Справа № 420/24500/21
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
__________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/24500/21

Головуючий І інстанції: Харченко Ю.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Зуєвої Л.Є., Коваля М.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Державної інспекції архітектури та містобудування України на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2023 року (м.Одеса, дата складання повного тексту ухвали - 30.01.2023р.) про заміну сторони (боржника) у виконавчому листі по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державна архітектурно-будівельна інспекція України та Державної інспекції архітектури та містобудування України про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення, -

В С Т А Н О В И В:

06.12.2021р. ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ДАБІ України, в якому просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання судового рішення у справі №815/6708/14 про поновлення на роботі (з 01.06.2021р. по 01.12.2021р.) у розмірі - 48684,66 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.07.2022р. позов ОСОБА_1 - задоволено. Стягнуто з ДАБІ України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання судового рішення у справі №815/6708/14 про поновлення на роботі (з 01.06.2021р. по 01.12.2021р.) у розмірі - 48684,66 грн.

29.09.2022р. судом 1-ї інстанції по справі №420/24500/21 видано виконавчий лист.

03.01.2023р. Управління ДКСУ у Дніпропетровському районі м. Києва звернулося до суду 1-ї інстанції із заявою (вх.№210/23) про заміну сторони (боржника) у вищевказаному виконавчому листі з ДАБІ України на ДІАМ України, оскільки на теперішній час усі права та обов`язки ДАБІ України перейшли до її правонаступника - ДІАМ України.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2023 року (постановленою в порядку письмового провадження) заяву Управління ДКСУ у Дніпропетровському районі м.Києва про заміну боржника у виконавчому документі по справі №420/24500/21 - задоволено. Боржника у виконавчому листі від 29.09.2022р. у справі №420/24500/21 щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання судового рішення по справі №815/6708/14 про поновлення на роботі (з 01.06.2021р. по 01.12.2021р.) у розмірі - 48684,66 грн. ДАБІ України замінено на її правонаступника - ДІАМ України.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ДІАМ України 09.02.2023р. подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просило скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 30.01.2023р. та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви Управління ДКСУ у Дніпропетровському районі м.Києва. Доводи апелянта обґрунтовані тим, що ДІАМ України була створена шляхом утворення як нового органу влади та, згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, не є правонаступником юридичних осіб публічного або приватного права.

Окрім того, скаржник звернув увагу на те, що судом першої інстанції, всупереч вимогам ч.5 ст.241 КАС України, постановлена аналогічна за змістом ухвала, що датована 26.01.2023р., якою також було задоволено ту ж саму заяву Управління ДКСУ у Дніпропетровському районі м.Києва про заміну боржника.

16.02.2023р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.03.2023р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДІАМ України та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

21.03.2023р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач заперечувала щодо її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просила оскаржувану ухвалу суду першої інстанції від 30.01.2023р. - залишити без змін, вважаючи її законною та обґрунтованою.

За правилами ч.1 ст.312 КАС України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, за відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходь висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст.129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

За приписами ст.1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими згідно з цим Законом, а також рішеннями, які у відповідності до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.15 Закону № 1404-VIII, сторонами у виконавчому провадженні є стягувач та боржник. Стягувачем є фізична або ж юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

У разі ж вибуття однієї зі сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

При цьому, для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив (ч.5 ст.15 Закону №1404-VIII).

Згідно з ч.1 ст.379 КАС України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця чи за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

З наведеного нормативного визначення слідує, що виконавче провадження є однією зі стадій судового провадження, яка його завершує. Ця стадія розпочинається з набранням законної сили судовим рішенням або за інших умов, установлених законом. Сторони судового провадження на даній стадії набувають відповідної процесуальної якості, а також користуються правами та несуть певні обов`язки, які зумовлені статусом сторони.

На стадії виконавчого провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження та заміна є прийнятною, зокрема, у правовідносинах, що допускають правонаступництво. При цьому, законодавством встановлено головну умову, за якої обов`язки боржника може бути перекладено на іншу особу, - це вибуття сторони виконавчого провадження.

За правилами ст.52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи 3-ї особи у відносинах, стосовно яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони або третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Процесуальне правонаступництво в розумінні ст.52 КАС України допускається на будь-якій стадії судового процесу, включаючи стадію виконання судового рішення.

Тобто, ухвала про здійснення процесуального правонаступництва на стадії виконання рішення суду є документом, що забезпечує виконання рішення та фактично є його невід`ємною частиною, а тому заміна сторони в зобов`язанні (правонаступництво) на стадії виконавчого провадження є зміною судового рішення, передбаченою чинним законодавством, що оформлюється ухвалою (ст.52 КАС України). Оскарження такої ухвали варто розуміти як оскарження судового рішення.

До того ж, аналогічну позицію з цього питання висловила і Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у своїй постанові від 26.06.2019р. у справі №905/1956/15.

Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим видом правонаступництва, під яким розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок по відновленню порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід відносно переходу до правонаступника обов`язку відновити порушене право цілком відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.

У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувались ліквідованим органом, не можуть бути припинені і підлягають передачі іншим державним органам, однак за виключенням того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.

Такої ж правової позиції дотримується і Верховний Суд у постановах від 20.02.2019р. у справі №826/16659/15, від 13.03.2019р. у справі №524/4478/17, від 11.10.2019р. у справі №812/1408/16, від 22.02.2021р. у справі №910/6336/19 та від 07.04.2022р. у справі №910/8252/21.

Отже, правонаступництво в сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.

Наведені висновки суду повністю відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 12.06.2018р. у справі №2а-23895/09/1270.

Особливістю адміністративного (публічного) правонаступництва є те, що подія переходу прав та обов`язків, що відбувається із суб`єктами владних повноважень, сама по собі має бути публічною та врегульованою нормами адміністративного права.

Разом із тим, необхідно виділити дві форми адміністративного (публічного) правонаступництва: 1) фактичне (або компетенційне адміністративне правонаступництво), тобто таке, де вирішуються питання передачі фактичних повноважень від одного до іншого органу, посадової особи (або повноважень за компетенцією) та 2) процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво.

Фактичним (компетенційним) адміністративним (публічним) правонаступництвом - є врегульовані нормами адміністративного права умови та порядок передання адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого, який набуває певні владні повноваження внаслідок: ліквідації органу або ж посади суб`єкта владних повноважень, припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення компетенції органу публічної адміністрації чи припинення повноважень посадової особи.

Процесуальним адміністративним (публічним) правонаступництвом - є унормована можливість заміни адміністративним судом (на будь-якій стадії процесу судового розгляду справи в суді 1-ї, апеляційної та касаційної інстанції (окрім випадків перегляду справи за винятковими чи нововиявленими обставинами) сторони чи третьої особи іншим суб`єктом, коли права та обов`язки суб`єкта владних повноважень перейшли від сторони (в адміністративній справі) до іншого суб`єкта владних повноважень, а також можливість суб`єкта публічної адміністрації (правонаступника) вступити у судовий процес як сторона чи третя особа.

При визначенні процесуального адміністративного (публічного) правонаступництва суд повинен виходити з того, хто є правонаступником у спірних правовідносинах, і враховувати таке: якщо під час розгляду адміністративної справи буде встановлено те, що орган державної влади та/або орган місцевого самоврядування, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються, припинили свою діяльність, то суду слід залучити до участі у справі їх правонаступників.

У разі ж відсутності правонаступників суду необхідно залучити до участі у справі орган, до компетенції якого належить ухвалення рішення про усунення порушень прав, свобод чи інтересів позивача. У разі зменшення обсягу компетенції суб`єкта владних повноважень, не пов`язаного з припиненням його діяльності, до участі у справі як другий відповідач залучається інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого передані (або належать) функції чи повноваження щодо вирішення питання про відновлення порушених прав, свобод чи інтересів позивача.

З огляду на вищевикладене, підставою для переходу адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень до іншого (набуття адміністративної компетенції) є події, що відбулися із суб`єктом владних повноважень.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.12.2021р. у справі №9901/348/19 та постановах Верховного Суду від 22.02.2021р. у справі №910/6336/19 та від 07.04.2022р. у справі №910/8252/21.

Надаючи оцінку оскаржуваній ухвалі суду 1-ї інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно п.п.1-2 постанови Кабінету Міністрів України «Про ліквідацію Державної архітектурно-будівельної інспекції та внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» від 13.03.2020р. №218, вирішено ліквідувати ДАБІ України та утворити Державну сервісну службу містобудування України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку громад та територій.

13.03.2020р. Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову «Про оптимізацію органів державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду» №219, якою передбачено утворити Державну інспекцію містобудування України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку громад та територій і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Пунктом 5 зазначеної Постанови визначено, що забезпечення діяльності Державної інспекції містобудування у 2020р. здійснюється в межах видатків, передбачених ДАБІ.

Відповідно до інформації, наявної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ДАБІ України наразі перебуває «в стані припинення» (запис №6047267) з 20.03.2020р.

У подальшому, як відомо, Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Деякі питання функціонування органів архітектурно-будівельного контролю та нагляду» від 23.12.2020р. за №1340, якою і було утворено ДІАМ України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку громад та територій і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Разом із тим, ліквідовано Державну інспекцію містобудування та Державну сервісну службу містобудування. Установлено, що забезпечення діяльності ДІАМ України та заходи, пов`язані з ліквідацією ДАБІ України, у 2021р. здійснюються в межах видатків, передбачених Державній інспекції містобудування та Державній сервісній службі містобудування.

20.05.2021р. проведено державну реєстрацію ДІАМ України, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис за №000092252.

Окрім того, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 15.09.2021р. за №960, Уряд погодився з пропозицією Міністерства розвитку громад та територій про можливість здійснення ДІАМ України повноважень і виконання функцій з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

За інформацією з офіційного веб-ресурсу Міністерства розвитку громад та територій України, з 16.09.2021р. розпочала роботу ДІАМ України.

Поряд із цим, слід зазначити про те, що відповідно до «Положення про ДІАМ України» (затв. Постановою №1340), ДІАМ України - є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку громад та територій і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Отже, новостворений центральний орган - ДІАМ України, на даний час, фактично забезпечує реалізацію повноважень ДАБІ України у взаємовідносинах із суб`єктами, які мають правовідносини з ліквідованим органом та є правонаступником прав, обов`язків та майна ліквідованої юридичної особи публічного права ДАБІ України.

Аналогічний висновок був викладений Верховним Судом в ухвалі від 01.06.2022р. у справі №808/782/18 та постанові від 02.08.2022р. у справі №924/159/14.

Сформовані та вже усталені позиції Європейського суду з прав людини стосовно виконання судових рішень свідчать, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, визначеного ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод («Шмалько проти України» №60750/00, п.43). Суд також виходить з того, що важко уявити, щоб п.1 ст.6 Конвенції детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість, а також оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень протоколу («Бурдов проти Росії» № 589498/00, п.34).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19.03.1997р. у справі «Горнсбі проти Греції» Суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, повинно розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.

Враховуючи вищезазначене у сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності заміни боржника у виконавчому листі з ДАБІ України на ДІАМ України.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правовірність висновків суду 1-ї інстанції і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи чи порушено норми процесуального права.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи ДІАМ України, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Таким чином, при винесенні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд 1-ї інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.52,238,241,243,308,311,315,316,321,322,325,328 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної інспекції архітектури та містобудування України - залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2023 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст.328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено: 22.03.2023р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: Л.Є. Зуєва

М.П. Коваль