Справа № 520/11843/22
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2023-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2023 р. №520/11843/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бідонько А.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (площа Соборна, буд. 3,м. Слов`янськ, Донецька область,84122, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 06 грудня 2021 року за № 82 про відмову у призначенні позивачу ОСОБА_1 пенсії по інвалідності.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати позивачу ОСОБА_1 трудовий (страховий) стаж роботи у колгост з 13.07.1979 року по 19.04.1981 року, а також з 20.07.1983 року по 15.12.1992 року, та призначити позивачу ОСОБА_1 пенсію по інвалідності згідно статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV з дня встановлення інвалідності.

В обґрунтування позовну зазначено, що позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії по інвалідності, надавши на підтвердження стажу усі необхідні документи. Проте, в призначенні пенсії позивачу було відмовлено, оскільки в поданий позивачем архівній довідці зазначено скорочення паспортних даних позивача. Позивач вважає рішення відповідача протиправними та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 09.01.2023 відкрито спрощене позовне провадження в зазначеній справі. Копія ухвали по справі була надіслана сторонам та отримана ними, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.

Відповідач, 30.01.2023 до суду надав відзив на позовну заяву, згідно з яким останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю з тих мотивів, що при розрахунку стажу позивача до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 15.077.1979 по 19.04.1981 та з 26.01.07.1983 по 15.12.199, згідно наданої довідки від 29.11.2021 № 346 та про прийняття члени колгоспу №07-24/253 від 10.11.2021, у зв`язку з тим, що в документах наявні скорочення імені та по-батькові позивача, що на думку відповідача, не дає в повні мірі встановити особу щодо якої видані довідки. Загальний страховий стаж позивача на дату звернення склав 9 років 08 місяців 25 днів, які є недостатніми при необхідних 14 років. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг. Дослідивши матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. Матеріалами справи підтверджено, що позивачу, ОСОБА_1 01.10.2021 року за результатами медичного огляду медико-соціальною експертною комісією було встановлено III групу інвалідності безстроково, що підтверджується довідкою серії 12 ААБ № 744366.

02.12.2021 звернувся до Головного управлінні Пенсійного фонду в Донецькій області Пенсійного фонду з заявою щодо призначення пенсії по інвалідності відповідно до ст.32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р №1058 (далі Закон №1058). До заяви від 02.12.2021 позивачем долучено наступні документи: -довідка про присвоєння реєстраційного номеру облікової карт платника податку; - трудова книжка колгоспника НОМЕР_2 від 12.01.1979 року; - військовий квиток від 20.04.1981 року; - архівні довідки про заробітну плату № 347 від 29.11.2021 року, № 348 від 29.11.2021 року; - довідка про реорганізацію колгоспу від 10.11.2021 року; - архівна довідка про прийняття в члени колгоспу № 07-24/253 від 10.11.2021 року; - архівна довідка про роботу в колгоспі № 346 від 29.11.2021 року; свідоцтво про народження від 03.04.1963 року; виписка з акту огляду МСЕК від 21.10.2021 року 12 ААБ № 744366; - паспорт. Рішенням відділу призначення пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 06 грудня 2021 року за № 82 ОСОБА_1 було відмовлено у призначені пенсії по інвалідності. Відмовляючи у призначенні пенсії, відповідач до страхового стажу позивача не зарахував періоди роботи у колгоспі з 15.07.1979 року по 19.04.1981 року, а також з 26.07.1983 року по 15.12.199 року, оскільки в архівні довідці № 346 від 29.11.2021 року невірно зазначено ПІБ заявника - « ОСОБА_2 » (російсько мовою), що не збігається з паспортними даними позивача. Крім того, ГУ ПФ України в Донецькій області також зазначило, що архівна довідка про прийняття в члени колгоспу № 07-24/253 від 10.11.2021 року містить скорочення імені та по батькові заявника. Позивач, не погодившись з відмовою відповідача та незарахуванням до трудового стажу позивача період роботи в колгоспі згідно наданих довідок, звернувся до суду з цим позовом. Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного. Так, положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Приписами ч.1,2 ст.30 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон №1058) визначено, що пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого ст.32 цього Закону. Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи. Згідно ч.1 ст.32 Закону №1058, особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, зокрема, для осіб з інвалідністю II та III груп від 46 років до досягнення особою 48 років включно - 11 років. Правилами ч.1 ст.33 Закону №1058 встановлено, що пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: особам з інвалідністю I групи - 100 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю II групи - 90 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до ст.ст.27,28 цього Закону.

Непрацюючі особи з інвалідністю II групи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, та особи з інвалідністю III групи за їх вибором мають право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до ст.ст.27, 28 цього Закону, за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої ст.28 цього Закону (ч.2 ст.33 Закону №1058). У відповідності до ст.45 Закону №1058, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності. У такому самому порядку призначається пенсія по інвалідності в розмірі пенсії за віком, якщо вимоги частини другої статті 33 цього Закону виконані на день встановлення інвалідності, і з дня виникнення такого права - якщо вимоги частини другої статті 33 цього Закону виконані в період після встановлення інвалідності до дня звернення за призначенням пенсії по інвалідності.

У разі коли вимоги частини другої статті 33 цього Закону виконані після призначення пенсії по інвалідності, пенсія по інвалідності в розмірі пенсії за віком призначається з дня настання такого права, якщо звернення за призначенням пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком відбулося не пізніше трьох місяців з дня настання такого права.

Аналізуючи вищевикладені норми законодавства, суд вважає за необхідне зазначити, що пенсія по інвалідності призначається на підставі відповідної заяви пенсіонера, яка подана не пізніше 3 місяців з дня встановлення інвалідності. Відповідно до частини 4 статті 24 Закону № 1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Згідно з вимогами Закону № 1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. Як встановлено статтею 62 Закону № 1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Відповідно до статті 62 Закону № 1788 постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок № 637). Пунктами 1, 2 Порядку № 637 визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637. В матеріалах справи мітиться трудова книжка позивача серії НОМЕР_3 , в якій містяться відповідні записи про періоди роботи позивача у колгоспі, виконувану роботу та трудодні. Так, позивач працював у колгоспі імені ОСОБА_3 у період, в тому числі і спірний, з 15.07.1979 по 19.04.198 та з 26.07.1983 по 15.12.1999. Також, на підтвердження обставин щодо роботи у колгоспі імені ОСОБА_3 , позивачем надано та судом досліджено копії архівних довідок № 346, №347 №348 від 29.11.2021 року виданої Архівною установою "Трудовий архів" Шевченківської селищної ради, в якій міститься інформація щодо періоду роботи позивача та сума заробітку, що повністю відповідає записам трудової книжки, а також довідку Архівного відділу Куп`янської районної державної адміністрації Харківської області №07-24/253 від 10.11.2021, в якій міститься інформація про прийняття в члени колгоспу. Єдиною підставою для невизнання відповідачем періоду роботи позивача в колгоспі імені ОСОБА_3 зазначено те, що у наданих довідках наявні скорочення паспортних даних. З цього приводу суд зазначає, що в довідках № 346, №347 №348 від 29.11.2021 від 29.11.2021 року виданої Архівною установою "Трудовий архів" Шевченківської селищної вказано ПІП позивача - «Костенко Виктор Вячеслав» (російсько мовою), а в довідці Архівного відділу Куп`янської районної державної адміністрації Харківської області №07-24/253 від 10.11.2021 ОСОБА_1 . Проте, зазначені скорочення не викликають сумніву, що інформація, наведена в довідках № 346 від 29.11.2021 та №07-24/253 від 10.11.2021 стосується саме ОСОБА_1 . Суд зазначає, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та нести відповідальність за неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства. Такі порушення не можуть бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист і не можуть впливати на вирішення питань надання пенсії. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.02.2018 року по справі № 687/975/17. Відповідач, приймаючи оскаржуване рішення, не врахував, що не усі недоліки записів у бухгалтерській документації підприємства можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у бухгалтерській документації. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 754/14898/15-а. Таким чином, оскільки трудовий (страховий) стаж позивача підтверджується відомостями його трудової книжки, зміст записів якої відповідач під сумнів не ставив, відповідач не мав права відмовляти позивачу у призначенні пенсії лише на формальних підставах про неточності записів в архівних довідках, сформованих на підставі бухгалтерської документації підприємства-роботодавця. Дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд зазначає, що позивач на час звернення до пенсійного органу досяг пенсійного віку, має необхідний стаж для призначення пенсії; надав належний пакет документів на підтвердження трудової діяльності; відповідачем відмовлено у призначенні пенсії за формальних обставин. За таких обставин, суд приходить до висновку про визнання протиправним та скасувння рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 06 грудня 2021 року за № 82 про відмову у призначенні позивачу ОСОБА_1 пенсії по інвалідності. Щодо позовної вимоги в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати позивачу ОСОБА_1 трудовий (страховий) стаж роботи у колгост з 13.07.1979 року по 19.04.1981 року, а також з 20.07.1983 року по 15.12.1992 року, та призначити позивачу ОСОБА_1 пенсію по інвалідності згідно статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV з дня встановлення інвалідності , суд зазначає наступне. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)). Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі. Завданням адміністративного судочинства, відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом справ. Тобто, за змістом вказаної правової норми, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення. Отже, вищевказана позовна вимога є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому не підлягає задоволенню. З урахуванням вищевикладеного та норм права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву від 02.12.2021 про призначення пенсії по інвалідності з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Згідно частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірності прийняття рішення від 06.12.2021 №82, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 139, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (площа Соборна, буд. 3,м. Слов`янськ, Донецька область,84122, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково. Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 06 грудня 2021 року за № 82 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.12.2021 про призначення пенсії по інвалідності з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (код ЄДРПОУ1486010) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 496,20 (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 з 24 лютого 2022 року був введений воєнний стан на території України, у зв`язку з бойовими діями на території Харківської області повний текст рішення складено 24.03.2023 року.

Суддя Бідонько А.В.