Справа № 500/3183/22
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2023-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 500/3183/22 пров. № А/857/17277/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Глушка І.В., Довгої О.І.,

розглянувши у в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2022 року (суддя Осташ А.В., ухвалене в м. Тернополі) у справі № 500/3183/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в якому з врахуванням уточнюючих позовних вимог просить: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління пенсійного фонду України в Тернопільській області від 18.07.2022 №33 про відмову у призначені пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язати відповідача повторно розглянути заяви про призначення пенсії та зарахувати до страхового стажу період роботи з 03.09.1986 по 13.11.1986, з 01.12.1986 по 25.02.1989, з 12.04.1989 по грудень 1994 включно та повторно розглянути заяву від 11.07.2022 про призначення пенсії по інвалідності третьої групи загального захворювання із врахуванням страхового стажу з моменту призначення пенсії.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2022 року позов задоволено.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, яке в апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

В обгрунтування апеляційної скарги, зокрема, зазанчає, що до позовної заяви, позивачем долучено трудову книжку НОМЕР_1 , видану 09.12.1986. До територіальних органів Пенсійного фонду позивач звернулась 11.07.2022 та вік заявниці на дату звернення становив 56 років. Зазначає, що із записів трудової книжки позивача встановлено, що наказом №116 від 03.09.1986 її було прийнято на роботу таксіровщиком на вагу на час сезону, та наказом №128 від 13.11.1986 було звільнено з роботи у зв`язку із закінченням сезону. Для підтвердження цих записів в трудовій книжці, до суду нею надано довідку з трудового архіву Лановецької міської ради Кременецького району Тернопільської області від 17.05.2022 №276/06-06. Зазанчає, що наказом №22 від 01.12.1986 позивача було прийнято на роботу до Лановецької насінної інспекції на посаду техніка-лаборанта, та наказом №4 від 25.02.1989 її було звільнено з роботи за власним бажанням. Для підтвердження даного факту роботи на посаді техніка-лаборанта, позивачем до позовної заяви долучені копії аркушів з книги наказів Лановецької держнасінінспекції за 1982-1991 роки. При цьому, вказані копії аркушів з книги наказів Лановецької держнасінінспекції за 1982-1991 роки, подані позивачем для підтвердження трудової діяльності, не підписані посадовими особами та не містять печатки будь-якої установи. Відтак вважає, що надані до суду позивачем копії аркушів із записами книги наказів Лановецької держнасінінспекції за 1982-1991 роки, не дають змоги дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування, оскільки їх не можна віднести до категорії документів, що видані в порядку, передбаченому Порядком №637, та видаються за місцем роботи чи архівними установами. Також, зазначає, що дата звільнення позивача (25.02.1989) з посади техніка- лаборанта Лановецької насінної інспекції, містить неточний запис з виправленнями дати звільнення, та враховуючи вказані неточні записи (виправлення) трудової книжки, інших документів, виданих за місцем роботи чи архівними документами позивачем до органів Пенсійного фонду, не надано. Водночас, зазанчає, що з записів трудової книжки НОМЕР_1 вбачається, що Наказом №.. 12.04.1989 позивача прийнято на роботу в Лановецьке районне споживче товари на посаду продавця. Незважаючи, на представлення до суду довідок про заробі. плату позивача за 1989-1994 роки, у трудовій книжці НОМЕР_1 , відсутні запис про її звільнення з цієї організації, що не підтверджує її страховий (трудовий) стая, роботи по грудень 1994 року. При цьому, довідки від 13.05.2022 №23 та від 13.05.2022 №24 про заробітну плату для обчислення пенсії, не містять відомостей за якою посадою працювала позивач та найменування організації, в якій нею здійснювалось виконання трудових обов`язків за період з травня 1989 року по грудень 1994 року, тому не можуть слугувати належним доказом, в розумінні ст.73 КАС України. Окрім того, вважає, що позовні вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України призначити пенсію по інвалідності відноситься до дискреційних повноважень органів Пенсійного фонду України.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави та доводи в межах апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 12.04.2022 актом огляду медико-соціальиої експертної комісії (далі - МСЕК) позивачці надано довічно третю групу інвалідності загального захворювання.

В подальшому, на підставі наданої виписки МСЕК, позивачка 11 липня 2022 року звернулася до Управління обслуговування громадян, відділу обслуговування громадян №7 Головного управління пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності третьої групи загального захворювання відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон №1058-IV).

Проте рішенням Головного управління пенсійного фонду України в Сумській області від 18.07.2022 №33 їй було відмовлено у призначенні пенсії, яке обґрунтовано тим, що до загального страхового стажу не зараховано періоди роботи: з 03.09.1986 по 13.11.1986, оскільки в уточнюючій довідці від 17.05.2022 № 276/06-06 зазначено по батькові ОСОБА_2 , що не відповідає паспортним даним ОСОБА_3 ; з 01.12.1989 по 25.02.1989, оскільки в трудовій книжці виправленні дати звільнення та дати наказу на звільнення не завірені належним чином; з 12.04.1989, оскільки в трудовій книжці відсутній запис про звільнення.

Не погоджуючись з рішенням відповідача щодо відмови в призначенні пенсії, ОСОБА_1 звернулась в суд з даним позовом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Частинами 1 та 2 статті 30 Закону №1058-IV передбачено, що пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Відповідно до частини 1 статті 32 Закону №1058-IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, зокрема, від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років.

Як передбачено частинами 1, 2 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як передбачено пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відтак судом першої інстанції вірно зазначено, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці, яка є основним документом, який підтверджує стаж роботи. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній орган Пенсійного Фонду має право обчислити трудовий стаж на підставі даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також інших первинних документів (довідок, виписок із наказів, особових рахунків і відомостей на видачу заробітної плати, посвідчень, характеристик, письмових трудових договорів та угод з відмітками про їх виконання, та ін.) (вказані висновки відповідають усталеній практиці Верховного Суду у цій категорії справ, викладеній, зокрема, у постанові Верховного Суду від 02.12.2021 у справі №263/9464/16-а та ін.).

З матеріалів справи вбачається, що до загального страхового стажу не були зараховані такі періоди: 1) з 03.09.1986 по 13.11.1986, оскільки в уточнюючій довідні від 17.05.2022 № 276/06-06 зазначено по батькові ОСОБА_2 , що не відповідає паспортним даним ОСОБА_3 ; 2) з 01.12.1989 по 25.02.1989, оскільки в трудовій книжці виправленні дати звільнення та дати наказу на звільнення не завірені належним чином; 3) з 12.04.1989, оскільки в трудовій книжці відсутній запис про звільнення.

Також з матеріалів справи встановлено, що наказом №116 від 03.09.1986 позивачку було прийнято на роботу таксіровщиком на вагу на час сезону, наказом № 128 від 13.11.1986 було звільнено з роботи у зв`язку із закінченням сезону, даний факт підтверджується записами в трудовій книжці, а також довідкою з трудового архіву від 17.05.2022 №276/06-06.

Окрім цього, матеріаламим чправи підтверджується, що наказом №22 від 01.12.1986 позивачку було прийнято на роботу до Лановецької насінної інспекції на посаду техніка-лаборанта, наказом №4 від 25.02.1989 позивачку було звільнено з роботи за власним бажанням, даний факт підтверджується записами в трудовій книжці та книгою наказів Лановецької держнасінінспекції за 1982-1991 роки.

Також судом першої інстанції вірно встановлено, що наказом №50 від 12.04.1989 позивачку прийнято на роботу в Лановецьке районне споживче товариство на посаду продавця, де вона пропрацювала по грудень 1994 включно, даний факт підтверджується записами в трудовій книжці, а також довідками про заробітну плату для обчислення пенсії Центральної спілки споживчих товариств України, Лановецьке районне споживче товариство.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, підставами для не зарахування даних періодів роботи стало те, що в уточнюючій довідці не правильно зазначено по батькові позивачки, та виправлення в трудовій книжці позивачки.

Колегія суддів погоджується з судом першої інтсанції, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації здійснено з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист та вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах.

Відтак, дії відповідача щодо неврахування трудового стажу позивачки вказаного у її трудовій книжці, з підстав того, що вона заповнена з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок (відсутність записи щодо наказу про звільнення та виправлення щодо дати звільнення) є неправомірними.

Окрім цього судом першої інстанції вірно зазначено, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Суд першої інстанції вірно звернув увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки чи довідок.

Згідно правової позиції Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17, при розгляді аналогічного спору, зазначено "на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" .

Тому судом першої інтсанції зроблено вірний висновок, що позивачці безпідставно не зараховано до стажу спірні періоди роботи.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (зі змінами; далі - Порядок №22-1), після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Як передбачено пунктом 4.10 Порядку №22-1, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу було відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності рішенням від 18.07.2022 №3, яке було прийняте ГУ ПФУ в Сумській області відповідно до пункту 4.2 Порядку №22-1, за принципом екстериторіальності.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач ГУ ПФУ в Тернопільській області безпідставно відмовив у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів його роботи: з 03.09.1986 по 13.11.1986; з 01.12.1989 по 25.02.1989; з 12.04.1989 по грудень 1994 включно, у зв`язку із чим протиправно відмовив у призначенні пенсії по інвалідності, а тому оскаржуване рішення відповідача є протиправним та вірно скасовано судом прешої інтсанції.

Також колегія суддів погоджується з судом прешої інтсанції, що враховуючи наявність у позивача умов для призначення пенсії по інвалідності (а саме: наявності страхового стажу не менше 14 років), з метою повного та ефективного захисту порушених прав позивача, відповідача ГУ ПФУ у Тернопільській області слід зобов`язати здійснити позивачу призначення та виплату позивачу пенсії по інвалідності з 11.07.2022 (дати звернення із заявою про призначення пенсії), зарахувавши до його страхового стажу періоди роботи: з 03.09.1986 по 13.11.1986, з 01.12.1989 по 25.02.1989, з 12.04.1989 по грудень 1994 року включно.

Враховуючи наведене вище колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції, про підставність позовних вимог до задоволення.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2022 року у справі № 500/3183/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді І. В. Глушко
О. І. Довга