Справа № 320/11896/22
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2023-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2023 року м.Київ № 320/11896/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, у якому просить суд:

- визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Дніпровської районної в міста Києві державної адміністрації щодо видачі ОСОБА_1 нового посвідчення «Ветеран праці»;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Дніпровської районної в міста Києві державної адміністрації видати ОСОБА_1 нове посвідчення «Ветеран праці».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у 1996 році позивачці встановлено статус ветерана праці та видано відповідне посвідчення з безтерміновою дією у зв`язку з втратою цього посвідчення, позивачка у жовтні 2022 року знову звернулася до відповідача з заявою про видану нового посвідчення "Ветерана праці". Однак, відповідач відмовив у видачі такого посвідчення, оскільки попереднє посвідчення мало дію лише на термін встановлення позивачці інвалідності та вже втратило свою чинність. Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 03.01.2023 відкрито спрощене позовне провадження без проведення судового засідання.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив про те, що у 1996 році позивачці було видано посвідчення "Ветеран праці" як особі з інвалідністю ІІ групи від загального захворювання на термін встановлення інвалідності. На теперішній час позивачка перебуває на обліку в Управлінні як особа похилого віку та особа з інвалідністю ІІІ групи від загального захворювання, також позивачка перебуває на обліку Головного управління Пенсійного фонду в м.Києві та отримує пенсію за віком, загальний трудовий стаж позивачки складає 26 років 7 місяців та 7 днів. Отже, на дату повторного звернення позивачки до Управління, вона вже не мала статусу "Ветерана праці" та не має права на отримання нового посвідчення. На цих підставах, відповідач просив у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_2 , виданим Дніпровським РУ ГУ МВС України в м.Києві 26.07.1996.

Позивачка отримує пенсію за віком та перебуває на обліку Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві.

Також, позивачка має інвалідність ІІІ групи та перебуває на обліку відповідача.

Відповідно до копії посвідчення серії НОМЕР_3 у 1996 році позивачці було видано посвідчення "Ветерана праці" з безтерміновою дією на всій території України.

У жовтні 2022 року, позивачка у зв`язку з втратою вищезазначеного посвідчення, звернулась до відповідача з заявою про повторну видачу посвідчення "Ветеран праці".

Листом від 05.10.2022 №37/15-12850 відповідач повідомив позивачку про те, що попередні посвідчення було видано як особі з інвалідністю ІІ групи від загального захворювання на термін встановлення інвалідності. При закінченню терміну видане посвідчення втрачає свою актуальність і є недійсним. Тому підстави для видачі нового посвідчення відсутні.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивачка звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Основні засади державної політики щодо ветеранів праці та інших громадян похилого віку визначає Закон України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні». Цей закон спрямований на формування в суспільстві гуманного, шанобливого ставлення до них і забезпечення їх активного довголіття.

Ветеранами праці визнаються громадяни, які працювали на підприємствах, в установах, організаціях, об`єднаннях громадян, фізичних осіб, мають стаж роботи 40 років - для чоловіків і 35 років - для жінок і вийшли на пенсію.

Ветеранами праці визнаються також:

а) громадяни, яким призначені пенсії на пільгових умовах:

за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах - за наявності стажу роботи у жінок - 25 років і у чоловіків - 30 років;

за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах - за наявності стажу роботи у жінок - 30 років і у чоловіків - 35 років;

відповідно до пунктів "в" - "з" статті 13 та статті 52 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - за наявності стажу роботи у жінок - 30 років і у чоловіків - 35 років;

відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - за наявності стажу роботи у жінок - 25 років і у чоловіків - 30 років;

б) пенсіонери, нагороджені медаллю «Ветеран праці» за законодавством колишнього Союзу РСР;

в) інваліди I і II груп, які одержують пенсії по інвалідності, якщо вони мають стаж роботи не менше 15 років.

Ветеранам праці надаються такі пільги:

1) користування при виході на пенсію чи зміні місця роботи поліклініками, до яких вони були прикріплені за попереднім місцем роботи;

2) першочергове безплатне зубопротезування (за винятком протезування із дорогоцінних металів), за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України;

3) переважне право на забезпечення санаторно-курортним лікуванням, а також на компенсацію вартості самостійного санаторно-курортного лікування в порядку і розмірах, що визначаються Кабінетом Міністрів України;

4) щорічне медичне обстеження і диспансеризація із залученням необхідних спеціалістів;

5) першочергове обслуговування в лікувально-профілактичних закладах, аптеках та першочергова госпіталізація;

6) використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки без збереження заробітної плати строком до двох тижнів на рік;

7) переважне право на забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом;

8) першочергове одержання позики на індивідуальне (кооперативне) житлове будівництво з погашенням її протягом 10 років починаючи з п`ятого року після закінчення будівництва, а також першочергове одержання позики для будівництва або придбання дачних будинків і благоустрою садових ділянок;

9) переважне право на вступ до садівницьких товариств (кооперативів), кооперативів по будівництву та експлуатації колективних гаражів;

10) переважне право на встановлення домашніх телефонів;

11) звільнення від плати за землю;

Ветеранам праці видаються посвідчення про право на пільги та нагрудні знаки, порядок виготовлення яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Положення про порядок видачі посвідчення і нагрудного знака «Ветеран праці», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1994 № 521, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветерана праці, на підставі якого надаються відповідні пільги та компенсації.

Посвідчення і нагрудний знак видаються ветеранам праці за місцем їх проживання органами праці та соціального захисту населення.

Посвідчення і нагрудний знак вручаються особисто ветеранам праці або за їхнім дорученням рідним чи іншим особам, за що вони розписуються у відповідних документах.

Якщо посвідчення стало непридатним або було втрачене, то за заявою ветерана праці видається нове посвідчення.

Громадянам, які набули статусу ветерана праці, та особам, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною, пільги надаються з дня їх звернення про надання пільг.

Аналогічні за змістом приписи містяться у Положенні про порядок видачі посвідчення і нагрудного знака "Ветеран праці", затвердженим ...

З аналізу норм чинного законодавства убачається, що у разі втрати посвідчення для видачі нового посвідчення «Ветеран праці» громадяни подають до уповноважених органів державної влади письмову заяву.

З матеріалів справи вбачається, що у 1996 році позивачці було видано безтермінове посвідчення «Ветеран праці» (серія НОМЕР_3 ) як особі з інвалідністю 2 групи від загального захворювання, що сторонами не оспорюється.

Суд наголошує на тому, що вказане посвідчення мало безтермінову дію та безумовно підтверджує наявність у позивачки статусу "Ветеран праці".

Між тим, жодних доказів визнання вказаного посвідчення недійсним, його анулювання чи скасування, відповідачем суду не надано.

Отже, враховуючи наведені приписи законодавства, суд зазначає, що у разі втрати посвідчення "Ветеран праці", то за заявою цієї особи, відповідач має видати нове таке посвідчення, а тому відмова відповідача у видачі ОСОБА_1 нового посвідчення є протиправною.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Управління соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації видати нове посвідчення "Ветеран праці", суд зазначає таке.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Водночас, згідно пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, якщо воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 по справі №1-12/2003).

Таким чином, з огляду на зазначене, та враховуючи, що будь-які перешкоди для видачі позивачу відповідного посвідчення відсутні, оскільки, відмова відповідача була мотивована єдиною підставою, яка, у свою чергу, визнана судом у цій справі протиправною, з урахуванням вимог Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» та з метою забезпечення ефективного та належного захисту прав позивачки, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання Управління соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації видати ОСОБА_1 відповідне посвідчення.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає, що у відповідача були наявні законні підстави для встановлення позивачу статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та видачі відповідного посвідчення.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, у яких обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

У силу частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа

Відповідно до квитанцій позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачкою судові витрати у виді сплаченого судового збору на суму 992,40 грн, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Управління соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Задовольнити адміністративний позов.

Визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації щодо видачі ОСОБА_1 нового посвідчення «Ветеран праці».

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації видати ОСОБА_1 нове посвідчення «Ветеран праці».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (код ЄДРПОУ - 37397200, вул.Остафія Дашкевича, 7-а, м.Київ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.