Справа № 380/1396/23
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2023-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/1396/23
У Х В А Л А
з питань залишення позовної заяви без розгляду

24 березня 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого-судді Мартинюка В.Я., розглянувши у письмовому провадженні у м.Львові клопотання ІНФОРМАЦІЯ_1 про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) в якому просить:

визнати протиправними дії щодо нарахування та виплати при звільненні компенсації за 9 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік;

зобов`язати здійснити перерахунок та виплату з урахуванням виплачених сум компенсацію за 15 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік.

Ухвалою суду від 20.02.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

22.03.2023 року від відповідача на адресу суду надійшло клопотання, в якому він просить адміністративний позов залишити без розгляду у зв`язку з пропущенням позивачем місячного строку звернення до суду, передбаченого ч. 5 ст. 122 КАС України. Посилається на практику Верховного Суду у постановах від 23.06.2022 року справа №540/2001/21, від 28.09.2022 року справа №420/358/22, від 29.09.2022 року справа №420/3978/22, від 04.12.2019 справа №815/2681/17 та від 22.01.2020 справа №620/1982/19.

Розглянувши подані документи і матеріали, сукупно оцінивши докази, які мають значення для розгляду клопотання, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 17 жовтня 2022 року №699-ОС позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 17 жовтня 2022 року.

Із даного позову вбачається, що позивач просить, в тому числі зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату з урахуванням виплачених сум компенсацію за 15 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік.

Відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 19.01.2023 у справі № 460/17052/21 дійшов такого висновку.

«…

Втім, положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України, зокрема, частиною другою цієї статті (в редакції, яка набула чинності з 19 липня 2022 року) установлено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Офіційне тлумачення положення указаної норми надав Конституційний Суд України у рішеннях від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 і №9- рп/2013.

Так, у рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 (справа № 1-13/2013) Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення, положення частини другої статті 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Згідно з пунктом 2.1 мотивувальної частини вказаного рішення поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Верховний Суд, надаючи оцінку поняттям «грошова винагорода», «одноразова грошова допомога при звільненні» та «оплата праці» і «заробітна плата», які використовується у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, виснував, що вказані поняття є рівнозначними.

Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язана із захистом Вітчизни. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Отож, до «усіх виплат», право на отримання яких має працівник відповідно до умов трудового договору та державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (посадовий оклад, оклад за військовим званням, компенсація за невикористані відпустки, інші виплати), також належить і виплата надбавки та премії, які, відповідно, є складовою заробітної плати.

… .

Крім того, суд наголошує, що відповідно до пункту першого глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року № 1423 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236» дію карантину через COVID-19 продовжено до 30 квітня 2023 року.».

З урахуванням викладеної позиції Верховного Суду, суд вважає, що позивачем строки звернення до суду не пропущені.

При цьому, судом не беруться до уваги посилання позивача на рішення Верховного Суду, які зазначені у його клопотанні про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки у цих рішеннях не досліджувались обставини щодо строку звернення до суду відповідно до положень частини першої та другої статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній з 19 липня 2022 року) та з врахуванням пункту першого глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду є безпідставим, а тому в його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 122, 248, 256, 293-295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,

у х в а л и в:

В задоволенні клопотання ІНФОРМАЦІЯ_1 про залишення позовної заяви без розгляду відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Суддя Мартинюк В.Я.