Справа № 340/636/23
Суддя: Г.П. Казанчук
Дата ухвалення: 2023-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року м. Кропивницький Справа № 340/636/23

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Казанчук Г.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання дій протиправними та скасування постанови, -

В И К Л А Д О Б С Т А В И Н:

ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Вишні Г.В., звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить:

- визнати неправомірними дії державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Дніпро) Чубарою Л.В., щодо винесення постанови б/н від 22.07.2022 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 37555,70 грн.;

- визнати протиправною та скасувати постанову №б/н від 22.07.2022 року винесену державним виконавцем Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Дніпро) Чубарою Л.В. про стягнення виконавчого збору в сумі 37555,70 грн. з ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що державним виконавцем не вчинялись дії по фактичному стягненню з боржника (позивача) на користь стягувача заборгованості по виконавчому напису від 15.11.2016 року, виданого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артемом Анатолійовичем, зареєстрованого в реєстрі за №5664 та за заявою стягувача представник АТ КБ " ПриватБанк" даний виконавчий напис повернуто, а тому спірна постанова від 22.07.2022 року про стягнення виконавчого збору з позивача є неправомірною. Адвокат також зазначає, що на протиправність спірної постанови вказує й той факт, що остання була винесена майже через пів року після повернення виконавчого документу стягувачу. Відтак, вважає права позивача порушеними, що зумовило звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою судді від 27.02.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, в т.ч. й у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, та надано строк для усунення її недоліків. Недоліки позовної заяви усунуто.

Ухвалою судді від 15.03.2023 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом учасників справи на 10 год. 00 хв. 22 березня 2023 року, сторонам встановлено порядок та строки для виконання процесуальних дій.

Відповідачем до суду поданий відзив на позовну заяву, оскільки викладені доводи в позовній заяві вважає необґрунтованими так як ним спірну постанову винесено у відповідності до Закону України "Про виконавче провадження". Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача подав суду заяву про розгляд цієї справи без його участі. Представник відповідача також просив здійснити розгляд справи без його участі про що повідомив у відзиві на позовну заяву.

Згідно частини 3 статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 9 статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неявку сторін, суд ухвалив розгляд справи провести у порядку письмового провадження.

Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження (у порядку письмового провадження), дослідивши надані сторонами докази, суд,

В С Т А Н О В И В:

На виконанні у Фортечному відділі державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебувало виконавче провадження № 53880430 з примусового виконання виконавчого напису від 15.11.2016 року, виданого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артемом Анатолійовичем.

На виконання вимог ухвали судді від 15.03.2023 року відповідачем суду надано копію матеріалів виконавчого провадження №53880430, в т.ч. й копію спірної постанови №б/н від 22.07.2022 року.

Згідно наданих матеріалів, суд убачає, що 15.11.2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Завалієвим Артемом Анатолійовичем було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 5664, яким запропоновано звернути стягнення на користь ПАТ "ПриватБанк", заборгованість, що виникла по кредитному договору № SAAMD від 20.04.2006 року, укладеному між ПАТ "ПриватБанк", боржником за яким є ОСОБА_1 . Стягнення заборгованості проводиться за період з 20 квітня 2006 року по 08 вересня 2016 року. Загальна сума заборгованості становить 14055,28 доларів США, що за курсом НБУ від 08.09.2016 року становить 375557,08 грн. (а.с.78).

На підставі вказаного виконавчого напису державним виконавцем ФВ ДВС м. Кропивницький ГТУЮ в Кіровоградській області Олійник Ю.С. 10.05.2017 року відкрито виконавче провадження ВП № 53880430 (а.с.79).

15.11.2018 року державним виконавцем ФВ ДВС м. Кропивницький ГТУЮ в Кіровоградській області Житньою В.А. було винесено постанову про розшук майна боржника у виконавчому провадженні ВП № 53880430 (а.с.81).

09.02.2022 року представник АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до ФВ ДВС м. Кропивницький ПСМУ МЮ (м. Дніпро) з заявою про повернення виконавчого провадження без виконання з посиланням на п. 1 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження" (а.с.87-88).

Постановою державного виконавця ФВ ДВС м. Кропивницький ПСМУ МЮ (м. Дніпро) Полудень К.А. від 11.02.2022 року про повернення виконавчого документа стягувачу, було повернуто виконавчий напис №5664 від 15.11.2016 року АТ КБ "ПриватБанк", припинено чинність арешту майна боржника та скасовані інші заходи примусового виконання рішення (а.с.89).

22.07.2022 року заступником начальника відділу Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Дніпро) Чубарою Л.В. винесено постанову (що є спірною у цій справі) про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 37555,70 грн. (а.с.90).

Не погодившись із постановою б/н від 22.07.2022 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Стосовно позовної вимоги про визнання протиправними дій начальника відділу Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору суд зазначає наступне.

Кодекс адміністративного судочинства України (надалі КАС України) не містить окремого визначення понять ''дії'' чи ''бездіяльність'', натомість є визначення індивідуального акту - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (стаття 4 КАС України).

За правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 09.04.2018 року у справі №П/9901/137/18 (800/426/17), під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Аналізуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що до адміністративного суду можуть бути оскаржені не будь-які дії суб`єкта владних повноважень, а лише ті, які порушують права, свободи або законні інтереси позивача. Тобто, саме оспорюваними діями повинні порушуватись прав позивача, натомість, не зрозуміло що це за дії, і яким чином вони можуть порушувати суб`єктивні права позивача, з огляду на те, що саме постановою про стягнення виконавчого збору можуть бути порушені майнові права позивача.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, суд зважає на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Оспорювані представником позивача дії не відповідають критерію юридичної значимості, не створюють для позивача жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав, свобод, інтересів та не породжують для нього будь-яких обов`язків. Такі дії самі по собі не мають безпосереднього впливу на суб`єктивні права та обов`язки позивача шляхом впливу на його майновий стан чи інше, а тому не можуть вважатись такими, що порушують права, свободи чи інтереси позивача.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправними дій відповідача, а відтак у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Стосовно позовної вимоги про визнання протиправною та скасування постанови від 22.07.2022 про стягнення виконавчого збору в сумі 37555,70 грн. суд зазначає наступне.

Спірна постанова винесена у межах виконавчого провадження ВП №53880430.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі Закон №1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 3 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" установлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до частин 1, 2 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частин першої - четвертої статті 27 Закону №1404-VІІІ в редакції Закону № 2475-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

З аналізу вказаних норм Закону №1404-VІІІ в редакції Закону № 2475-VIII слідує, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Відповідно до частини п`ятої статті 27 №1404-VІІІ в редакції Закону № 2475-VIII виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини дев`ятої статті 27 вказаного Закону виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

З вказаного слідує, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.

При цьому, стягнення з боржника виконавчого збору в постанові про відкриття виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця.

Відповідно до частини третьої статті 40 вказаного Закону у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення із винесенням відповідної постанови.

Підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору (не пізніше наступного робочого дня) з дня закінчення виконавчого провадження є те, що виконавчий збір не стягнуто.

Вказані вище правові висновки вказані у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року у справі №480/3452/19 (адміністративне провадження №К/9901/32373/19).

Як встановлено судом вище, постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1частини 1 статті 37 Закону №1404-VІІІ винесено 11.02.2022 року.

В той час як постанову про стягнення виконавчого збору згідно статті 40 Закону №1404-VІІІ (так, як виконавчий збір не був стягнутий, що сторонами не заперечувалось) винесено аж 22.07.2022 року, тобто з порушенням встановленого Законом строку її винесення, так як державний виконавець був зобов`язаний не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа стягувачу винести таку постанову.

Водночас, суд убачає, що Кіровський районний суд м. Кіровограда заочним рішенням від 14.12.2022 року у справі № 404/4599/22 (провадження 2/404/1159/22) задовольнив позов ОСОБА_1 до АТ КБ "ПриватБанк", третя особа: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Завалієв Артем Анатолійович та визнав виконавчий напис від 15.11.2016 року № 5664, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Завалієвим Артемом Анатолійовичем, таким, що не підлягає виконанню.

У вказаному рішенні Кіровський районний суд м. Кіровограда дійшов висновку, що приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Завалієв А.А. при вчиненні виконавчого напису не пересвідчився у безспірності вимог до боржника та вчинив виконавчий напис без дотримання вимог ст.ст.87, 88 Закону України "Про нотаріат".

Зазначене рішення суду набрало законної сили 16.01.2023 року.

Суд убачає, що постанову (що є спірною у цій справі) від 22.07.2022 року ВП №53880430 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 37555,70 грн. винесено на підставі виконавчого напису від 15.11.2016 року № 5664 приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Завалієвим А.А., який в подальшому був скасований.

Суд зауважує, що наслідком визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, є припинення процедури примусового стягнення боргу у виконавчому провадженні, що, як на переконання суду, тягне за собою й припинення процедури стягнення з боржника виконавчого збору за відповідною постановою у тому ж виконавчому провадженні.

Вказані висновки суду підтверджуються також практикою Верховного суду (у складі Касаційного господарського суду та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду.

Так зокрема, у постановах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 6 березня 2019 р. у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 р. у справі № 910/16664/18 зроблені наступні висновки: "Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання, є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акта правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до ст. 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно".

Також 8 вересня 2021 р. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 201/6498/20 зазначив, що факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд вважає, що оскільки виконавчий напис від 15.11.2016 року № 5664, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Завалієвим Артемом Анатолійовичем визнано таким, що не підлягає виконанню, то відповідно відсутні правові підстави для стягнення виконавчого збору за постановою від 22.07.2022 року у ПВ № 53880430.

За таких обставин, враховуючи викладене, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині та задоволення позову частково.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1074,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.39), хоча необхідно було сплатити 1073,60 грн., а тому враховуючи висновок суду про часткове задоволення позову, на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору у повному розмірі 536,80 гривень за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 263, 295 КАС, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Дворцова 32/29, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25022; ) про визнання дій протиправними та скасування постанови задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову від 22.07.2022 року, винесену у виконавчому провадженні №53880430 заступником начальника відділу Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Дніпро) Чубарою Л.В. про стягнення виконавчого збору в сумі 37555,70 грн. з ОСОБА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 536,80 гривень за рахунок бюджетних асигнувань фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 10-денний строк, установлений статтею 287 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.П. Казанчук