Справа № 460/4128/23
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2023-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
23 березня 2023 року м. Рівне №460/4128/23
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., під час підготовчого провадження по адміністративній справі за позовом
до Військової частини НОМЕР_1
провизнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,
08.02.2023 засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 направив до суду адміністративний позов до Військової частини НОМЕР_1 про визнання неправомірними дій щодо відмови у звільненні з військової служби та зобов`язання видати наказ про звільнення з військової служби начальника медичної служби - начальника медичного пункту старшого лейтенанта медичної служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Позовна заява отримана судом 17.02.2023.
Ухвалою від 20.02.2023 позовна заява була залишена без руху. Позивачу встановлювався строк для усунення недоліків позовної заяви.
На усунення недоліків 22.02.2023 позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до суду із зазначенням підстав для його поновлення.
Суд визнав поважними причини пропуску строку для звернення до суду та ухвалою від 24.02.2023 відкрив провадження у справі №460/4128//23.
15.03.2023 відповідач подав клопотання про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду, мотивоване тим, що підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду не було.
Розглянувши зазначене клопотання суд зауважує на такому.
Приписами частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
В силу положень пункту 17 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, військова служба та альтернативна (невійськова) служба віднесені до публічної служби.
Відповідно до цього, на заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги поширюється місячний строк звернення до суду.
Позивач зазначив, що про відмову у звільненні йому стало відомо 20.12.2022.
20.01.2023, тобто в межах строку звернення до суду, ОСОБА_1 звернувся в Рівненський окружний адміністративний суд, що підтверджено копією квитанції Укрпошти (а.с.47).
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 02.02.2023 в справі №460/2558/23 позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 повернуто на підставі п.3 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України (позовна заява не містила підпису позивача) (а.с.51-52).
Копію ухвали від 02.02.2023 про повернення позовної заяви, ОСОБА_1 отримав у суді 07.02.2023, про що є відповідна відмітка у матеріалах справи №460/2558/23.
І вже на наступний день, 08.02.2023, ОСОБА_1 повторно направив до суду позовну заяву (а.с.53).
Частиною першою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
За приписами статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Можливість людини без перепон одержати судовий захист є головним змістовним аспектом поняття доступу до правосуддя.
Стаття 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у статті 55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Право на розгляд справи означає право особи звернутися за захистом до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. Обов`язковою умовою дотримання цього права є те, що особі має бути забезпечена можливість реалізації зазначених прав без будь-яких обмежень, перешкод чи ускладнень. Можливість людини без перепон одержати судовий захист є головним змістовним аспектом поняття доступу до правосуддя.
Разом з тим право на доступ до правосуддя не є абсолютним і обмежене передусім встановленим строком звернення до суду.
Відтак, одним із правових механізмів забезпечення реалізації гарантованого Конвенцією права особи на доступ до правосуддя, є поновлення судом пропущеного з поважних причин строку на звернення до суду, з дотриманням засад оптимальності і пропорційності.
Так, розуміючи важливість дотримання оптимального балансу між забезпеченням реалізації права особи на доступ до правосуддя та принципом правової визначеності, Європейський Суд з прав людини (ЄСПЛ) сформував правову позицію, відповідно до якої встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (справи «Белле проти Франції», «Ільхан проти Туреччини», «Пономарьов проти України», «Щокін проти України» тощо).
Одним з найбільш складних питань у процесі прийняття рішення про поновлення строку звернення до суду є визначення критеріїв, за якими суд може визнати причини попуску строку поважними, а підстави для його поновлення виправданими з метою досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи.
Зокрема, аналіз практики ЄСПЛ дозволяє виокремити такі фундаментальні обґрунтування на користь прийняття рішення про поновлення пропущеного строку звернення до суду: 1) рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві; щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права (справа «Белле проти Франції»); 2) не можуть бути встановлені обмеження щодо реалізації права на судовий захист у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено; ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (справа «Мушта проти України»); 3) суворе застосування строку без урахування обставин справи може бути непропорційним щодо цілі забезпечення правової визначеності та належного здійснення правосуддя, а також перешкоджати використанню доступних засобів правового захисту (справа «Станьо проти Бельгії»).
Крім того, ЄСПЛ висловив позицію стосовно того, що, розглядаючи підстави для поновлення пропущеного строку, національні суди мають враховувати, що питання стосовно того, чи було дотримано справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (справи «Скордіно проти Італії», «Ятрідіс проти Греції»).
Отже, згідно з практикою ЄСПЛ для забезпечення оптимального співвідношення права на доступ до правосуддя та принципу правової визначеності у процесі прийняття судом рішення про поновлення строку на звернення до суду мають враховуватися: 1) особливі обставини кожної конкретної справи у системному зв`язку з причинами пропуску строку на звернення до суду; наявність причин непереборного та об`єктивного характеру пропуску строку на звернення до суду; 2) характер права, для захисту якого надійшло звернення до суду, та його значення для сторін; 3) період, який минув з моменту пропуску строку, правові наслідки його поновлення або не поновлення; 4) наявність публічного (суспільного та, меншою мірою, державного) інтересу у справі; 5) фундаментальність значення справи для судової та правозастосовної практики.
Одним із визначальних критеріїв для прийняття судом рішення про поновлення чи непоновлення строку є досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, з обов`язковим врахуванням того, що одним з основних елементів принципу верховенства права є принцип правової визначеності. При цьому дотримання строків однаковою мірою стосується всіх учасників судового спору, які мають абсолютне право на справедливий розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Як встановлено судом, причиною пропуску відповідного строку слугувала та обставина, що ОСОБА_1 помилково спершу направив до суду позовну заяву з додатками, не підписавши її. Однак на наступний день, після отримання ухвали суду про повернення позовної заяви, без жодних зволікань він повторно направив належним чином оформлену позовну заяву до суду.
Зазначені обставини на думку суду свідчать про наявність підстав для поновлення відповідного строку.
Крім того, суд не може не врахувати ту обставину, що через триваючу широкомасштабну збройну агресію Російської Федерації проти України, в Україні введено в воєнний стан, а позивач є особою, яка задіяна в протидії вказаній агресії.
За наведеного, суд приходить до висновку про наявність у позивача поважних причин пропуску строку звернення до суду. Названі обставини не залежали від волевиявлення позивача та пов`язані з дійсними труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Крім того, період, який минув з моменту пропуску строку є незначним, а правовідносини сторін триваючими, а правові наслідки не поновлення відповідного строку позбавлять позивача можливості захистити свої права, які для нього вочевидь є важливими.
Відповідно до частин першої, шостої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.
На підставі викладеного, керуючись статтею 181, частиною першою, другою, шостою статті 121, статтею 240, пунктом 16 частини п`ятої статті 243, статтями 256, 293 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Відмовити Військовій частині НОМЕР_1 в клопотанні про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду через пропуск позивачем строку звернення до суду.
Визнати причини пропуску строку для звернення до суду з позовом поважними та поновити пропущений ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання неправомірними дій щодо відмови у звільненні з військової служби та зобов`язання видати наказ про звільнення з військової служби начальника медичної служби - начальника медичного пункту старшого лейтенанта медичної служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала окремо не оскаржується. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Н.В. Друзенко