Справа № 751/1759/22
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2023-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 751/1759/22 Суддя (судді) першої інстанції: Овсієнко Ю.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Горяйнова А.М.

за участю секретаря Островської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду апеляційну скаргу Чернігівської митниці на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 12 грудня 2022 року (м. Чернігів, дата складання повного тексту не зазначено) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівської митниці про скасування постанови в справі про порушення митних правил,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить скасувати постанову Чернігівської митниці в справі про порушення митних правил від 26.05.2022 №0109/10200/22, якою позивача визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбачених ст. 485 МК України, та накладено штраф у розмірі 30 відсотків несплаченої суми митних платежів, тобто 3 614,52 грн, і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення. Вказала, що на даний час законодавчо не врегульоване питання щодо підтвердження витрат на транспортування. Методичні рекомендації, використані митним органом, як основна нормативна підстава, для зарахування витрат на відрядження до витрат на транспортування, застосуванню в даних правовідносинах не підлягають, оскільки останні можуть застосовуватись виключно для калькулювання собівартості перевезень вантажів і пасажирів, робіт і послуг, пов`язаних з транспортним процесом, як на транспортних підприємствах, так і на інших підприємствах, що виконують зазначені роботи (послуги). Наголошує, що підприємством за МД від 18.09.2018 №UA 102230/2018/630836 фактичного заниження транспортних витрат не відбулось, а тому відсутні будь-які підстави для збільшення суми ПДВ.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що не включення фактичних витрат, понесених підприємством ТОВ «ГЛОБАЛ ТРАНС СМ», на доставку в Україну товару «Сідельний тягач колісний марки RENAULT, модель Т, шасі № НОМЕР_1 » призвело до заниження зобов`язань по сплаті митних платежів на суму 1 204,84 грн. Не включення ТОВ «ГЛОБАЛ ТРАНС СМ» до транспортних витрат на перевезення товару від місця завантаження до митного кордону України добових на відрядження водія, не відповідає положенню пункту 6 частини 2 статті 53 Митного кодексу України. Позивач не наводить жодної з підстав, передбачених ст. 531 МК України, як і не наводить жодного аргументу, який би вказував на відсутність складу порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України.

Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 12 грудня 2022 року позов задоволено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з`ясовано усіх обставин у справі, що мають значення для справи. Зазначає, що судом першої інстанції не було досліджено ряд питань, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, не надано правової оцінки діям особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Наголошує, що порушення строків притягнення позивача до адміністративної відповідальності обумовлено дією обставин непереборної сили.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно договору купівлі-продажу №28082018 від 28.08.2018 VOLVO Hungaria Kft зобов`язується передати у власність покупця сідельний тягач колісний, марки RENAULT, модель Т, шасі № НОМЕР_1 .

Згідно Інвойс № ціна вказаного транспортного засобу складає 28000,00 Євро.

18.09.2018 особою, уповноваженою на декларування товарів ТОВ «ГЛОБАЛ ТРАНС СМ», до відділу митного оформлення №5 митного поста «Нові Яриловичі» Чернігівської митниці ДФС подано митну декларацію №UA 102230/2018/630836 на товар «Сідельний тягач колісний марки RENAULT, модель Т, шасі № НОМЕР_1 ».

Згідно митної декларації продавець товару - VOLVO Hungaria Kft, Cinkotai ut 34, H- 1172, Budapest, Hungary. Отримувач - TOB «ГЛОБАЛ ТРАНС CM».

Відповідно наказу ТОВ «ГЛОБАЛ ТРАНС СМ» №28/12-17 від 28.12.2017 затверджено калькулювання транспортних витрат при переміщенні транспортних засобів, як товару, до місця ввезення на митну територію України та/або при перевезенні цими транспортними засобами вантажу, які складаються з витрат на дизпаливо в частині витрат до митного кордону України, розраховуються підприємством виходячи з фактичного пробігу транспортного засобу до митного кордону та норм витрат палива, відповідно до установлених норм; сум оплати дорожніх зборів визначається на підставі фіскальних документів за проїзд на платних дорога; амортизації - визначається як сума амортизації, розрахованої з використанням прямолінійного методу, відповідно до вимог Податкового кодексу України; заробітної плати, що визначається як сума частини заробітної плати за дні виконання завдання з доставки транспортного засобу до державного кордону України.

Відповідно довідки ТОВ «ГЛОБАЛ ТРАНС СМ» від 17.09.2018 № 17/09/2018 вказано витрати по доставці вищевказаного товару до державного кордону України в загальній сумі 4400 грн, що складаються із витрат на дизпаливо - 3000,00 грн, зарплату водія - 800,00 грн, амортизація - 270,00 грн, оплата дорожніх зборів - 330,00 грн.

Згідно наказу ТОВ «ГЛОБАЛ ТРАНС СМ» № 230-ВМ від 11.09.2018 головного механіка ОСОБА_2 у період з 11.09.2018 до 13.09.2018 направлено у відрядження з метою придбання сідлового тягача RENAULT, із встановленням розміру добових по Україні - 370,00 грн, за межами України - 2400,00 грн.

Відповідно до звіту використаних коштів, виданих на відрядження або під звіт, понесені витрати на відрядження складають 10421,22 грн.

За період з 01.07.2018 до 30.06.2021 в ТОВ «ГЛОБАЛ ТРАНС СМ» проходила планова виїзна перевірка дотримання вимог законодавства з питань митної справи.

Відповідно до акту від 27.09.2021 № 13/7.11-19-12/37804487 документальної планової виїзної перевірки ТОВ «ГЛОБАЛ ТРАНС СМ» встановлено заниження митної вартості за митною декларацією від 18.09.2018 №102230/2018/630836 в сумі 5 238,04 грн, в результаті чого занижене податкове зобов`язання зі сплати податку на додану вартість на суму 1 204,84 грн.

За вказаним фактом відносно позивача головним державним інспектором Чернігівської митниці складено протокол про порушення митних правил №0109/10200/22 від 27.01.2022 за ст. 485 МК України - дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів в розмірі 1204,84 грн під час митного оформлення товарів за митною декларацією типу ІМ 40 ДЕ № 102230/2018/630836, шляхом надання митному органу довідки про транспортні витрати від 10.09.2018 № 10/09/2018, що містить неправдиві відомості необхідні для визначення митної вартості товару.

Розгляд справи про порушення митних правил призначався на 10 год 00 хв 02.03.2022, на 10 год 00 хв 10.03.2022 та на 10 год 00 хв 26.05.2022.

У подальшому 26 травня 2022 року в.о. заступника начальника Чернігівської митниці Козюбердою В.В. винесено постанову, якою визнано позивача винною у вчиненні порушення митних правил, передбачених ст. 485 МК України та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 614,52 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач за захистом своїх порушених прав та законних інтересів звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що строк притягнення позивача до адміністративної відповідальності сплинув, що у свою чергу виключає можливість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення митних правил та накладення на неї адміністративного стягнення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 33 КУпАП передбачено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, показаннями свідків, тощо.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно ч. 1 ст. 246 МК України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (ч. 1 ст. 248 МК України).

Згідно із ч. 8 ст. 257 МК України митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться відомості (за переліком).

Відповідно ж до ч. 5 ст. 255 МК України митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму, що засвідчується органом доходів і зборів шляхом проставлення відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії.

Водночас ч. 8 ст. 264 МК України передбачено, що з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Стаття 458 МК України визначає, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно зі ст. 485 МК України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Таким чином, для притягнення до відповідальності за ст. 485 МК України необхідно доведення факту заявлення в митній декларації, в даному випадку, неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості та наявність прямого умислу.

За змістом частини 1 статті 467 МК України якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477 - 481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Диспозиція статті 485 вказаного Кодексу передбачає декілька варіантів об`єктивної сторони правопорушення, і порушення, про яке йдеться в оскаржуваній постанові митного органу щодо позивача (надання митному органу довідки про транспортні витрати від 10.09.2018 №10/09/2018, що містить неправдиві відомості необхідні для визначення митної вартості товару), у даному випадку, не носить триваючого характеру, адже час можливого вчинення останнього як такого безпосередньо пов`язаний з поданням відповідних декларацій.

Аналогічна правова позиція викладена і в постановах Верховного Суду від 28 грудня 2018 року у справі №640/3257/17, від 09 липня 2020 року у справі №640/20172/16-а, від 26 листопада 2021 року.

Відповідно до ст. 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 491 МК підставами для порушення справи про порушення митних правил є: 1) безпосереднє виявлення посадовими особами митного органу порушення митних правил; 2) офіційні письмові повідомлення про вчинення особою порушення митних правил, отримані від правоохоронних органів, а також органів, що здійснюють види контролю, зазначені у частині першій статті 319 цього Кодексу; 3) офіційні письмові повідомлення про вчинення порушення митних правил, отримані від митних та правоохоронних органів іноземних держав, а також від міжнародних організацій.

Судом першої інстанції встановлено, що з моменту вчинення правопорушення та до моменту винесення оскаржуваної постанови в справі про порушення митних правил сплинуло більше ніж шість місяців, оскільки часові рамки вчинення позивачем порушення митних правил, яке ставиться їй у вину митним органом, вересень 2018 року, моментом виявлення правопорушення є 27.09.2021 (дата складання акту за результатами планової перевірки), а оспорювана постанова відповідачем прийнята 26.05.2022.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що строк притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 485 МК України, сплинув, стягнення накладено поза межами строків, передбачених ст. 467 МК України, що у свою чергу виключає можливість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення митних правил та накладення на неї адміністративного стягнення.

При винесенні постанови, уповноважена на те особа не дала належної оцінки обставинам справи, не врахувала, що з моменту виявлення порушення митних правил та складання протоколу, до винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності минув строк, передбачений ст. 467 МК України для накладення адміністративного стягнення, тому суд постанова у справі про порушення митних правил від 26 травня 2022 року №0109/10200/22 є протиправною і підлягає скасуванню, а провадження по справі - закриттю.

Щодо заявленого позивачем клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом пункту 1 частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 цього ж Кодексу).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина п`ята статті 134 Кодексу).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 КАС України).

При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у додаткових постановах Верховного Суду від 11.12.2019 та від 12.12.2019 у справі №2040/6747/18 (адміністративне провадження №К/9901/17099/19, К/9901/17108/19, К/9901/18639/19).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у додаткових постановах Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №826/841/17 (адміністративне провадження №К/9901/5157/19), від 24.10.2019 у справі №820/4280/17 (адміністративне провадження №К/9901/11712/19).

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених судових витрат на правову допомогу представником позивача надано: копії ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 16.01.2023 виданого АО «Протест» на представлення інтересів позивача; детальний опис робіт (наданих послуг) від 27.01.2023; договір про надання правничої допомоги №107/юр-бг від 03.06.2022; рахунок-фактура №107/юр-бг від 27.01.2023; квитанція №125136355; акт надання послуг №107/юр-бг від 27.01.2023.

Згідно детального опису робіт (наданих послуг) від 27.01.2023 та акту надання послуг №107/юр-бг від 27.01.2023 підтверджено виконання наступних робіт:

- підготовка відзиву на апеляційну скаргу - 5 год. (1 год./800грн), що становить 4000,00 грн;

- підготовка клопотання про повернення витрат на правничу допомогу - 1 год. 50 хв. (1 год./800грн), що становить 1500,00 грн.

Загальна вартість послуг правової допомоги становить 5500,00 грн.

Колегія суддів зазначає, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Водночас, вказана адміністративна справа визнана судом справою незначної складності, що в свою чергу свідчить про те, що розмір витрат на правову допомогу, який визначений представником позивача не може бути визнаний судом співмірним зі складністю справи, обсягом та якістю наданих послуг позивачу, а також часом, витраченим на виконання відповідних робіт (послуг).

З огляду на це, колегія суддів вважає, що позивач безумовно набув право на відшкодування понесених ним витрат на правничу допомогу, але заявлена ним сума 5500,00 грн не є співмірною зі складністю цієї справи, обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, реально необхідним на виконання таких робіт (надання послуг) і ціною позову.

Колегія суддів дійшла до висновку, що витрати у розмірі 3000,00 грн за даних обставин справи є справедливими і співмірними.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Чернігівської митниці - залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 12 грудня 2022 року - без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівської митниці (14017, м. Чернігів, просп. Перемоги, 6, код ЄДРПОУ ВП 43985581) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу понесені у суді апеляційної інстанції у розмірі 3000,00 грн (три тисячі гривень 00 коп.).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 23.03.2023.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

В.О. Аліменко

А.М. Горяйнов