Справа № 360/4690/21
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року справа №360/4690/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Сіваченка І.В., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року у справі № 360/4690/21 (головуючий суддя І інстанції Ірметова О.В.), складеного в повному обсязі 10 листопада 2021 року в м. Сєвєродонецьк Луганської області, за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

02 вересня 2021 року на адресу Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області в якому просив суд:

-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про відмову у призначенні пенсії;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до пільгового стажу за списком №2 періоди роботи:

з 21.12.1989 по 30.07.2007 на відокремленому підприємстві (ВП) шахта ім. М.В. Фрунзе ДП Ровенькиантрацит

з 06.06.2012 по 02.04.2013 на ВП Шахта ім. М.В. Фрунзе TOB ДТЕК Ровенькиантрацит;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити пенсію з моменту звернення з заявою про призначення пенсії відповідно до п.2 ч.2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, після досягнення віку 53-х років - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області поставити позивача на облік як пенсіонера та здійснювати поточні пенсійні виплати.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 20.05.2021 № 98 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 періодів роботи з 21.12.1989 по 31.12.1991 на посаді вибірниці породи 2 розряду на техкомплексі, з 01.01.1992 по 03.05.1995 на посаді гірником поверхні 2 розряду на виробничій дільниці, з 04.05.1995 по 09.11.1999 на посаді оператора пульта на дільниці техкомплекса, з 06.06.2012 по 02.04.2013 на посаді бункерувальника техкомплекса ВП «Шахта імені М.В Фрунзе» TOB «ДТЕК Ровенькиантрацит». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі заяви від 18.05.2021. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Луганського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року у справі № 360/4690/21 та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено, що для зарахування до пільгового стажу періодів роботи позивача мають бути надані уточнюючі довідки щодо характеру роботи, підтвердження пільгового характеру роботи має відбуватись за результатами атестації робочого місця.

Зазначив, що позивач до Пенсійного органу в Черкаській області не звертався, відтак, скасування рішення лише апелянта не змінює прийнятого рішення управління Пенсійного фонду в Луганській області

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційних скарг, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити, з огляду на наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 18 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком відповідно п. 2ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 47-48).

До заяви про призначення пенсії позивачем було додано довідку про присвоєння ідентифікаційного коду, паспорт НОМЕР_1 , диплом про навчання № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , довідку СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 по день звернення б/н; довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №928-50035354, свідоцтво про народження дитини НОМЕР_4 від 23.05.1987, свідоцтво про укладання шлюбу НОМЕР_5 від 18.10.1986, трудову книжку НОМЕР_6 (а.с. 50).

Рішенням Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області від 20.05.2021 №98 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на підставі п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 51).

В обґрунтування відмови зазначено, що до страхового стажу зараховано всі періоди, до пільгового стажу не зараховано періоди пільгової роботи, оскільки вони не підтверджені довідками пільгового характеру.

Рішенням від 20.05.2021 №98 Марківським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Луганської області продубльовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області з більш детальнішим поясненням щодо підстав не зарахування періодів до страхового стажу (а.с. 52-54).

В обґрунтування відмови зазначено, що до пільгового стажу за списком № 2 не зараховано періоди роботи: з 21.12.1989 по 30.07.2007, ВП Шахта імені М.В Фрунзе ДП «Ровенькйантрацит» у зв`язку неможливістю визначити за наданими документами, зокрема, за трудовою книжкою, характеру роботи саме в шкідливих умовах праці; виду виробництва згідно із Списками № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженими постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173, постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162, постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36, що були чинні на період роботи ОСОБА_1 ; постійної зайнятості протягом повного робочого дня на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2; відомостей про проведення атестації робочих місць, з 06.06.2012 по 02.04.2013 ВП «Шахта імені М.В Фрунзе» TOB «ДТЕК Ровенькиантрацит», ВП «Шахтоуправління Ясенівське» ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» у зв`язку з відсутністю підтвердження права на пільгове пенсійне забезпечення за результатами атестації робочих місць за умовами праці (а. с. 52-54).

Спірним питанням даної адміністративної справи є правомірність відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах.

Приймаючи спірне рішення суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача (апелянта) у призначенні пенсії є протиправною, рішення пенсійного органу (апелянта) є таким, що підлягає скасуванню з зобов`язанням призначити пенсії позивача про призначення пенсії.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до ч.1 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Частиною другою статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах та працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року.

Частиною третьою статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

Відповідно до статті 62 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 63 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту Порядок).

Пунктом 1 Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Отже, додаткові документи для підтвердження стажу роботи вимагаються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Як вбачається з трудової книжки НОМЕР_6 , позивача:

- 21.12.1989 прийнято на посаду вибірниці породи 2 розряду на техкомплексі ВП Шахта імені М.В Фрунзе ДП «Ровенькиантрацит»;

- 05.03.1990 направлено на курси машиністів підземних установок в Ровеньківський УКК;

- 17.04.1990 закінчила курси машиніста конвеєра в Ровеньківському УКК;

- 18.04.1990 після закінчення курсів вибірниця породи 2 розряду на техкомплексі;

- 01.01.1992 переоформлена гірником поверхні 2 розряду на виробничій дільниці;

- 04.05.1995 переведено оператором пульта на дільницю техкомплекса.

- 10.11.1999 переведено машиністом з обслуговування компресорів 2 розряду;

- 06.09.2005 присвоєно третій розряд машиніста з обслуговування компресорів;

- 25.06.2007 переведена учнем гірничоробної поверхні 1 розряду;

- 30.07.2007 переведена гірником поверхні 2 розряду виробничої дільниці;

- 06.08.2008 переведена бункерувальником техкомплекса;

- 29.12.2011 звільнена за переводом ВП «Шахта імені М.В Фрунзе» TOB «ДТЕК Ровенькиантрацит»;

- 30.12.2011 прийнята бункерувальником техкомплекса;

- 20.03.2017 звільнена за власним бажанням.

Записи за вказані періоди роботи засвідчено відповідними печатками підприємств і дефектів їх вчинення не має, записи проведені у відповідності до вимог Порядку ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, який визначався Інструкцією, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20 червня 1974 року №162, яка втратила чинність на підставі Наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993, Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального забезпечення України від 29.07.1993 № 58.

Суд звертає увагу на те, що записи трудової книжки позивача щодо спірних періодів його роботи містять повну інформацію про роботу на пільгових умовах, також містять повні відомості про характер виконуваних позивачем робіт.

Щодо періоди роботи позивача з 21.12.1989 по 10.11.1999 на ВП Шахта імені М.В Фрунзе ДП «Ровенькиантрацит» суд зазначає наступне.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18.11.2005 р. передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинний на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих, місць за умови праці після 21.08.1992.

Тобто в період роботи позивача необхідно застосовувати Список 2, який був чинний у цей період.

Згідно списку № 2, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173, списку №2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10 та списку №2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162, що чинні на період роботи позивача, вбачається, що професія виборщики породи (Розділ 1, підрозділ 1, пункт а), гірник поверхні 2 розряду на виробничій дільниці (Розділ 1, підрозділ 1, пункт 2010100а-11709) та оператор пульта (Розділ 1, підрозділ 1, пункт 2010100а-10065) відносяться до професій, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Крім того, в трудовій книжці є запис про результати атестації робочих місць, за результатами роботи, підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2, наказ № 257 від 05.04.1995.

За викладених вище обставин вбачається, що Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області протиправно не зарахувало до пільгового стажу позивача періодів роботи з 21.12.1989 по 31.12.1991 на посаді вибірниці породи 2 розряду на техкомплексі, з 01.01.1992 по 03.05.1995 на посаді гірником поверхні 2 розряду на виробничій дільниці та з 04.05.1995 по 10.11.1999 на посаді оператора пульта на дільниці техкомплекса.

Щодо періоду роботи позивача з 10.11.1999 по 29.07.2007 на посаді машиніста з обслуговування компресорів 2 розряду, суд зазначає наступне.

Згідно списку №2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162, вбачається, що професія машиніста з обслуговування компресорів не віднесена до професій, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Крім того, позивачем надано до суду наказ від 02.06.2002 №984 «Про результати атестації робочих місць», відповідно до якого у переліку робочих місць робітникам яких за результатами атестації підтверджено пільгове пенсійне забезпечення за списком № 2 відсутня професія машиніст з обслуговування компресорів (а.с. 20).

Таким чином, суд погоджується з висновком Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про відсутність підстави для зарахування періоду роботи позивача з 10.11.1999 по 29.07.2007 на посаді машиніста з обслуговування компресорів 2 розряду до пільгового стажу.

Щодо періоду роботи позивача з 06.06.2012 по 02.04.2013 на посаді бункерувальника техкомплекса ВП «Шахта імені М.В Фрунзе» TOB «ДТЕК Ровенькиантрацит», суд зазначає наступне.

Згідно списку №2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36, вбачається, що професія бункерувальника техкомплекса (Розділ 1 підрозділ 1 пункт 1.1а) відносяться до професій, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Крім того, в трудовій книжці є запис про результати атестації робочих місць, за результатами роботи, підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2, наказ № 789 від 06.06.2007 та наказ № 169 від 03.04.2013.

За викладених вище обставин вбачається, що у Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області не існувало законних підстав для не зарахування до пільгового стажу позивача періоду роботи з 06.06.2012 по 02.04.2013 на посаді бункерувальника техкомплекса ВП «Шахта імені М.В Фрунзе» TOB «ДТЕК Ровенькиантрацит».

Крім того, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України від 15 квітня 2014 року №1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон № 1207-VII), тимчасово окупованою територією визначено сухопутну територію Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 4 Закону № 1207-VII, на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

На підставі ч. 1 ст. 17 Закону № 1207-VII передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені Законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Згідно з ст. 18 Закону № 1207-VII, громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Правовий статус органів та посадових осіб, які діють на території України та створені і проводять свою діяльність не у відповідності із законодавством України, визначено, зокрема, Законом № 1207-VII.

Положеннями ч.ч. 1 - 3 ст. 9 Закону № 1207-VII передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з цим, Суд вважає необхідним зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, у виняткових випадках визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Враховуючи викладене, Суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення як громадянину, який працював на роботах зі шкідливими умовами праці.

Отже, у даному випадку і при обставинах, що склались у зв`язку з тимчасовою окупацією певних територій Луганської області, відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області позивачу у реалізації його права на соціальне забезпечення не є пропорційною меті, якої намагалось досягти Головне управління Пенсійного фонду України цією відмовою, та така відмова порушує баланс між конституційним правом позивача на соціальне забезпечення та завданням Головного управління Пенсійного фонду України щодо призначення пенсії.

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи (Намібійські винятки), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії, виданих установою, що знаходяться на окупованій території, як доказ, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на пенсійне забезпечення позивача.

Отже, відповідачем протиправно не враховані уточнюючі довідки, надані позивачем

Суд приймає до розгляду надані позивачем довідки та накази від 05.04.1995 №257, від 05.06.2002 №984 та від 06.06.2007 №789, якими підтверджуються робота позивача у спірні періоди щодо яких суд дійшов висновку про зарахування до пільгового стажу та проведення атестації на підприємстві (а. с. 19-30).

Щодо посилання відповідачів на відсутність даних про проведення атестації робочого місця, суд зазначає наступне.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.

Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до Списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Пунктом 4.2 Порядку № 383 передбачено, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 № 442 (далі - Порядок проведення атестації робочих місць), атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

Атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Суд звертає увагу, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Суд зазначає, що на день звернення з заявою про призначення пенсії за віком позивачу виповнилось 53 роки, страховий стаж позивача складає 31 рік 6 міс 6 днів, пільговий стаж позивача складає 8 років 0 місяців 0 днів, що є не достатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Оскільки судом встановлено, що відповідач зарахував до стажу на підземних роботах, які надають право призначення пенсії за списком № 2 - 8 років 0 місяців та 0 днів, та суд дійшов висновку щодо зарахування до пільгового стажу періоди роботи з 21.12.1989 по 31.12.1991 на посаді вибірниці породи 2 розряду на техкомплексі, з 01.01.1992 по 03.05.1995 на посаді гірником поверхні 2 розряду на виробничій дільниці, з 04.05.1995 по 10.11.1999 на посаді оператора пульта на дільниці техкомплекса, з 06.06.2012 по 02.04.2013 на посаді бункерувальника техкомплекса ВП «Шахта імені М.В Фрунзе» TOB «ДТЕК Ровенькиантрацит», у позивача з урахування п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» наявний пільговий стаж для призначення пенсії за віком за списком №2 з моменту звернення з заявою про призначення пенсії за віком.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про необхідність задоволення порушених прав позивача та визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 20.05.2021 № 98 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Крім того, правильним є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до пільгового стажу періоди роботи позивача з 21.12.1989 по 31.12.1991 на посаді вибірниці породи 2 розряду на техкомплексі, з 01.01.1992 по 03.05.1995 на посаді гірником поверхні 2 розряду на виробничій дільниці, з 04.05.1995 по 10.11.1999 на посаді оператора пульта на дільниці техкомплекса, з 06.06.2012 по 02.04.2013 на посаді бункерувальника техкомплекса ВП «Шахта імені М.В Фрунзе» TOB «ДТЕК Ровенькиантрацит» та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі заяви від 18.05.2021.

Однак, задля повного відновлення порушеного права необхідним є визнання протиправним та скасування рішення Марківського об`єднанго управління Пенсійного фонду України Луганської област від 20.05.2021 №98, яким продубльовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області з більш детальнішим поясненням щодо підстав не зарахування періодів до страхового стажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне рішення суду першої інстанції - змінити.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області задовольнити частково.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року у справі № 360/4690/21 змінити.

Додати в резолютивну частину рішення Луганського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року у справі № 360/4690/21 абзац наступного змісту:

«Визнати протиправним та скасувати рішення Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 20.05.2021 № 98 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.»

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 березня 2023 року.

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв

І.В. Сіваченко