Справа № 560/10994/22
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2023-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/10994/22

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шевчук О.П.

Суддя-доповідач - Сушко О.О.

22 березня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Залімського І. Г. Мацького Є.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Укрінтек" до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 12.01.2022 №187/2201-0701, яким товариству з обмеженою відповідальністю "Компанія Укрінтек" збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 261881,00 грн у т.ч. 209505,00 грн за основним платежем та 52376,00 грн за штрафними санкціями.

Відповідно до рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 грудня 2022 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач згідно Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань проводить господарську діяльність за такими кодами економічної діяльності (КВЕД): - 46.90,Неспеціалізована оптова торгівля (основний); 44.12. Виробництво робочого одягу; - 26.51. Виробництво інструментів і обладнання для вимірювання дослідження та навігації; - 46.19. Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; 46.41, Оптова торгівля текстильними товарами; - 46,42. Оптова торгівля одягом і взуттям.

Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ "Компанія Укрінтек", за результатами якої складено акт від 01.12.2021 № 8522/22-01-07-01/37462850.

Згідно акту перевірки суд встановив, що позивачем в ході проведення перевірки було встановлено порушення вимог п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, а саме ТОВ "Компанія Укрінтек" завищено податковий кредит на суму 209505 грн в результаті віднесення до його складу податку на додану вартість по нереальній господарській операції з поставки ТОВ "Техармапром" на адресу ТОВ "Компанія Укрінтек" товару (Протигази ГП-7), оскільки у постачальника - ТОВ "Техармапром" для здійснення постачання в такому обсязі відсутні активи за реквізитами даного суб`єкта господарювання оформлено первинні бухгалтерські документи (видаткові та податкові накладні) з метою введення (легалізації) товарів невідомого походження та виробника.

За наслідками перевірки прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення (ППР) форми "Р" від 12.01.2022 №187/2201-0701, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 209505,00 грн та штрафної санкції в сумі 52376,00 грн.

Не погоджуючись з винесеним рішенням контролюючого органу, ТОВ "Компанія Укрінтек" подано до ДПС України скаргу від 08.03.2022 Вих. № 03/23 на податкове повідомлення-рішення від 12.01.2022 № 187/2201-0701.

Рішенням Державної податкової служби України від 13.09.2022 № 10904/6/99-00-06- 01-01-06 зазначене вище податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, згідно п.п. 14.1.39. п. 14.1. ст. 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Податкове зобов`язання - це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк, п.п. 14.1.156. п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Пунктом 75.1 ст.75 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

За змістом п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Як свідчать матеріали справи, ТОВ "Компанія Укрінтек" укладено з ТОВ "Техармапром" () договори № 304 від 02.10.2018 та б/н від 22.10.2019 щодо поставки противогазів ГП-7. ТОВ "Техармапром" () виписано на адресу ТОВ "Компанія Укрінтек" податкові та видаткові накладні згідно яких поставлено противогази ГП-7 в кількості 2309 шт. на загальну суму 1257030,00 грн, у т.ч. ПДВ - 209505,00 грн.

На виконання договору поставки №304 від 02.10.2018 та згідно виставленого ТОВ «ТЕХАРМАПРОМ» рахунку на оплату №130 від 02.10.2018 за видатковою накладною №15 від 28.02.2019 ТОВ «ТЕХАРМАПРОМ» поставило позивачу протигази марки ГП-7 (в комплекті) в кількості 1017 шт. на суму 559350,00 грн., у т.ч. ПДВ - 93225,00 грн.

У відповідності до п.5.5. вказаного договору доставка товару мала проводитися за рахунок позивача (покупця). Відповідно до вказаної умови транспортування придбаного позивачем товару від постачальника - ТОВ «ТЕХАРМАПРОМ» здійснювалося транспортним засобом, який на підставі договору оренди перебував у користуванні Позивача - вантажним автомобілем Volkswagen Crafter (реєстраційний номер: НОМЕР_1 ), про що свідчить зміст виданого директором позивача наказу (розпорядження) №37 (про відрядження) від 21.02.2019 та подорожнього листа службового легкового автомобіля №7.

За договором поставки від 22.10.2019 та згідно виставленого ТОВ «ТЕХАРМАПРОМ» рахунку на оплату №14 від 22.10.2019 по видатковій накладній №33 від 12.12.2019р. ТОВ «ТЕХАРМАПРОМ» було поставлено Позивачу протигази марки ГП-7 (в комплекті) в кількості 1292 шт. на суму 697680,00 грн,, у т.ч. ПДВ - 116380,00 грн.

Враховуючи здійснення вказаних господарських операцій та на виконання вимог податкового законодавства ТОВ «ТЕХАРМАПРОМ» було складено та зареєстровано у Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні: №9 від 11.02.2019, №15 від 27.02.2019, №16 від 28.02.2019, №7 від 09.12.2019 та №8 від 12.12.2019.

Оплата поставленого ТОВ «ТЕХАРМАПРОМ» за вказаними вище договорами товару здійснювалася Позивачем Протягом 2019-2020 років за платіжними дорученнями, вказаними на стор.10 Акту перевірки, зокрема позивач сплатив ТОВ «ТЕХАРМАПРОМ» разом 999030,00 грн.

Також, суму боргу 307566,63, яка включала також основний борг за договором поставки від 22.10.2019 в розмірі 258000,00 грн., було стягнуто з позивача на користь ТОВ «ТЕХАРМАПРОМ» у межах виконавчого провадження, про що свідчить меморіальний ордер від 15.02.2021.

Зазначені товари, які отримані позивачем від ТОВ «ТЕХАРМАПРОМ» були використані у господарській діяльності позивача - реалізовані ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ", ВП ЮУ АЕС ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ", про що свідчать копії видаткової накладної №458 від 28.02.2019, за якою ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" було відвантажено 1017 шт. протигазів ГП-7 та видаткової накладної №2968 від 12.12.2019, за якою цьому ж покупцеві було поставлено 1292 шт. протигазів ГП-7.

Щодо тверджень відповідача про те, що під час проведеної ним перевірки було встановлено відсутність реального здійснення господарських операцій між Позивачем і товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕХАРМАПРОМ» слід зазначити наступне.

Як зазначив відповідач, за даними, що містяться у ЄРПН, ПП «РАДОС» не придбавало зазначений вище товар, оскільки перевіркою не встановлено реєстрацію на адресу ПП «РАДОС» податкових накладних з номенклатурою постачання «протигаз ГП-7». При цьому, як стверджує Відповідач, виключається придбання протигазів і у неплатників податку на додану вартість, оскільки згідно декларацій із вказаного податку, складених ТОВ «ТЕХАРМАПРОМ» та ПП «РАДОС», в них відсутні відомості про придбання вказаними суб`єктами господарювання таких товарів у неплатників ПДВ.

Слід зазначити, що згідно змісту складеного відповідачем Акту про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «КОМПАНІЯ УКРІНТЕК», а також доданих до Відзиву документів копій витягів із ЄРПН по ТОВ «ТЕХАРМАПРОМ» та ПП «РАДОС» і копії поданих зазначеними суб`єктами господарювання декларацій з податку на додану вартість, відповідачем було проаналізовано та, відповідно проілюстровано вказаними документами, лише податковий період з 01.01.2019 по 31.12.2019, тобто період, за який здійснювалася перевірка позивача.

Згідно наданого позивачем сертифікату відповідності, виданого ДП «КРИВБАССТАНДАРТМЕТРОЛОГІЯ» виробнику засобів індивідуального захисту органів дихання, в т.ч. протигазів ГП-7, - товариству з обмеженою відповідальністю «МІКРОФІЛЬТР» (надалі «ТОВ «МІКРОФІЛЬТР»), його надано щодо засобів захисту, які виробляються з 30.11.2018. Незважаючи на те, що вказаний документ було досліджено відповідачем під час перевірки, про що зазначається в Акті перевірки та посилання на нього також міститься у відзиві ні акт перевірки, ні додані до відзиву документи не підтверджують дослідження відповідачем можливості здійснення ПП «РАДОС» та/або ТОВ «ТЕХАРМАПРОМ» господарських операцій із придбання протигазів ГП-7 у платників або неплатників податку на додану вартість в 2018 році.

Відповідач також стверджує, що ПП «РАДОС» та/або ТОВ «ТЕХАРМАПРОМ» не могли бути виробниками протигазів ГП-7, оскільки у них відсутні відповідні виробничі потужності та трудові ресурси.

Перевіркою не встановлено правовідносин між ТОВ «ТЕХАРМАПРОМ», ПП «РАДОС» і ТОВ «МІКРОФІЛЬТР», яке є виробником протигазів ГП-7, щодо придбання такого товару, оскільки у ЄРПН відсутні податкові накладні, зареєстровані ТОВ «МІКРОФІЛЬТР» на адресу ТОВ «ТЕХАРМАПРОМ», ПП «РАДОС» з номенклатурою постачання «протигаз ГП-7».

Як вже було зазначено вище, відповідач не досліджував можливість здійснення ПП «РАДОС» та/або ТОВ «ТЕХАРМАПРОМ» господарських операцій із придбання протигазів ГП-7 у ТОВ «МІКРОФІЛЬТР» в 2018 році, а лише за період з 01.01.2019 по 31.12.2019.

Разом з тим, чинне податкове законодавство України не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від іншої особи, зокрема, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, а відтак якщо останній не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку або мінімізував свої податкові зобов`язання, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, проте вказана обставина не є підставою для позбавлення платника податку-покупця права на отримання податкової вигоди у разі, якщо такий платник має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту з ПДВ.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 15 січня 2019 року у справі №805/4781/15-а.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також, необхідно зазначити, що відповідно до частини 2 статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Водночас, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону».

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13 серпня 2020 року у справі № 520/4829/19.

Крім того відповідач стверджує, що до перевірки позивачем було надано дві видаткові накладні: №15 від 28.02.2019 та №33 від 12.12.2019, проте, на підтвердження факту постачання товару позивачем було надано лише одну товарно-транспортну накладну №Р33 від 12.12.2019. Перевіркою не встановлено товарно-транспортних накладних, подорожніх листів та інших первинних документів, які б підтверджували транспортування товарів за накладною №15 від 28.02.2019. При цьому, лише в договорі від 02.10.2018 №304 передбачено поставку товару за рахунок покупця, а в договорі від 22.10.2019 поставка товару передбачена за рахунок постачальника.

Слід зазначити, що відповідно до договору поставки №304 від 02.10.2018, на підставі якого відбувалася поставка партії товару, вказаного у видатковій накладні №15 від 28.02.2019, доставка товару здійснюється за рахунок позивача (покупця).

Згідно до наведених умов транспортування поставленого ТОВ «ТЕХАРМАПРОМ» товару здійснювалося належним позивачеві вантажним автомобілем Volkswagen Crafter (реєстраційний номер: НОМЕР_1 ), на підставі документів, складених у відповідності до вимог чинного законодавства - наказу (розпорядження) про відрядження від 21.02.2019 та подорожнього листа службового легкового автомобіля №7 від 1-28.02.2019, копії яких містяться в матеріалах справи та дослідженні судом.

Беручи до уваги наведене, доставка придбаного позивачем товару відбувалася у відповідності до умов договору поставки №304 від 02.10.2018.

Стосовно тверджень відповідача про те, що видаткова накладна №33 від 12.12.2019, на підставі якої та на виконання договору поставки від 22.10.2019 позивачу було відвантажено партію товару, містить лише підпис відповідальної особи, яка представляла ТОВ «ТЕХАРМАПРОМ» під час здійснення вказаної господарської операції, без зазначення її прізвища та ініціалів, що не дає можливості таку ідентифікувати особу, слід зазначити наступне.

Відповідно до п.44.1. ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-ХІ, встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Водночас, в період здійснення господарських операцій із поставки товарів, придбаних Позивачем, і ТОВ «ТЕХАРМАПРОМ», і ПП «РАДОС», були зареєстровані суб`єктами господарювання, платниками податків, в т.ч. платниками податку на додану вартість, перебували на обліку у відповідному податковому органі, відтак, наведені відповдіачем твердження про протиправність їх діяльності, а також діяльності позивача є безпідставними.

При цьому, є безпідставними твердження відповідача щодо того, що договори, укладені між ТОВ «ТЕХАРМАПРОМ» і позивачем, не опосередковуються реальним виконанням господарських операцій, що становлять їх предмет, у зв`язку з відсутністю у постачальника виробничих, трудових ресурсів та самих активів для здійснення постачання, оскільки ТОВ "ТЕХАРМАПРОМ" не обмежено у залученні виробничих та трудових ресурсів шляхом укладення договорів підряду, оренди.

В свою чергу, законодавство передбачає можливість використання податковим органом інформаційних баз контролюючих органів з метою виконання покладених на останніх функцій та завдань. Разом з тим, наявна у інформаційних базах ДПС інформація не може в розумінні процесуального закону бути доказом стосовно реальності або нереальності господарських операцій.

Висновки щодо неможливості здійснення господарських операцій контрагентом позивача не можуть ґрунтуватись лише на інформації, що міститься у податковій базі відносно контрагентів постачальника, а повинні базуватись на підставі первинних документів та об`єктивної перевірки фактичних обставин господарських правовідносин.

У постанові Верховного Суду від 10 квітня 2020 у справі № 804/1984/16 суд вказує на те, що контролюючим органом всупереч вимог Кодексу адміністративного судочинства України не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для проведення господарської діяльності з поставки товару, обумовленого укладеними договорами з позивачем, як не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили про наявність фактів, які встановлені судами, однак не були враховані під час прийняття рішень, та свідчили про протиправну поведінку контрагентів та про обізнаність платника податків щодо такої, та злагодженості дій між ними. Крім того, колегія суддів зазначила, що висновки про відсутність у контрагентів по ланцюгу постачання трудових та матеріально - технічних ресурсів контролюючим органом зроблено виключно на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації наявної в базі даних ДФС, проте податкова інформація, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень на які посилається контролюючий орган.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 03 жовтня 2019 у справі № П/811/3228/14. Так, у вказаній постанові Верховний Суд зазначає, що будь-яка податкова інформація, наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація, надана іншими контролюючими органами, у тому числі і складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Зокрема, посилання контролюючого органу на наявність актів як критерію оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними, оскільки під час складення таких актів жодні первинні документи платника податків не використовувались та не аналізувались, а отже оформлення вказаних актів з відображенням в них окремих відомостей не відповідають критерію юридичної значимості, а отже не є належними доказами в розумінні процесуального Закону.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. У первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 03 жовтня 2019 у справі № П/811/3228/14, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток, витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Такі ж висновки сформовані у постанові Верховного Суду від 02 квітня 2019 у справі № 826/6245/18: не підтвердження операцій за ланцюгом постачання, так само як і податкова інформація про інші порушення податкової дисципліни, допущені контрагентом платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.

У постанові від 13 жовтня 2020 у справі № 0340/1408/18 Верховний Суд зазначив, що виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування витрат, які враховуються при визначенні фінансового результату, та права на податковий кредит, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи. Також, норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції чи наміру платника податків отримати певний результат від здійснення господарської операції (підприємницької діяльності). Саме собою невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаності платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків. Визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Ні наявна у контролюючого органу податкова інформація, ні відсутність у постачальників контрагента чи у контрагента достатньої кількості основних засобів та трудових ресурсів самі по собі не можуть бути самостійними підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність недоліків у первинних документах може свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.

Верховний Суд у постанові від 09 жовтня 2019 у справі № 826/16601/18 зазначив, що не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей для виконання взятих на себе зобов`язань посилання податкового органу на відсутність достатньої кількості штатних одиниць, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах.

Висновки про відсутність у контрагентів трудових та матеріальних ресурсів зроблено контролюючим органом на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації, однак така податкова інформація носить виключно інформативний характер.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи первинні документи відповідно до зазначених вище договорів поставки позивача та ТОВ «ТЕХАРМАПРОМ» та ПП «РАДОС», суд звертає увагу сторін, що за первинними бухгалтерськими документами прослідковується рух активів між підприємством-контрагентами.

Слід також звернути увагу на те, що в матеріалах справи містяться докази про факт подальшої реалізації товару придбаного у по ТОВ «ТЕХАРМАПРОМ» та ПП «РАДОС» та які були використані у господарській діяльності позивача - реалізовані ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ", ВП ЮУ АЕС ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ", про що свідчать копії видаткової накладної №458 від 28.02.2019, за якою ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" було відвантажено 1017 шт. протигазів ГП-7 та видаткової накладної №2968 від 12.12.2019, за якою цьому ж покупцеві було поставлено 1292 шт. протигазів ГП-7..

З огляду на наведене, слід зазначити, що по вказаних господарських операціях описаних вище, простежується постачання придбаних товарів, що дає право позивачу на податковий кредит.

Отже, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання робіт (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Беручи до уваги зазначене, у відповідача були відсутні підстави для винесення податкового повідомлення-рішення від 12.01.2022 № 187/2201-0701, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 261881,00 грн у т.ч. 209505,00 грн за основним платежем та 52376,00 грн за штрафними санкціями, яке на думку суду є протиправним та підлягає скасуванню.

Разом з тим, вказана позивачем сума 191,05 грн не увійшла в податкове повідомлення-рішення від 12.01.2022 № 187/2201-0701.

Відтак, відповідач не довів правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 12.01.2022 № 187/2201-0701.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 грудня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Залімський І. Г. Мацький Є.М.