Справа № 420/15213/22
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2023-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
__________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/15213/22
Головуючий в 1 інстанції: Попов В.Ф.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Домусчі С.Д.

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про скасування наказу про звільнення, про поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В:

18.10.2023 позивач ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому просила суд скасувати наказ №497о/с від 14.03.2023 про звільнення, поновити на посаді інспектора 1 категорії відділу служби « 102» управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування Головного управління Національної поліції в Одеській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що вона з листопада 2021 року працювала на посаді інспектора служби «102» управління ГУНП в Одеській області. Вказувала, що 05 березня 2022 року у неї стався серцевий напад, та вона отримала медичну допомогу по телефону через сімейного лікаря без отримання лікарняного листа. Посилалась позивач і на погіршення психологічного стану її неповнолітньої доньки внаслідок агресії Російської Федерації проти України, що стало причиною виїзду за кордон.

Також позивач зазначала, що про свій стан та виїзд за кордон у телефонному режимі вона повідомила керівництво та отримала на це згоду. Після поліпшення психологічного стану вона повернулась з Республіки Молдова 25.03.2022, а 12.04.2022 дізналась, що про звільнення за прогули. Позивач вважала таке звільнення протиправним, оскільки вона має право на отримання відпустки без збереження заробітної плати та виїзд за кордон в період воєнного стану, про що просила керівництво, надаючи письмове пояснення, щодо вчинених прогулів.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2022 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки ухваливши по справі рішення 19.12.2022, суд позбавив її права на подання відповіді на відзив на позовну заяву, адже відзив на позовну заяву вона отримала 14.12.2022 та мала право подати відповідь на відзив до 19.12.2022 (17 та 18 грудня є вихідними днями, 15 та 16 грудня - два дні в які можливо було подати відзив, але в які відбувались відключення світла). Ухвалення судового рішення 19.12.2022, на думку апелянта, фактично позбавило її можливості спростувати доводи відповідача, що призвело до неповного та однобічного з`ясування судом першої інстанції дійсних обставин справи, та є підставою для скасування оскаржуваного рішення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України.

Також апелянт не погоджується із встановленням судом першої інстанції того факту, що вона не спростовує її відсутності на роботі 06.03.2022, а лише зазначає про поважні, на її думку причини відсутності. При цьому апелянт вказує, що такі висновки суду першої інстанції не відповідають доводам адміністративного позову.

Апелянт звертає увагу на те, що вона не посилалась на те, що відповідач не мав права не надати їй відпустку без збереження оплати праці, оскільки в позові апелянт зазначала про те, що відповідач не мав права не розглянути надані нею пояснення від 09.03.2022, в яких вона просила надати відпустку без збереження заробітної плати відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України №2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Апелянт вважає, що суд першої інстанції проігнорував те, що надані нею пояснення від 09.03.2022 мають прохальну частину про надання відпустки, що за умов воєнного стану, фактично є заявою про надання відпустки із обґрунтуванням причин такої відпустки.

Необґрунтованими вважає апелянт і висновки суду першої інстанції про відсутність доказів на підтвердження доводів, якими обґрунтовані позовні вимоги, оскільки з початку війни вона та її неповнолітня дитина мали поганий психологічний стан, у дитини почались нервові зриви та вона постійно була налякана. При цьому апелянт вказує на те, що вона дійсно не може документально підтвердити погіршення власного стану здоров`я та здоров`я її дитини, оскільки через воєнний стан вона не змогла викликати швидку медичну допомогу та вийти з дому з переляканою дитиною, щоб дістатись до медичного закладу.

Також, на думку апелянта, суд першої інстанції проігнорував та не надав правової оцінки тому факту, що апелянт погодила свій виїзд до Республіки Молдова у телефонній розмові з керівництвом, але у відзиві на позов відповідач замовчував цей факт та стверджував, що за наслідками не виходу 06.03.2022 апелянта на роботу був складений відповідний акт, який апелянту не надавався та про складення якого апелянта не було повідомлено.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу посилається на безпідставність доводів та на відсутність доказів на підтвердження доводів якими обґрунтовані вимоги апеляційної скарги. Також відповідач зазначає, що апелянт пропустила строк звернення до адміністративного суду з відповідним позовом, оскільки, як зазначала сама позивач про оскаржуваний наказ вона дізналась 14.03.2022, проте до Київського районного суду м. Одеси звернулась лише в липні 2022 року, а до Одеського окружного адміністративного суду - у жовтні 2022, тобто з пропуском місячного строку звернення до суду, встановленого ст. 122 КАС України.

Інші доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу узгоджуються з висновками, викладеними в рішенні суду першої інстанції, у зв`язку з чим відповідач, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що наказом ГУ НП в Одеській області від 17.11.2021 №1900о/с прийнято ОСОБА_1 інспектором 1 категорії відділу служби « 102» управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування Головного управління Національної поліції в Одеській області з 12.11.2021 (а.с. 66).

Наказом ГУ НП в Одеській області №497о/с від 14.03.2022 по особовому складу (а.с. 8, 65) звільнена за пунктом 4 частини 1 статті 40 КЗпП України (прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин), з 14 березня 2022 ОСОБА_1 , інспектор 1 категорії відділу служби « 102» управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування Головного управління Національної поліції в Одеській області, з виплатою грошової компенсації за 10 діб невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 12.10.2021 по день звільнення, та з відрахуванням із заробітної плати коштів за час прогулу з 06.03.2022 по день звільнення.

У якості підстав прийняття вказаного наказу зазначена доповідна записка начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування Головного управління Національної поліції в Одеській області полковника Вдовиченка О.М. від 10.03.2022

Відповідно до копії доповідної записки начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування Головного управління Національної поліції в Одеській області полковника Вдовиченка О.М. від 10.03.2022 «Про факти невиходу на роботу деяких працівників відділу служби « 102» УОАЗОР ГУНП в Одеській області у період з 24.02.2022 до 10.03.2022» (а.с. 36, 60), Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 було оголошено введення воєнного стану в Україні; наказом НПУ №171 від 23.02.2022 особовий склад переведено на посилений варіант службової діяльності, відповідно до наказу МВС від 10.12.2015 №1560, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.01.2016 за №12/28142, проте в період з 22.02.2022 до 10.03.2022 не приступили до виконання посадових обов`язків деякі працівники відділу служби « 102» УОАЗОР ГУНП в Одеській області, які згідно наданих в електронному вигляді письмових пояснень перебувають на теперішній час за кордоном, а саме: 4) інспектор 1 категорії відділу служби « 102» УОАЗОР ГУНП в Одеській області ОСОБА_1, не вийшла на добове чергування 06.03.2022; пояснила це тим, що через ситуацію воєнного стану в Україні на теперішній час залишила своє місце мешкання в м. Одесі, перетнула кордон та виїхала до Молдови де і перебуває наразі в місті Кишинів; на лікарняному не перебуває, заяв на відпустки не надавала.

У зв`язку із наведеним в доповідній записці запропоновано звільнити означених в доповідній записці працівників за скоєння прогулу без поважних причин.

Також відповідно до матеріалів справи 09.03.2022 співробітниками, в тому числі і начальником, відділу служби « 102» УОАЗОР ГУНП в Одеській області був складений акт (а.с. 38, 61) про те, що 09.03.2022 за номером телефону НОМЕР_1 було здійснене декілька телефонних дзвінків та надіслане смс-повідомлення з метою встановлення причин невиходу на роботу інспектора 1 категорії відділу служби « 102» УОАЗОР ГУНП в Одеській області ОСОБА_1 , однак вона не надала даних щодо перебування на лікарняному, не надала заяв на відпустку за власний рахунок та ігнорувала дзвінки та смс-повідомлення. Проте надіслала пояснення, що перебуває в Молдові в м. Кишинів. До акту додана фотокопія скріншоту від 09.03.2022 (15:13 год) направлення ОСОБА_1 смс-повідомлення 09.03.2022 о 12:07 год про необхідність надання пояснень причин невиходу на роботу та надіслання відповіді на зазначену електронну адресу (а.с. 62)

09.03.2022 ОСОБА_1 надала письмові пояснення (а.с. 7, 40, 63), по факту невиходу на службу 6 березня 2022 року пояснила, що 05.03.2022, знаходячись у своєму будинку їй стало раптово зле, та вона на деякий час втратила свідомість, внаслідок чого у неї піднявся тиск та трапився серцевий напад. Викликати швидку допомогу виявилось неможливим, бо телефон був постійно зайнятий. Після чого їй вдалось додзвонитись до свого сімейного лікаря, яка у телефонному режимі дала їй невідкладні поради щодо лікування.

ОСОБА_1 пояснила, що на її прохання до лікаря відкрити лікарняний в електронному вигляді, остання повідомила, що у зв`язку із введенням в країні воєнного стану, електронна база не працює з 24.02.2022, тому наразі це неможливо.

Також у поясненнях ОСОБА_1 вказала, що під час зазначених подій її неповнолітня дочка знаходилась з нею, внаслідок чого її психологічний стан погіршився, дитина перебувала в істериці та також їй потрібна була медична допомога.

У поясненнях від 09.03.2022, посилаючись на Указ Президента України про введення воєнного стану, на початок бойових дій в Україні, ОСОБА_1 повідомила, що нею та її родиною, з метою збереження життя її неповнолітньої дитини, керуючись її материнським обов`язком, було прийнято рішення про негайний виїзд за кордон. Також вказано, що про свій план виїзду за кордон вона повідомила в телефонній розмові свого безпосереднього керівника служби « 102», та на теперішній час вона з дитиною перебуває в Молдові в м. Кишинів.

Зазначено в поясненнях від 09.03.2022 і про те, що після закінчення бойових дій в країні та скасування воєнного стану ОСОБА_1 зобов`язується повернутись до країни та з`явитись на службу « 102» та продовжувати виконувати свої функціональні обов`язки, у зв`язку із чим просить надати їй відпустку за власний рахунок.

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка вчинила прогул без поважних причин з 06.03.2022 року, а наведені нею обставини щодо стану здоров`я та психологічного стану її і доньки не підтверджені жодними доказами.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Закон України №2136-ІХ від 15.03.2022 «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» набрав чинності 24.03.2022, зворотної дії у часі не має, а тому не поширюється на спірні правовідносини, які виникли в цій справі 06-14 березня 2022 року.

Спірні правовідносини врегульовані КЗпП України в редакції чинній станом на 06-14 березня 2022 року.

Так за приписами п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

За приписами частини 3 статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Як вбачається з матеріалів справи, апелянт була звільнена оскаржуваним наказом, за прогул (відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин з 06 березня 2022 року.

Сам факт відсутності апелянта на роботі з 06.03.2022 підтверджений матеріалами справи та не заперечується апелянтом.

Перевіряючи висновки суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги щодо поважності причин прогулу (відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) з 06.03.2022, апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до пояснень наданих апелянтом 09.03.2022 та доводів позовної заяви та апеляційної скарги, причинами за яких апелянт була відсутня на роботі, та які вона вважає поважними, є:

- погіршення стану здоров`я апелянта 05.03.2022 (знепритомніння, підвищення тиску та серцевий напад);

- погіршення психологічного стану неповнолітньої дочки, яка була присутня під час погіршення стану здоров`я апелянта, та потреба дитини у медичній допомозі;

- виїзд за кордон з метою збереження життя дитини через початок бойових дій в Україні, введення воєнного стану та подання заяви про надання відпустки без збереження заробітної плати.

Як правильно встановив суд першої інстанції та не спростовано доводами апеляційної скарги апелянт не надала доказів перебування на лікарняному. Також апеляційний суд зазначає, що апелянт, а ні відповідачу, а ні суду першої інстанції, а ні під час апеляційного оскарження не надала жодних доказів її звернення до сімейного лікаря з приводу поганого самопочуття, або з приводу отримання медичної допомоги для дитини. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що загально відомим є той факт, що 24.02.2022 неможливо було оформити лікарняний в електронному вигляді через кібератаки на всі електронні системи органів державної влади, в тому числі і на електронну систему охорони здоров`я.

Проте, за приписами підпункту 5 пункту 8 наказу Міністерства охорони здоров`я №1066 від 01.06.2021, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.06.2021 за №728/36350, оформлення листка непрацездатності у паперовій формі можливе було у випадках виникнення технічних проблем (помилок) щодо передачі даних між Електронним реєстром листків непрацездатності та Реєстром медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, які призводять до неможливості формування електронного листка непрацездатності в Електронному реєстрі більше ніж протягом семи днів з дати створення медичного висновку про тимчасову непрацездатність - до усунення таких проблем (помилок).

Отже, апеляційний суд відхиляє посилання апелянта, як на поважну причину вчиненого прогулу, неможливість оформлення електронного листка непрацездатності.

Окрім іншого, апеляційний суд зазначає, що апелянт не надала, а ні до суду першої інстанції, а ні до суду апеляційної інстанції докази неможливості звернення до сімейного лікаря з метою отримання відомостей щодо її звернення за медичною допомогою 05.03.2022, та щодо необхідності отримання медичної допомоги неповнолітній дочці.

Отже не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду першої інстанції щодо відсутності доказів поважності причин прогулу.

Апеляційний суд, як і суд першої інстанції, критично відноситься до доводів апеляційної скарги щодо подання апелянтом 09.03.2022 заяви про надання відпустки без збереження заробітної плати, шляхом зазначення відповідного прохання у поясненнях від 09.03.2022 з приводу не виходу на роботу.

При цьому апеляційний суд вказує на неможливість розгляду такої заяви відповідачем внаслідок відсутності у пояснення дати з якої апелянт бажала взяти зазначену відпустку, адже відповідач, як роботодавець, не наділений повноваженням самостійно, на власний розсуд визначати початок відпустки без збереження заробітної плати про яку просить працівник.

За таких обставин, апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про те, що відповідач не мав права не розглянути надані нею пояснення від 09.03.2022, в яких вона просила надати відпустку без збереження заробітної плати відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України №2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який як встановив суд апеляційної інстанції не поширюється на спірні правовідносини.

Зміст мотивувальної частини оскаржуваного рішення суду першої інстанції спростовує доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд першої інстанції проігнорував наявність у поданих позивачем поясненнях від 09.03.2022 прохальної частини про надання відпустки.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо погодження апелянтом свого виїзду до Республіки Молдова у телефонній розмові з керівництвом, апеляційний суд зазначає, що вказані доводи не підтверджені жодними доказами, а тому в силу вимог ч. 1 ст. 9, ч. 1, ч. 5 ст. 77 КАС України, апеляційний суд відхиляє їх як такі, що не підтверджені належними та допустимими доказами.

Отже, апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права шляхом позбавлення можливості подання відповіді на відзив на позовну заяву, через ухвалення оскаржуваного рішення 19.12.2022, апеляційний суд зазначає таке.

Статтею 261 КАС України встановлені особливості подання заяв по суті справи у спрощеному позовному провадженні, зокрема встановлено, що відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

Також частиною 2 статті 261 КАС України визначено, що позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Відповідно до матеріалів справи (а.с. 16) ухвалою суду першої інстанції від 28.10.2022 відкрито провадженні у справі, вирішено, що справа буде розглядатись за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; відповідачу наданий строк для подання відзиву на позов (15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі); позивачу запропоновано подати відповідь на відзив протягом 5-денного строку з дня отримання відзиву.

Як стверджує апелянт та підтверджено матеріалами справи, відзив на позов був отриманий апелянтом 14.12.2022 (а.с. 48), а отже відповідь на відзив на позов, апелянт мала право подати у строк до 19.12.2022, але відповідно до матеріалів справи відповідь на відзив на позов апелянт до суду першої інстанції не подавала. Стосовно доводів апеляційної скарги щодо обмеженого часу для подання відповіді на відзив на позов (фактично два робочі дні у яких відбувалось вимкнення світла), апеляційний суд зазначає, що оскільки строк подання відповіді на відзив на позов встановлений судом, такий строк може бути продовжений за заявою учасника справи поданою до закінчення такого строку (ч. 2 ст. 120 КАС України). однак матеріали справи не містять відомостей щодо подання апелянтом заяви про продовження строку, встановленого судом для подання відповіді на відзив на позовну заяву. Зазначене у сукупності спростовує доводи апеляційної скарги щодо позбавлення судом першої інстанції апелянта права на подання відповіді на відзив на позов.

Стосовно доводів заперечень на апеляційну скаргу щодо пропуску апелянтом строку звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційний суд зазначає таке.

Оскаржуваний в цій справі наказ прийнятий 14.03.2022 та його копія була отримана апелянтом поштою 12.04.2022.

Вперше позовна заява про скасування оскаржуваного в цій справі наказу та про поновлення на роботі була подана ОСОБА_1 13.05.2022 в порядку цивільного судочинства до Київського районного суду м. Одеси та за цим позовом було відмовлено у відкритті провадження у справі ухвалою від 16.05.2022 у справі №947/9123/22 (а.с. 26-29)

Повторно ОСОБА_1 звернулась з позовом скасування оскаржуваного в цій справі наказу та про поновлення на роботі до Київського районного суду м. Одеси 13.07.2022, та ухвалою цього суду від 04.10.2022 було закрито провадження у справі №947/14834/22 та роз`яснене позивачу її право на звернення з цим позовом до адміністративного суду (а.с. 11-13).

До Одеського окружного адміністративного суду з цим позовом позивач звернулась 18.10.2023

За вказаних обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про поновлення строку звернення до суду, який міститься в ухвалі Одеського окружного адміністративного суду від 28.10.2022.

Враховуючи встановлені під час апеляційного розгляду справ обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 2-12, 72-78, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2022 року у справі №420/15213/22 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, за наявності яких постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 21.03.2023

Головуючий суддя Домусчі С.Д.
Судді Семенюк Г.В. Шляхтицький О.І.