Справа № 380/4221/23
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2023-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/4221/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Гулкевич І.З., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Червоноградського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування арешту та зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій просить:

- скасувати арешт накладений на майно, що належить ОСОБА_1 в порядку виконання вироку в частині конфіскації майна накладений постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції від 23.10.2009 №В9-700 про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, з виконання виконавчого листа №1-595 від 09.10.2009 виданого Святошинським районним судом м. Києва, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 ;

-зобов`язати Червоноградський відділ державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вчинити дії щодо зняття арешту з усього майна, що належить ОСОБА_1 , накладеного постановою державного Відділу державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції від 23.10.2009 №В9-700, номер запису обтяження 9198318 від 29.10.2009 та виключити відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо арешту нерухомого майна, належного ОСОБА_1 , номер запису обтяження 9198318 від 29.10.2009.

В обґрунтування позовної заяви зазначено про те, що на виконанні в Червоноградському міському відділі ДВС ГТУЮ у Львівській області перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №1-595 виданого 09.10.2009 Святошинським районним судом м. Києва про конфіскацію всього майна, яке належить на праві особистої власності ОСОБА_1

23.10.2009 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна №В9-700 боржника та оголошення заборони на його відчуження, а саме накладено арешт на все рухоме та не рухоме майно ОСОБА_1

25.12.2012 державним виконавцем закрито виконавче провадження та передано за територіальною підсудністю до ВДВС Балаклієвського РУЮ. Відповідно до відповіді Балаклієвського РВДВС виконавчий лист щодо конфіскації відносно боржника ОСОБА_1 не надходив.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01.04.2021 по справі №1-595/09, яка набрала законної сили, ОСОБА_1 звільнено від відбування додаткового покарання у виді конфіскації всього майна, у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку Святошинського районного суду м. Києва від 14.09.2009 та скасовано арешт.

Представник позивача звернувся із заявою до Червоноградського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з проханням скасувати арешт із квартири за адресою : АДРЕСА_1 , накладений постановою про арешт №В9-700 від 23.10.2009 з приводу виконання виконавчого листа №1-595.

Листом від 10.02.2023 №911 відповідач повідомив, що підстав для скасування арешту не має та арешт може бути скасований лише за рішення суду.

Ухвалою суду від 13.03.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Встановлено відповідачеві строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач не скористався правом на подання відзиву у встановлений судом строк.

Суд, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.

Судом встановлено, що 14.09.2009 вироком Святошинського районного суду м. Києва по справі №1-595/09 ОСОБА_1 , визнано винним за ст. 187 ч.3 КК України і призначено покарання на підставі ст. 69 КК України у виді п`яти років позбавлення волі з конфіскацією всього індивідуального майна засудженого.

Вирок набрав законної сили 07.10.2009.

Покарання у виді позбавлення волі засуджений ОСОБА_1 відбув повністю.

Святошинським районним судом м. Києва для примусового виконання до Червоноградського відділу державної виконавчої служби міського управління юстиції був направлений виконавчий лист №1-595 виданий 09.10.2009 про конфіскацію всього рухомого та не рухомого майна, що належить ОСОБА_1 .

Для забезпечення виконання вироку в цій частині, Червоноградським відділом державної виконавчої служби міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження №15570659 та 23.10.2009 винесено постанову про арешт майна боржника ( ОСОБА_1 ) все рухоме та не рухоме майно та оголошення заборони на його відчуження.

Сторонами не заперечується, що дане виконавче провадження 25.12.2012 було закінчене на підставі п.10 ч.1 ст. 49 Закону України Про виконавче провадження (направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби).

Листом від 08.12.2020 №16.19-03/03 Балаклійський районний відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) повідомив представника позивача, що згідно перевірки даних, що містяться в автоматичній системі виконавчих проваджень (у тому числі, ВП-електронний архів, ВП-спецрозділ) встановлено, що виконавчий лист №1-595 від 09.10.2009 Святошинського районного суду м. Києва в частині конфіскації всього майна боржника ОСОБА_1 до відділу не надходив та на виконанні не перебував.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01.04.2021 по справі №1-595/09, ОСОБА_1 було звільнено від відбування додаткового покарання у вигляді конфіскації всього майна, яке є його власністю, у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку Святошинського районного суду м. Києва від 14.09.2009.

Представник позивача звернувся із заявою до Червоноградського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з проханням скасувати арешт із квартири ОСОБА_1 за адресою : АДРЕСА_1 , накладений постановою про арешт №В9-700 від 23.10.2009 з приводу виконання виконавчого листа №1-595.

Листом від 10.02.2023 №911 відповідач повідомив про відсутність, передбачених частиною четвертою статті 59 Закону України Про виконавче провадження, підстав для звільнення майна з-під арешту. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Наявність обтяжень у вигляді арешту майна позивача, порушує його право на вільне розпоряджання своїм майном, що стало підставою для звернення до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Статтею 1 Закону України Про виконавче провадження №606-XIV від 21.04.1999 (що був чинний на момент накладення арешту) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону № 606-ХІV примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Частиною 1 статті 5 Закону № 606-ХІV визначено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Частиною першою статті 50 Закону № 606-ХІV визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до частини 1 статті 55 Закону № 606-ХІV арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Згідно частини 2 статті 55 Закону № 606-ХІV державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов`язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. У разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Згідно з частиною другою статті 52 Кримінального кодексу України додатковим покараннями є, зокрема, конфіскація майна.

Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого (частина перша статті 59 КК У.

Поряд із цим, питання про конфіскацію майна вирішується у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України (далі КПК України) та Кримінально-виконавчим кодексом України (далі - КВК України).

Згідно вимог статті 404 КПК України вирок, що набрав законної сили, звертається до виконання судом, який постановив вирок, не пізніше як через три доби з дня набрання ним законної сили або повернення справи з апеляційної чи касаційної інстанції. У разі якщо вирок або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, суд видає виконавчий лист, який надсилається на виконання органам державної виконавчої служби відповідно до Закону України Про виконавче провадження. Органи, що виконують вирок, постанову або ухвалу, повідомляють суд, який їх постановив про їх виконання.країни).

Статтею 48 КВК України передбачено, що суд, який постановив вирок, що передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна, після набрання ним законної сили надсилає виконавчий лист, копію опису майна і копію вироку для виконання Державній виконавчій службі, про що сповіщає відповідну фінансову установу. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опису майна не проводилося. Виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється Державною виконавчою службою за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України Про виконавче провадження.

Відповідно до статті 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки:

1) два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі засудження до покарання у виді обмеження волі;

3) п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин;

4) десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин;

5) п`ятнадцять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин.

Строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду.

Таким чином, строки давності виконання вироку суду щодо позивача в частині додаткового покарання у вигляді конфіскації майна вже минули.

Судом встановлено, що Святошинським районним судом м. Києва для примусового виконання до Червоноградського відділу державної виконавчої служби міського управління юстиції був направлений виконавчий лист №1-595 виданий 09.10.2009 про конфіскацію всього рухомого та не рухомого майна, що належить ОСОБА_1 .

Дане виконавче провадження було завершене 25.12.2012 на підставі п.10 ч.1 ст. 49 Закону України Про виконавче провадження (направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби).

Листом від 08.12.2020 №16.19-03/03 Балаклійський районний відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) повідомив представника позивача, що згідно перевірки даних, що містяться в автоматичній системі виконавчих проваджень (у тому числі, ВП-електронний архів, ВП-спецрозділ) встановлено, що виконавчий лист №1-595 від 09.10.2009 Святошинського районного суду м. Києва в частині конфіскації всього майна боржника ОСОБА_1 до відділу не надходив та на виконанні не перебував.

Разом з тим, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01.04.2021 по справі №1-595/09, ОСОБА_1 було звільнено від відбування додаткового покарання у вигляді конфіскації всього майна, яке є його власністю, у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку Святошинського районного суду м. Києва від 14.09.2009.

Листом від 10.02.2023 №911 відповідач повідомив про відсутність, передбачених частиною четвертою статті 59 Закону України Про виконавче провадження, підстав для звільнення майна з-під арешту. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно з частиною другою статті 40-1 Закону № 606-XIV виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягувачем є держава, у випадках, передбачених пунктами 2-6 частини першої статті 40 цього Закону, повертається до суду або іншого органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

Виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачу: якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; якщо у боржника відсутнє майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу, або майно, визначене виконавчим документом, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (пункти 2-6 частини першої статті 40 Закону №606-XIV).

Як встановлено вище, станом на час звернення позивача до суду органами державної виконавчої служби конфіскація належного йому майна на виконання вироку суду проведена не була, виконавчий документ до органу який його видав не повертався.

Відповідно до пункту 1.1 Глави 15 Порядку нотаріус накладає заборону щодо відчуження житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна, майнових прав на нерухоме майно і транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації, за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін правочину, в зв`язку з яким накладається заборона.

За змістом пункту 5.1 Глави 15 Порядку нотаріус знімає заборону відчуження майна зокрема за рішенням суду.

У разі прийняття судом рішення про звільнення майна з-під арешту або сплати боржником повної суми боргу за виконавчим документом до реалізації арештованого майна боржника, майно звільняється з-під арешту за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про звільнення майна з-під арешту надсилається боржнику та до органу (установи), якому була надіслана постанова про накладення арешту на майно боржника на виконання (стаття 59 Закону № 606-XIV).

Згідно частини 4, 5 Закону України Про виконавче провадження №1403-VIII від 02.06.2016 року ( у редакції на момент винесення оскаржуваної відмови) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну Укроборонпром, акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну Укроборонпром, державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну Укроборонпром або на момент припинення Державного концерну Укроборонпром було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності, звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

За приписами частини 2 статті 59 Закону України Про виконавче провадження №1403-VIII від 02.06.2016 року (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин), у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Як вже зазначалось вище, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01.04.2021 по справі №1-595/09, ОСОБА_1 було звільнено від відбування додаткового покарання у вигляді конфіскації всього майна, яке є його власністю, у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку Святошинського районного суду м. Києва від 14.09.2009. Вказана ухвала Святошинського районного суду м. Києва набрала законної сили 08.04.2021, згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень.

Отже, строк давності виконання додаткового покарання у вигляді конфіскації всього майна закінчився.

На підставі викладеного, зважаючи на те, що матеріали адміністративної справи не містять доказів правомірності існування станом на час розгляду справи накладеного на майно позивача арешту, згідно виконавчого листа по кримінальній справі № 1-595/09 Святошинського районного суду м. Києва, арешт накладений на майно позивача за відсутності виконавчого провадження підлягає скасуванню.

Отже, встановлені фактичні обставини є законодавчо встановленою підставою для вчинення саме відповідачем відповідних дій щодо зняття арешту з визначеного позивачем майна.

Статтею 41 Конституції України, визначено право кожного вільно володіти користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Положенням статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено наявності відкритого виконавчого провадження та не підтверджено належними доказами правомірності існування арешту, накладеного на нерухоме майно позивача.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 77, 90, 242-246, 268-272, 287, 294, пп. 15.5 п. 15 розділу VІІ Перехідні положення КАС України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити повністю.

Скасувати арешт накладений на майно, що належить ОСОБА_1 в порядку виконання вироку в частині конфіскації майна накладений постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції від 23.10.2009 №В9-700 про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, з виконання виконавчого листа №1-595 від 09.10.2009 виданого Святошинським районним судом м. Києва, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Червоноградський відділ державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вчинити дії щодо зняття арешту з усього майна, що належить ОСОБА_1 , накладеного постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції від 23.10.2009 №В9-700, номер запису обтяження 9198318 від 29.10.2009 та виключити відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо арешту нерухомого майна, належного ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), номер запису обтяження 9198318 від 29.10.2009.

Стягнути з Червоноградського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання цього позову в сумі 1073,60 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення .

Суддя Гулкевич І.З.