Справа № 380/13020/22
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2023-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/13020/22 пров. № А/857/1530/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2022 року, ухвалене суддею Костецьким Н.В. у м. Львові у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у справі №380/13020/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

16 вересня 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у якому просив:

-визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області (), яка виразилась у відмові зарахування до раніше призначеної пенсії з 2016 року (у вислуги років та загальний трудовий стаж), періодів: навчання у Львівському державному університеті ім. І. Франка з 01.09.1994 по 08.04.1996 (1 рік 07 місяців 08 днів), служби в антитерористичній операції з 02.10.2015 по 15.02.2016 (08 місяці 26 днів) в перерахунку один місяць служби за три;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області (), яка виразилась у відмові нарахувати і виплатити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) грошову різницю недоотриманих коштів, раніше призначеної пенсії з 2016 року (вислуга 20 років, надбавка 45%, трудовий стаж 28 років, надбавка 53%), з урахуванням пені у розмірі трьох відсотків та індексу інфляції;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України у Львівській області () зарахувати до раніше призначеної пенсії з 2016 року (у вислуги років та загальний трудовий стаж) періоди: навчання у Львівському державному університеті ім.І.Франка з 01.09.1994 по 08.04.1996 (1 рік 07 місяців 08 днів), служби в антитерористичній операції з 02.10.2015 по 15.02.2016 (08 місяці 26 днів) в перерахунку один місяць служби за три;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України у Львівській області () нарахувати і виплатити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) грошову різницю недоотриманих коштів, раніше призначеної пенсії з 2016 року (вислуга 20 років, надбавка 45%, трудовий стаж 28 років, надбавка 53%), з урахуванням пені у розмірі трьох відсотків та індексу інфляції на дату проведення виплати.

ОСОБА_1 позовні вимоги обґрунтовує тим, що під час ознайомлення зі своєю пенсійною справою йому стало відомо, що постанова Верховного Суду України від 29.10.2020 у справі №813/2735/17 в частині збільшення вислуги років та пов`язане з цим проведення належних перерахунків і виплат з часу призначення пенсії не виконується. Позивач вважає, що за період з 18.03.2016 по даний час ГУ ПФУ у Львівській області необхідно здійснити перерахунки раніше призначеної йому пенсії, провести нарахування і виплату грошової різниці, яка виникла внаслідок збільшення відсоткових ставок вислуги років і загального трудового стажу.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2022 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що дії пенсійного органу при наданні відповіді позивачу, зміст якої зводиться до відсутності у пенсійного органу відповідних повноважень для формування грошового забезпечення, з якого проводиться призначення (перерахунок) пенсії військовослужбовцям силових відомств з вказівкою на те, що в даному випадку такі повноваження є компетенцією ГУ ДФС у Львівській області, є правомірними. Суд першої інстанції погодився із доводами відповідача, викладеними у вказаному листі, про те, що постановою Верховного Суду від 29.10.2020 та іншими судовими рішеннями у справі №813/2735/17 не покладено на ГУ ПФУ у Львівській області жодних зобов`язань щодо перерахунку пенсії позивача.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що поза увагою суду залишились доводи позивача, що в приписами ст.63 Закону №2262-ХІІ прямо передбачено право пенсіонерів силових відомств на індивідуальне звернення до регіональних органів ПФУ для нового обчислення та перерахунку пенсії за документами, що є в пенсійній справі та додатково поданими документами.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та відзиву на неї, суд апеляційної інстанції в приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 18.03.2016 призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ) на підставі документів наданих уповноваженим структурним підрозділом - Головним управлінням ДФС у Львівській області.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 12.12.2017 у справі №813/2735/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії адміністративний позов було задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Львівській області, яка виразилась у відмові: зарахувати до розрахунку вислуги років на пенсію час навчання у Львівському кооперативному технікумі з 01.09.1992 по 28.06.1994 та Львівському державному університеті ім. І. Франка з 01.09.1994 по 08.04.1996; зарахувати до розрахунку вислуги років на пенсію період служби в антитерористичній операції з 02.10.2015 по 15.02.2016, в перерахунку - один місяць служби за три; врахувати у довідку грошового забезпечення при виході на пенсію суми премій за період участі в антитерористичній операції з жовтня 2014 по лютий 2015 включно, в загальній сумі 31245 грн. та у зв`язку з чим здійснити перерахунок усіх належних ОСОБА_1 сум грошових виплат при звільнені та виході на пенсію;

- зобов`язано Головне управління ДФС у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 : до вислуги років час навчання у Львівському кооперативному технікумі з 01.09.1992 по 28.06.1994 та Львівському державному університеті ім. І. Франка з 01.09.1994 по 08.04.1996; до вислуги років період служби в антитерористичній операції з 02.10.2015 по 15.02.2016, в перерахунку - один місяць служби за три; врахувати у довідку грошового забезпечення при виході на пенсію суми премій за період участі в антитерористичній операції в загальній сумі 31245 грн та у зв`язку з чим здійснити перерахунок усіх належних мені сум грошових виплат при звільнені та виході на пенсію. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.02.2018 у справі № 813/2735/17 апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області задоволено частково, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12.12.2017 року у справі № 813/2735/17 скасовано в частині щодо визнання протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Львівській області яка виразилася у відмові зарахувати до розрахунку вислуги років на пенсію час навчання у Львівському кооперативному технікумі з 01.09.1992 року по 28.06.1994 року та зобов`язання Головного управління ДФС у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років час навчання у Львівському кооперативному технікумі з 01.09.1992 року по 28.06.1994 року та здійсненні перерахунку усіх сум грошових виплат при звільненні на пенсію та в цій частині відмовлено в задоволенні позову. В решті постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 29.10.2020 у справі №813/2735/17 (провадження №К/9901/48843/18) касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а касаційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області задоволено частково:

- постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2018 року скасовано в частині визнання протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Львівській області, яка виразилась у відмові неврахуванні у довідку грошового забезпечення при виході на пенсію суми премій за період участі в антитерористичній операції з жовтня 2014 року по лютий 2015 року включно, в загальній сумі 31245 грн та зобов`язання Головного управління ДФС у Львівській області врахувати у довідку грошового забезпечення при виході на пенсію суми премій за період участі в антитерористичній операції в загальній сумі 31245 грн. Ухвалено в цій частині позовних вимог нову постанову про відмову у задоволенні цих вимог;

- в іншій частині постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року, змінену рішенням суду апеляційної інстанції, та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2018 року залишено без змін.

Згідно доводів позивача, під час ознайомлення із матеріалами своєї пенсійної справи №9 ним виявлено, що постанова Верховного Суду від 29.10.2020 не виконується.

На звенення позивача із заявою від 02.08.2022 про проведення належних перерахунків та виплат з часу призначення пенсії відповідно до постанови Верховного Суду від 29.10.2020, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області листом від 31.08.2021 №12082-11006/М-53/8-1300/21 вказано на відсутність правових підстав для проведення перерахунку пенсії.

ОСОБА_1 , вважаючи таку бездіяльність відповідача щодо виконання рішення суду протиправною, звернувся до суду за захистом свого порушеного права на належне пенсійне забезпечення.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред`явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.

Водночас, ч.2 ст.44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватися у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати), зазвичай, індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Крім того, процесуальний закон вимагає належності особи, яка звернулася до суду з позовом, до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт. Таке ж правило має застосовуватись і до оскарження правових актів індивідуальної дії.

Згідно з частиною п`ятою ст. 55 Конституції України кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Отже, цією конституційною нормою передбачено можливість застосування способів захисту права, в тому числі, не передбачених процесуальними нормами.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні й конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Основного Закону України, у рішенні від 14.12.2011р. № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист (п.4.1 мотивувальної частини вказаного рішення).

Варто також зазначити, що Європейський суд з прав людини, практика якого в силу вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є обов`язковою до застосування, у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на суд та право на доступ до суду не є абсолютними. Таке право може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08.04.2010 у справі «Меньшакова проти України»).

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові особисте суб`єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту.

З огляду на положення статей 5, 245 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може містити вимоги щодо щодо визнання протиправними рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобов`язання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконними рішенням, дією або бездіяльністю. Встановивши, що відповідач порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, адміністративний суд повинен визнати такі дії протиправними.

Відповідно до частини третьої статті 9 КАС України, кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, приписами пункту 4 частини п`ятої статті 160 КАС України, передбачено обов`язок саме позивача зазначити позовні вимоги і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Так, правову категорію «зміст позовних вимог» слід розуміти як дію суду, про вчинення якої позивач вимагає постановити судове рішення, що спрямоване на задоволення певної матеріально-правової вимоги позивача. Рішення суду завжди спрямоване на захист конкретного суб`єктивного права.

Водночас, в розумінні ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, у порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише порушені права і суд позбавлений можливості задовольняти вимоги в разі, якщо права позивача не були порушені.

Згідно доводів позивача, бездіяльність пенсійного органу - Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області полягає у невиконанні постанови Верховного Суду від 29.10.2020 у справі №813/2735/17, зауважуючи, що цей пенсійний орган виступав стороною у справі №813/2735/17. Внаслідок нездійснення пенсійним органом на виконання судового рішення перерахунку пенсії позивач вважає своє право на належне пенсійне забезпечення порушеним.

Так, відповідно до статей 129, 129-1 Конституції України обов`язковість рішень суду визначена як одна з основних засад судочинства. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 13 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" та ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Аналогічна норма закріплена в ст. 370 КАС України, згідно з якою судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Судом першої інстанції встановлено, що судовими рішеннями у справі №813/2735/17 не встановлено пенсійному органу зобов`язань здійснити перерахунок та виплату пенсії на заявлених умовах.

Судом першої інстанції слушно наголошено на тому, що з аналізу судових рішень у справі №813/2735/17, які набрали законної сили, слідує, що саме ГУ ДФС у Львівській області було зобов`язано зарахувати до розрахунку вислуги років позивача на пенсію періоди його навчання у Львівському державному університеті ім. І. Франка та служби в антитерористичній операції, у зв`язку із чим здійснити перерахунок усіх належних позивачу сум грошових виплат при звільненні та виході позивача на пенсію.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, регулює Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ.

Так, питання перерахунку раніше призначених пенсій регламентовано ст. 63 Закону №2262-XII, згідно із якою перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.

Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.

Питання ж щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 2262-ХІІ, крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, регулює Порядок № 3-1.

Відповідно до пункту 23 Порядку №3-1 перерахунок раніше призначених пенсій проводиться органами, що призначають пенсії, в порядку, установленому статтею 63 Закону № 2262-ХІІ. Пенсіонери подають органам, що призначають пенсії, додаткові документи, які дають право на підвищення пенсії.

Згідно з пунктом 24 Порядку № 3-1 про виникнення підстав для проведення перерахунку пенсій згідно зі статтею 63 Закону № 2262-ХІІ уповноважені структурні підрозділи зобов`язані у п`ятиденний строк після прийняття відповідного нормативно-правового акта, на підставі якого змінюється хоча б один з видів грошового забезпечення для відповідних категорій осіб, або у зв`язку з уведенням для зазначених категорій військовослужбовців нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, повідомити про це орган, що призначає пенсії. Органи, що призначають пенсії, протягом п`яти робочих днів після надходження такого повідомлення подають до відповідних уповноважених структурних підрозділів списки осіб, яким необхідно провести перерахунок пенсії (додаток 5). Після одержання списків осіб уповноважені структурні підрозділи зазначають у них зміни розмірів грошового забезпечення для перерахунку раніше призначених пенсій і в п`ятиденний строк після надходження передають їх до відповідних органів, що призначають пенсії.

Таким чином, підставою для вчинення дій, спрямованих на перерахунок раніше призначених пенсій, може бути як відповідна заява пенсіонера та додані до неї документи, так і рішення, прийняте Кабінетом Міністрів України, про що державні органи, визначені Порядком № 45, повідомляють пенсійний орган.

Водночас, до моменту отримання належної довідки від державного органу, з якого особу було звільнено із служби, у пенсійного органу не виникає обов`язку з перерахунку пенсії позивача.

При цьому, відповідно до положень пункту 4 Порядку №45 перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення такого права і проводиться у строки, передбачені частинами другою і третьою статті 51 Закону. Якщо внаслідок перерахунку розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

В контексті наведеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що без отримання довідки про грошове забезпечення позивача, що підлягає врахуванню при перерахунку пенсії відповідачем не вчинено будь-яких перешкод у реалізації права позивача на належне пенсійне забезпечення. Суд не вбачає у бездіяльності відповідача ознак невідповідності критеріям правомірності, визначеним ч.2 ст.2 КАС України, оскільки покликання пенсійного органу у відповіді на звернення позивача на відсутність у нього повноважень для формування грошового забезпечення, з якого проводиться призначення (перерахунок) пенсії військовослужбовцям силових відомств, оскільки такі повноваження є компетенцією ГУ ДФС у Львівській області, є обгрунтованими та правомірними, що має наслідком відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) у строк, визначений ст. 309 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду результат вирішення апеляційної скарги, характер спірних правовідносин та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 242, 308, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2022 року у справі №380/13020/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний