Справа № 171/1811/22
Суддя: Стрілецька О. В.
Дата ухвалення: 2023-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №171/1811/22
УХВАЛА

Про направлення справи за підсудністю

20.03.2023 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Стрілецька О.В., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Житомирській області, інспектора батальйону №1 роти № 1 Управління патрульної поліції в Житомирській області Болотного Віталія Олеговича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАР №6152738 від 10.11.2022 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1190,00 гривень.

Ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 21.11.2022 р. матеріли цивільної справи №171/1811/22 передано за підсудністю на розгляд до Богунського районного суду м. Житомира.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.03.2023 р для розгляду вказаної цивільної справи головуючим суддею визначено Стрілецьку О.В.

Перевіряючи матеріали позовної заяви на дотримання вимог статей 25-30 КАС України, суд дійшов висновку, що справа підлягає направленню за підсудністю до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Частиною 1 статті 25 КАС України встановлено, що адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Отже, реалізація права на застосування альтернативної підсудності належить до дискреційних повноважень позивача та не може самостійно застосовуватися судом.

Звертаючись з позовом до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області позивач ОСОБА_1 в позовній заяві послався на те, що даний спір підлягає розгляду саме цим судом на підставі ч. 1 ст. 25 КАС України за місцем його проживання: Дніпропетровська область, Апостолівський район, с. Мар`янське.

Зі змісту ухвали Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 21.11.2022 р. вбачається, що дана справа передана за підсудністю до Богунського районного суду м. Житомира на підставі ч. 1 ст. 25 КАС України, оскільки позивач не надав докази, що його зареєстрованим місцем проживання є Дніпропетровська область, Апостолівський район, с. Мар`янське.

Не погоджуючись з таким твердженням вважаю за необхідне зазначити наступне.

Нормами частини 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В силу вимог статті 72 КАС України доведення позивачем свого зареєстрованого місця проживання не є обставиною, яка підлягає доведенню на підставі доказів, а відтак у позивача відсутній обов`язок надавати такі докази.

В свою чергу, виходячи з положень КАС України суд не позбавлений можливості перевірити зареєстроване місце проживання позивача, направивши запит до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи, що входить до процесуальних повноважень суду.

На підставі положень ч. 1 ст. 25 КАС України позивач має право звернутись до суду з позовом за місцем свого фактичного проживання/перебування.

Вказана обставина не була врахована судом, серед іншого, шляхом залишення позову без руху для уточнення позивачем відомостей про його місце проживання/перебування.

Натомість суд в порушення вимог ст. 25 КАС України самостійно визначив підсудність справи за місцем знаходження відповідача, хоча саме позивачу надано право у вказаній категорії справ подати позов та визначити його підсудність.

Згідно зі статтею 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Частина 1 статті 7 КАС України передбачає, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3477-IV, рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів ". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Аналогічну правову позицію Європейський суд з прав людини також висловив у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України".

Повноваження складу суду належить сприймати і як компетентність у розумінні наявності права на розгляд у суді відповідно до предмета спору, вирішення справ судом певної інстанції та судом, який має повноваження на розгляд справ у межах територіальної юрисдикції, визначеної КАС України, що забезпечує право на розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII), ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Розгляд справи судом із застосуванням правил альтернативної підсудності без реалізації позивачем права на вибір такої підсудності є позбавленням позивача права на повноважний суд в розумінні Закону №1402-VIII.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 29 КАС України суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Зі змісту ч. 8 ст. 29 КАС України вбачається, що передача адміністративної справи з одного суду до іншого на підставі відповідної ухвали, яка підлягає оскарженню, здійснюється не пізніше наступного дня після закінчення строку на оскарження такої ухвали, а в разі подання апеляційної скарги - після залишення її без задоволення.

З огляду на те, що судом встановлено, що позивач скористався наданим виключно йому правом на звернення до суду за його вибором за місцем свого проживання, що належить до його безумовного та гарантованого законом права, з метою забезпечення права позивача на повноважний суд та недопущення порушення передбачених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантій позивача, матеріали даної справи слід передати на розгляд до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області як суду, встановленому законом відповідно до ч. 1 ст.25 КАС України, уповноваженому на розгляд даного позову.

Крім того, вивчивши матеріали справи, які надійшли на розгляд до Богунського районного суду м. Житомира, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України; суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Матеріали справи містять квитанцію про оплату ОСОБА_1 судового збору в розмірі 496,20 грн, проте не містять підтвердження, чи зарахована відповідна сума судового збору до спеціального фонду державного бюджету.

Керуючись ст.ст. 20, 29, 30, 293-295 КАС України, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Матеріали адміністративної справи №171/1811/22 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Житомирській області, інспектора батальйону №1 роти № 1 Управління патрульної поліції в Житомирській області Болотного Віталія Олеговича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення направити за підсудністю до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області.

Копію ухвали направити позивачу для відома.

Ухвала може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дняїї складення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.В. Стрілецька