Справа № 160/3308/23
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2023-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 березня 2023 року Справа № 160/3308/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЮхно І. В.
за участі секретаря судового засіданняКамінській С.В.
учасників справи не з`явились
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови, -
21.02.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 , поданий представником позивача адвокатом Скибою Віталієм Володимировичем, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сищика Олександра Олександровича від 30.01.2023 р. про відкриття виконавчого провадження № 70883141.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.02.2023 адміністративний позов було залишено без руху та запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали усунути недоліки шляхом надання до суду: - уточненого адміністративного позову, який містить реєстраційний номер облікової картки платника податків за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб громадян України представника позивача, а також його копії для направлення відповідачу у справі; - заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з доказами поважності причин його пропуску.
03.03.2023 копію зазначеної ухвали, враховуючи припинення фінансування суду за кошторисними призначеннями для придбання поштових марок через військове вторгнення російської федерації на територію України та введенням на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №64/202 воєнного стану, направлено позивачу та представнику позивача засобами телекомунікаційного зв`язку на адреси електронної пошти, зазначену в позовній заяві. Тобто, строк для усунення недоліків позовної заяви до 13.03.2023.
10.03.2023 на виконання ухвали суду до суду від позивача представника позивача надійшла уточнена позовна заяві з аналогічними позовними вимогами, яка містить РНОКПП представника позивача, яким вона подана, та заява про поновлення строку на звернення до суду.
В обґрунтування уточненої позовної заяви зазначено, що про наявність Постанови Позивач 10.02.2023 р. дізнався від АТ «ОТП Банку», де в нього відкрити картковий заробітковий рахунок № НОМЕР_1 і накладено Відповідачем постановою від 07.02.2023 р. арешт цих грошових коштів в рамках виконавчого провадження № 70883141. 16.02.2023 р. Позивач в АТ «ОТП Банк» отримав виписку від 16.02.2023 р., де зазначено, що 15.02.2023 р. його заробітковий рахунок № НОМЕР_2 заблоковано (арештовано). 10.02.2023 р. Позивач звернувся до Відповідача з заявою від 10.02.2023 р. про надання копії Постанови, в тому числі і про арешт коштів від 07.02.2023 р. В цей день державний виконавець ОСОБА_2 на цій заяві зробив відмітку про її отримання. 14.02.2023 р. Позивач отримав від Відповідача копії Постанов. Про отримання цих документів Позивач розписався на двох примірниках своєї заяви від 10.02.2023 р. Таким чином, тільки 10.02.2023 р. Позивач дізнався про наявність Постанови, а отримав її тільки 14.02.2023 р.
Позивач вважає протиправною оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження, оскільки у період з 23.12.2022 по 03.01.2023 Постанова №227-ССЗ була предметом оскарження в Дніпропетровському районному суді Дніпропетровської області та, відповідно, законної сили не набрала. Відтак, підстави для примусового виконання Постанови №227-ССЗ станом на 30.01.2023 були відсутні, а тому є наявні підстави для її скасування.
Позивач наголошує, що станом на 30.01.2023 (день винесення спірної Постанови) Відповідач маючи доступ до Інтернету мав можливість: 1) на сайті судової влади України побачити, що 27.12.2022 р. Позивач подав позовну заяву до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області, якою оскаржує постанову Третьої особи № 227-ССЗ від 23.12.2022 р.; 2) в Єдиному державному реєстрі судових рішень побачити ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02.01.2023 р. по справі №175/4262/22 про відкриття провадження у адміністративній справі в якій, оскаржується постанова Третьої особи № 227-ССЗ від 23.12.2022 р.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.03.2023 поновлено ОСОБА_1 пропущений строк звернення до адміністративного суду з позовною заявою; позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/3308/23; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи суддею Юхно І.В. одноособово з урахуванням положень статті 287 КАС України та призначено до розгляду у судовому засіданні 21.03.2023 о 10:00 год.; витребувано від відповідача додаткові докази у справі та встановлено відповідачеві строк на подання відзиву на позов та витребуваних судом доказів до 20.01.2023; залучено ІНФОРМАЦІЯ_1 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору та встановлено третій особі строк до 20.03.2023 для подання до суду пояснень щодо позову або відзиву.
Про відкриття провадження учасники справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. За даними КП «ДСС» копію адміністративного позову 21.02.2023 доставлено одержувачу Слобожанському відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) в його електронний кабінет, а копію ухвали про відкриття 16.03.2023 та уточненого позову 17.03.2023 відповідно. Крім того, 16.03.2023 копія ухвали разом з повістками направлена на електронні адреси учасників справи, третій особі копію уточненого адміністративного позову направлено 17.03.2023.
20.03.2023 засобами телекомунікаційного зв`язку та 21.03.2023 через канцелярію суду від відповідача надійшли докази на виконання ухвали суду, заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням державного виконавця ОСОБА_2 на лікарняному та відзив на позов, у якому Слобожанський відділ державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у їх задоволенні з огляду на те, що на адресу відділу надійшла заява про відкриття виконавчого провадження від 04.01.2023 року за вих. № 33, разом з постановою за справою про адміністративне правопорушення № 227-ССЗ від 23 грудня 2022 року. Зазначена постанова відповідала вимогам ст. ст. 3, 4 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідачем зазначено, що при відкриті виконавчого провадження державний виконавець не міг знати про розгляд справи щодо оскарження даної постанови. Державний виконавець, при відкритті кожного виконавчого провадження, з виконання виконавчих документів, які надходять на виконання до відділу, не може перевіряти всі виконавчі документи на предмет оскарження. Відповідно до п. 5 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню, з урахуванням ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», в разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
21.03.2023 позивачем до суду подано заяву про розгляд справи без його участі.
21.03.2023 в судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином відповідно до вимог КАС України.
Третя особа станом на 21.03.2023 правом на подання пояснень у справі не скористалась.
Стосовно клопотання відповідача про відкладення розгляду справи суд наголошує, що частиною 4 статті 287 КАС України передбачено, що адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.
Згідно з положеннями частини 1 сттаті 269 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).
Частиною 2 статті 268 КАС України встановлено, що неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Таким чином, з огляду на скорочений термін розгляду справи, належне повідомлення учасників про дату і місце проведення судового засідання та використання учасниками справи права на подання доказів та заяв по суті справи, враховуючи вищевикладені обставини та на підставі вищевказаних норм, суд ухвалив розглянути справу по суті за відсутності учасників справи та за наявними в ній доказами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
23.12.2022 начальником (керівником) ІНФОРМАЦІЯ_2 , полковником ОСОБА_3 було винесено постанову за справою про адміністративне правопорушення №227-ССЗ, якою гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.ІІ с.210 КУпАП (Порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку) та накладено на гр. ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян 1700 грн. з приміткою, що остання набрала законної сили 03.01.2023 та може бути пред`явлена до примусового виконання до 26.03.2023.
Згідно наявної у матеріалах справи копії означеної постанови позивач отримав копію постанови 23.12.2022.
Позивач, не погодившись із вказаною постановою, оскаржив її до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області.
Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02.01.2023 відкрито провадження у справі №175/4262/23 (вказана ухвала оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 13.01.2023).
Станом на день судового розгляду справи в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні рішення, прийняті за результатами розгляду вказаної справи. За відомостями офіційного сайту Судової влади України розгляд справи призначено на 29.03.2023 о 12:30 год.
Водночас, 05.01.2023 ІНФОРМАЦІЯ_1 до відповідача подана заява про відкриття виконавчого провадження від 04.01.2023 №33 з примусового виконання постанови за справою про адміністративне правопорушення від 23.12.2022 №227-ССЗ.
30.01.2023 постановою державного виконавця Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Сищика Олександра Олександровича відкрито виконавче провадження № 70883141 з примусового виконання постанови №№227-ССЗ від 23.12.2022 з примусового стягнення з позивача штрафу 1700,00 грн.
Крім того, державним виконавцем 30.01.2023 у ВП №70883141 було прийнято постанови про розмір мінімальний витрат виконавчого провадження в сумі 300,00 грн., про стягнення виконавчого збору у розмірі 170,00 грн.
В подальшому, постановою державного виконавця Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Сищика О.О. ВП №70883141 накладено арешт на кошти боржника.
Копії вищезазначених постанов отримано позивачем 14.02.2023, про що свідчить наявна у матеріалах справи заява позивача від 10.02.2023 з підписом про отримання.
Вважаючи протиправною постанову відповідача про відкриття виконавчого провадження, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
За положеннями статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові та організаційні засади щодо примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон України «Про виконавче провадження» або Закон №1404-VIII; тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до статті 1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частиною 1 статті 5 Закону №1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Частиною 1 статті 18 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
За змістом пункту 1 частини 2 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
За приписами пункту 6 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.
Згідно з статтею 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.
Статтею 4 Закону №1404-VIII визначені вимоги до виконавчого документа:
- назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;
- дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;
- повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;
- ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);
- резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;
- дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);
- строк пред`явлення рішення до виконання.
Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 4 ст. 4 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Згідно з приписами частини 1 статті 12 Закону №1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Строки, зазначені в частині 1 цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття (ч. 2 ст. 12 Закону №1404-VIII).
Абзацом 1 статті 291 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) передбачено, що постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 26 цього Кодексу, постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого в автоматичному режимі, а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.
За приписами статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Приписами статті 299 КУпАП встановлено, що при оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення, за винятком постанов про застосування заходу стягнення у вигляді попередження, а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, крім постанов про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 цього Кодексу.

При цьому, частиною 1 статті 307 КУпАП визначено, що штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Разом з тим, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 288 КУпАП постанова іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Як встановлено судом в ході судового розгляду, копія постанови ІНФОРМАЦІЯ_2 за справою про адміністративне правопорушення від 23.12.2022 №227-ССЗ отримана ОСОБА_4 23.12.2022.

Згідно з відомостями на вказаній постанові остання набрала законної сили 03.01.2023 та може бути пред`явлена до примусового виконання до 26.03.2023.

Разом з тим, з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_4 оскаржив постанову ІНФОРМАЦІЯ_2 від 23.12.2022 №227-ССЗ до Дніпропетровського районного суду в межах строків, визначених ст. 291 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто, в силу приписів даної статті така постанова не набрала законної сили.

При цьому, оскільки провадження у справі про оскарження постанови від 23.12.2022 №227-ССЗ відкрито 02.01.2023, то означена постанова, видана ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на час прийняття відповідачем спірної постанови про відкриття виконавчого провадження від 30.01.2023 ВП №70883141 в силу вищенаведених приписів КУпАП не набрала законної сили.

Суд зазначає, що відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання оскаржуваного штрафу не лише позбавляє позивача права на добровільне його виконання, а й покладає безпідставний тягар негативних наслідків, пов`язаних з примусовим виконанням постанови, а саме, у вигляді виконавчого збору та витрат, пов`язаних з проведенням виконавчих дій.

Відтак, з урахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що постанова про відкриття виконавчого провадження є такою, що винесена передчасно.

При цьому, суд зважає на те, що в силу положень ч.ч.1 і 2 ст.18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Зміст статей Закону № 1404-VIII дає суду підстави для висновку, що державний виконавець не наділений повноваженнями перевірки факту оскарження відповідної постанови (виконавчого документу) в судовому порядку на момент пред`явлення такого до примусового виконання. Відповідно до ст.26 Закону № 1404-VIII обов`язок державного виконавця винести постанову про відкриття виконавчого провадження кореспондує лише з обов`язком отримання виконавчого документа від стягувача, а не перевірки цього документу на предмет оскарження його боржником.

Відтак, констатувавши відповідність виконавчого документа вимогам ст.4 Закону №1404-VIII, у тому числі в частині настання строку набрання ним законної сили, державний виконавець не мав правових підстав для повернення зазначеної постанови про накладення адміністративного стягнення без прийняття до виконання та в силу вимог закону був зобов`язаний винести постанову про відкриття виконавчого провадження.

За таких обставин, на думку суду, відсутні підстави для висновків про протиправність оспорюваної постанови.

Разом з тим, за правилами п.п. 2, 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, а також обрати інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При цьому належним способом захисту порушеного права є лише такий спосіб, який відповідає вимогам матеріального закону і призводить до поновлення прав позивача до такого стану, що існував до порушення права, а якщо відновлення такого стану є неможливим - компенсує позивачу шкоду, завдану неправомірним рішенням.

Водночас, частиною 2 статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Зважаючи на вищевикладене, з огляду на відсутність у спірної постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження такої властивості, як протиправність, суд вважає належним і достатнім способом захисту порушеного інтересу позивача саме скасування цієї постанови.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 27.03.2019 у справі № 826/15117/17.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що постанова державного виконавця Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сищика Олександра Олександровича від 30.01.2023 про відкриття виконавчого провадження № 70883141 підлягає скасуванню.

За приписами частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами 1 та 4 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 статті 139 КАС України).

Таким чином, судовий збір у розмірі 1073,60 грн., сплачений позивачем при поданні адміністративного позову до суду відповідно до квитанції від 20.02.2023 №0.0..1, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 805,20 грн.

Керуючись статтями 9, 73-77, 139, 241-246, 268, 287, 293, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (місцезнаходження: 52005, Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт. Слобожанське, вул. Теплична, 2; ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити частково.

Скасувати постанову Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сищика Олександра Олександровича від 30.01.2023 про відкриття виконавчого провадження № 70883141.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) сплачені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 805,20 грн. (вісімсот п`ять гривень 20 копійок).

Відповідно до статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною шостою статті 287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

На підставі положень статті 297 КАС України апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя І.В. Юхно