Справа № 820/4692/17
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2023-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 р.Справа № 820/4692/17
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: П`янової Я.В. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Кролівець П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2022 р. (постановлену суддею Бабаєвим А.І., повний текст якого складено 04.11.2022 р.) по справі № 820/4692/17

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, у якому просив: визнати протиправною та скасувати податкову вимогу № 4476-17 від 13.03.2017 р. Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на загальну суму податкового боргу у розмірі 200423,05 грн.; визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № , № , № від 25.01.2017 р. Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2017 року по справі № 820/4692/17 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області задоволено в повному обсязі, а саме: визнано протиправною та скасовано податкову вимогу № 4476-17 від 13.03.2017 р. Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на загальну суму податкового боргу у розмірі 200423,05 грн.; визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області № , № , № від 25.01.2017 р.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2018 р. апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області задоволено, постанову Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2017 р. по справі № 820/4692/17 скасовано, прийнято нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 30.11.2018 р. касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2017 р. та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2018 р. скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.05.2019 р. по справі № 820/4692/17 у задоволенні адміністративного позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги відмовлено.

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення, в якій просив суд: скасувати відповідні судові рішення по справам: № 820/4692/17, № 520/12528/19 та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; визнати протиправною та скасувати податкову вимогу № 4476-17 від 13.03.2017 р. Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на загальну суму податкового боргу у розмірі 183803,65 грн.; визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № , № , № від 25.01.2017 р. Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області; визнати протиправним та скасувати складений Головним управлінням Державної фіскальної служби у Харківській області акт від 07.12.2016 року № 3788/20-31-13-04-08/ НОМЕР_1 , проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки позивача.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2022 р. у задоволенні заяви відмовлено.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, заявник подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2022 р.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що суд першої інстанції в порушення вимог Кодексу адміністративного судочинства України неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи і неправильно застосував норм матеріального та процесуального права, оскільки судом першої інстанції не враховано, наданих позивачем нових доказів по справі. Крім того, апелянт просив врахувати, що від ТОВ Судова незалежна експертиза України надійшла відповідь від 15.11.2022 р. № 5931 про те, що висновок спеціаліста № ED -1726-7-1938.21» від 15.02.2022 р. додатково перевірено та виправлено технічні помилки, допущені під час оформлення документу, а саме: невірно вказано дату заяви, яка підлягала дослідженню.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив з того, що вказані заявником обставини, не є нововиявленими та істотними, та під час розгляду справи № 820/4692/17 не може бути переглянуто за нововиявленими обставинами судове рішення, яким закінчено розгляд справи № 520/12528/19.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 361 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Згідно із п. 2 ч. 4 ст. 361 Кодексу адміністративного судочинства України, не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (ч. 6 ст. 361 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із п. 4 ст. 368 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що в адміністративному судочинстві перегляд судових рішень, у зв`язку з нововиявленими обставинами є особливим видом провадження. Підставою такого перегляду не є недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

Нововиявлені обставини - це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення. Ці обставини повинні бути належним чином підтверджені письмовими доказами, показаннями свідків, нотаріальною формою певних документів тощо.

Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Тобто, нововиявлені обставини - це юридичні факти (фактичні обставини) справи, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, існували в період первинного провадження і ухвалення судового акта, але не були і не могли бути відомі ні сторонам, ні третім особам, їхнім представникам, іншим учасникам адміністративного процесу, ні суду, за умови виконання ними всіх вимог закону для об`єктивного повного та всебічного розгляду справи та ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення.

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення.

Судовим розглядом встановлено, що під час ухвалення рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.05.2019 р. по справі № 820/4692/17 встановлено, що 12.05.2016 р. податковий орган направив до ПАТ "Укрсоцбанк" запит №1560/10/20-34-13-01-31, в якому просив надати інформацію та її документальне підтвердження, щодо відображення банком виплат на адресу зокрема позивачем доходів, з яких не утримувався податок за ознакою доходу «126» (додаткове благо) за 2015 рік.

За результатами розгляду вищевказаного запиту, листом ПАТ «Укрсоцбанк» 30.05.2016 р. повідомлено, що ПАТ «Укрсоцбанк» підтверджує інформацію про суми нарахованих та виплачених доходів з ознакою доходу «126» у вигляді анулювати кредитної заборгованості фізичним особам зазначеним у запиті та надає копії підтверджуючих документів щодо анулювання такої заборгованості. ПАТ «Укрсоцбанк» зокрема надано заяви про сплату заборгованості згідно умов Опції 50-50 з частковим анулюванням, відповідно до яких банківською установою було здійснено прощення основної суми заборгованості за договором кредиту: 15 грудня 2015 року на суму 22374,31 доларів США; 09.12.2015 р. на суму 1000 доларів США, 09.12.2015 р. на суму 1000 доларів США, 09.11.2015 р. на суму 1000 доларів США, 09.09.2015 р. на суму 1000 доларів США, 07.08.2015 р. на суму 1000 доларів США, 10.07.2015 р. 1000 доларів США, 11.06.2015 р. на суму 1000 доларів США.

Як вбачається з заяви ОСОБА_1 , позивач вважає нововиявленою обставиною висновок спеціаліста Судової незалежної експертизи України № ED-1726-7-1938.21 від 15.02.2022 р., яким встановлено, що підпис від імені заявника ОСОБА_1 в графі «підпис позичальника» в заяві від 03.07.2015 р., ймовірно виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Відповідно до вказаного висновку спеціалістом вирішувалось питання «Чи виконано підпис в копії Заяви від 03.07.2015 р. в графі «підпис позичальника» від імені ОСОБА_1 самим ОСОБА_1 чи іншою особою?»

При цьому, заявником до заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення додано Ілюстративну таблицю до почеркознавчого дослідження № ED-1726-7-1938.21 від 15.02.2022 р., на якій зазначено «Зображення №1 Загальний вид зображення Заяви від 03.07.2015 р., електронна копія якої надане на дослідження».

Проте, вищевказана Ілюстративна таблиця має зображення заяви від 05.06.2015 р., а не заяви від 03.07.2015 р.

Відповідно до вказаного висновку спеціалістом надано оцінку поставленому питанню та зазначено «В зв`язку з тим, що при дослідженні зображення підпису від імені ОСОБА_1 в графі «(підпис позичальника)» в Заяві від 03.07.2015 р., неможливо виявити ознаки технічної підробки, ознаки незвичності виконання, крім цього було неможливо за відсутності наявних ознак монтажу елементів об`єкту вважати, що такі відсутні, висновок щодо виконавця підпису носить виключно орієнтуючий характер. Для отримання однозначного висновку необхідно дослідити оригінал підпису. Підпис від імені ОСОБА_1 в графі «(підпис позичальника)» в Заяві від 03.07.2015 р., ймовірно виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.».

Таким чином, у висновку спеціаліста на поставлене перед ним питання зазначено лише про ймовірність того, що підпис від імені в графі «(підпис позичальника)» в Заяві від 03.07.2015 р., виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Крім того, як вбачається з вищевказаного висновку спеціаліста, у ньому відсутня інформація, що спеціаліст, який виконав цей висновок попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, висновками експертів.

Згідно із ч. ч. 1, 7 ст. 101 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені перед експертом, складений у порядку, визначеному законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що, наданий позивачем, висновок спеціаліста Судової незалежної експертизи України № ED-1726-7-1938.21 від 15.02.2022 р. не є належним і допустимим доказом, який підтверджує наявність підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами в розумінні Кодексу адміністративного судочинства.

Доводи апелянта, що суду першої інстанції не було відомо про лист ТОВ Судова незалежна експертиза України від 15.11.2022 р. № 5931 про те, що висновок спеціаліста № ED-1726-7-1938.21» від 15.02.2022 р. додатково перевірено та виправлено технічні помилки, допущені під час оформлення документу, а саме, невірно вказано дату заяви, яка підлягала дослідженню, суд апеляційної інстанції вважає помилковими, оскільки судом першої інстанції не могла бути надана оцінка цій інформації, так як оскаржувана ухвала суду була прийнята 31.10.2022 р., тобто, більш ніж за 2 тижня до отримання інформації про наявність описки.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані заявником обставини не є нововиявленими в розумінні ст. 361 Кодексу адміністративного судочинства України, так як не змінюють встановлених судом обставин (норм матеріального права), не впливають на результат вирішення справи.

Крім того, обставини, на які посилається заявник, як на нововиявлені, повинні бути істотними настільки, що врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийнято, тобто фактично спростовувати зазначені вище висновки суду або свідчити про протилежне. Проте, вказані заявником обставини як нововиявлені, не є фактичними даними, що спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення та не можуть бути підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Також судом враховується, що Європейський суд з прав людини у рішенні Христов проти України зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata , тобто поваги до остаточного рішення суду.

Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не для нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини.

Крім того, Європейський суд з прав людини у справі "Устименко проти України" (заява № 32053/13) констатував, право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі "Рябих проти Росії", заява № 52854/99, п.п. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 р. (заяви № 29458/04 та № 29465/04) вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Тобто, процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати вимогам ст. 6 Конвенції та положенням законодавства України та мають бути збалансовані з реальністю правового захисту та ефективністю рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2022 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 361, 368 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2022 р. по справі № 820/4692/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. .

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Я.В. П`янова Л.В. Любчич
Повний текст постанови складено 24.03.2023 року