Справа № 280/511/23
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2023-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

23 березня 2023 року Справа № 280/511/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши за правилами спрощеного, у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району (69104, м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, 32)

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

18.01.2023 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати бездіяльність Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району протиправною;

зобов`язати вчинити певні дії, а саме в передбачений постановою КМУ від 10.09.2022 № 1044 п`ятиденний термін надати позивачу Акт встановлення факту здійснення догляду за позивачем, інвалідом II групи;

рішення призначити до негайного виконання.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного стороннього догляду, який здійснює його син. Враховуючи положення постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2022 №1044 «Про внесення змін до Правил перетинання державного кордону громадянами України» позивач звернувся до відповідача із заявою про надання акту встановлення факту здійснення догляду, однак відповідач у наданні такого акту відмовив. Позивач вважає, що відповідачем у спірних правовідносинах допущено протиправну бездіяльність, чим порушено його права та інтереси. З урахуванням викладеного вважає позовні вимоги обґрунтованими та просить їх задовольнити.

Ухвалою суду від 23.01.2023 відкрито провадження у справі №280/511/23; ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач позов не визнав, у поданому відзиві (вх. від 03.03.2023 №8995) посилається на те, що згідно з заявою від 22.12.2022 № 20 зареєстровано звернення ОСОБА_1 до УСЗН ЗМР по Комунарському району, який звернувся з питання складання акту встановлення факту здійснення догляду за ним та від сина заявника ОСОБА_2 щодо здійснення догляду за батьком. Відповідно до наданих документів встановлено, що ОСОБА_1 : згідно довідки до акту огляду Шевченківської медико-соціальною експертної комісії (далі - МСЕК) м. Запоріжжя від 24.06.2021 серія 12 ААВ № 395312 є особою з інвалідністю II групи загального захворювання та згідно з її висновком про умови та характер праці «може виконувати легку працю по індивідуальному графіку»; згідно висновків лікарсько-консультативної комісії КНП «Центру первинної медико-санітарної допомоги № 6» м. Запоріжжя від 08.11.2022 № 738 (далі - ЛКК) ОСОБА_1 потребує постійної сторонньої допомоги. Таким чином, питання необхідності здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю визначає виключно медичний заклад залежно від загального стану особи з інвалідністю, про що видається довідка ЛКК, а вже потім факт здійснення такого постійного догляду за особою з інвалідністю має встановити УСЗН ЗМР по Комунарському району на підставі заключения ЛКК, залежно від стану хворого. У зв`язку з цим робочою групою з питання встановлення факту здійснення догляду УСЗН ЗМР по Комунарському району (витяг з протоколу від 29.12.2022 № 8) прийнято рішення відмовити у наданні акту встановлення факту здійснення догляду ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , зі слів фактично проживає з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , особою з інвалідністю II групи загального захворювання, який потребує постійної сторонньої допомоги (довідка ЛКК від 08.11.2022 № 738), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , не підтверджено факт постійного стороннього догляду медичним закладом. З урахуванням наведеного просить відмовити у задоволенні позову.

06.03.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №9306), в якій він заперечує проти доводів відповідача та просить задовольнити позовні вимоги.

Позивачем пред`явлено вимогу, яка згідно пункту 10 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) належить до справ незначної складності та підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Частиною п`ятою статті 262 КАС України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи приписи ч. 5 ст. 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд звертає увагу на наступне.

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, про що свідчить довідка до акта огляду МСЕК від 24.06.2021 серії ААВ №395312.

Згідно довідки висновків ЛКК №738 позивач потребує постійної сторонньої допомоги, а згідно висновків к.м.н., асистента кафедри нервових хвороб ДЗ «Запорізька медична академія післядипломної освіти МОЗ України» - потребує постійного стороннього догляду.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про надання акту встановлення факту здійснення догляду за ним його сином ОСОБА_2 .

Як вбачається з витягу з протоколу засідання робочої групи з питання встановлення факту здійснення догляду від 29.12.2022 №8, позивачу відмовлено у наданні такого акту , оскільки немає підтвердження факту постійного стороннього догляду.

Незгода з такою відмовою слугувала підставою для звернення ОСОБА_1 до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними мотивами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2022 №1044 «Про внесення змін до Правил перетинання державного кордону громадянами України» внесено зміни до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57.

Вказаною постановою КМУ викладено в новій редакції пункт 2-1 Правил, відповідно до якого у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану, перетинати державний кордон мають право, зокрема, особи, які мають одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи і супроводжують одного із таких батьків для виїзду за межі України, за наявності документів (їх нотаріально засвідчених копій), що підтверджують родинні зв`язки, інвалідність, а також документів, що підтверджують спільне проживання (їх задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) збігається із задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) їх батьків чи батьків дружини (чоловіка), або здійснення догляду за своїми батьками чи батьками дружини (чоловіка), що підтверджується актом встановлення факту здійснення догляду за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), або документів (посвідчення, довідки) про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд. Акт встановлення факту здійснення догляду складається на підставі звернення особи з інвалідністю I чи II групи або особи, яка здійснює догляд, до районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради із заявою про здійснення особою такого догляду. У випадку, якщо особа з інвалідністю I чи II групи є взятою на облік внутрішньо переміщеною особою, звернення із заявою про здійснення догляду подається за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи. На підставі такого звернення особи з інвалідністю I чи II групи або особи, яка здійснює догляд, районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом сільської, селищної, міської ради не пізніше ніж протягом п`яти робочих днів після надходження заяви складається акт встановлення факту здійснення догляду в довільній формі. Зазначений акт надсилається заявнику або видається особисто за його бажанням.

З аналізу наведених норм суд приходить до висновку, що перетинати державний кордон України в умовах воєнного стану мають право, зокрема, особи, які здійснюють постійний догляд за особами з інвалідністю I чи II групи і супроводжують таких осіб для виїзду за межі України, за наявності ряду документів, в тому числі акта встановлення факту здійснення постійного догляду за особами з інвалідністю.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 06.10.2005 № 2961-IV догляд за особою з інвалідністю (дитиною з інвалідністю) сукупність соціальних послуг, спрямованих на соціально-побутову допомогу та підтримку, захист і забезпечення життєдіяльності особи з інвалідністю (дитини з інвалідністю).

Медико-соціальні експертні комісії визначають, зокрема, групу інвалідності, її причину і час настання. (ч. 8 ст. 7 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні»).

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 «Питання медико-соціальної експертизи» затверджено Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.

Згідно пункту 6 Положення про медико-соціальну експертизу висновки комісії, реабілітаційні заходи, визначені в індивідуальній програмі реабілітації особи з інвалідністю, обов`язкові для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними підприємствами, установами та організаціями, в яких працює або перебуває особа з інвалідністю, незалежно від їх відомчої підпорядкованості, типу і форми власності.

В силу підпункту першого пункту 11 Положення про медико-соціальну експертизу міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

У відповідності до пункту 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності підставою для встановлення II групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.

Тобто, потребу особи з інвалідністю в сторонньому нагляді, догляді або допомозі визначають саме МСЕК. При цьому, як видно з Положення про медико-соціальну експертизу, законодавець розрізняє поняття «нагляд», «догляд» та «допомога».

Згідно висновків ЛКК №738 позивач потребує постійної сторонньої допомоги, а не постійного стороннього догляду, а отже відповідачем правомірно відмовлено у наданні акту встановлення факту здійснення догляду за позивачем.

Слід зазначити, що висновки к.м.н., асистента кафедри нервових хвороб ДЗ «Запорізька медична академія післядипломної освіти МОЗ України», відповідно до яких позивач потребує постійного стороннього догляду, судом не приймаються, оскільки вказане питання вирішується лікарською комісією, а не лікарем, який здійснює лікування особи.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відтак, враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для їх задоволення.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 ) до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району (69104, м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, 32; ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення в повному обсязі складено та підписано 23.03.2023.

Суддя Ю.П. Бойченко