Справа № 280/7015/22
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2023-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року Справа № 280/7015/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, 158-б, м. Запоріжжя, 69057) та Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивачка, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 1, ГУ ПФУ в Запорізькій області), в якій позивачка просила суд:

визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області від 11.11.2022 (номер справи 65) про відмову в призначенні позивачці пенсії за віком;

зобов`язати ГУ ПФУ в Запорізькій області зарахувати всі вищевказані періоди навчання та роботи позивачки до її трудового стажу, згідно усіх записів в її трудовій книжці НОМЕР_1 .

Крім того, просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на її користь всі витрати зі сплати судового збору, справу розглянути в її присутності, витребувати у відповідача всі матеріали справи №65.

Ухвалою від 19.12.2022 позов був залишений без руху, позивачці наданий строк для усунення недоліків позову.

30.12.2022 від позивачки до суду надійшов уточнений позов, в якому в якості другого відповідача визначене Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач 2, ГУ ПФУ в Харківській області), позовні вимоги викладені в такій редакції:

визнати протиправними та скасувати як рішення від 11.11.2022 справа №65 відповідача 2 так і повідомлення без номера та без дати його оформлення відповідача 1 про відмову в призначенні позивачці пенсії за віком;

зобов`язати відповідача 1 розглянути заяву позивачки про призначення пенсії за віком за місцем її проживання, визнавши протиправними і його дії, що полягають у застосуванні принципу екстериторіальності при опрацюванні заяви позивачки про призначення пенсії за віком, зарахувавши всі вищевказані періоди навчання та роботи позивачки до трудового стажу згідно усіх записів її трудової книжки НОМЕР_1 .

Крім того, просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з відповідачів на її користь всі витрати зі сплати судового збору, позов розглянути в її присутності, витребувати від відповідачів всі необхідні матеріали по справі, справу розглядати в загальному провадженні з участю сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що у 04.11.2022 нею була подана заява до ГУ ПФУ в Запорізькій області про призначення пенсії за віком. 11.11.2022 ГУ ПФУ в Харківській області прийнято рішення №65 про відмову у призначенні пенсії, з посиланням на те, що за доданими документами загального страхового стажу не зараховано всі періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 28.03.2979, оскільки на титульній сторінці нечитабельна печатка. Позивачка вважає таке рішення відповідача 2 протиправним, оскільки правильність заповнення трудової книжки чинним законодавством покладено на роботодавця, а не на працівника, отже, відповідальність за можливі порушення при її заповненні не може бути перекладена на працівника та призводити до позбавлення його права на врахування фактично відпрацьованою часу у складі трудового стажу, який враховується для призначення пенсії. Також вважає протиправними дії відповідача 1, які полягають у необґрунтованому застосуванні принципу екстериторіальності при опрацюванні її заяви та незаконній відмові у призначенні пенсії, яку пенсійний орган виклав у своєму повідомленні. Просить суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою від 09.01.2023 у справі відкрите спрощене позовне провадження, судовий розгляд призначений без виклику сторін (у письмовому провадженні). Встановлено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання суду відзиву на позовну заяву.

24.01.2023, засобами електронного зв`язку, від відповідача 2 надійшов відзив на адміністративний позов. У відзиві ГУ ПФУ в Харківській області зазначило, що відповідно до пп.2 п.4.2 Постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу. Тобто, після реєстрації звернення (заяви) ОСОБА_1 про призначення пенсії в ГУ ПФУ в Запорізькій області, було розглянуто ГУ ПФУ в Харківській області. За доданими документами до загального страхового стажу позивачці не зараховані всі періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки на титульній сторінці нечитабельна печатка. Вважає, що на підставі документів, які надані позивачкою при зверненні із заявою про призначення пенсії за віком, відповідач 2 не має правових підстав для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком, відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

25.01.2023, засобами електронного зв`язку, від відповідача 1 надійшов відзив на адміністративний позов, аналогічний за змістом відзиву відповідача 2. Крім того пенсійний орган зазначив, що призначення пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд може лише зобов`язати пенсійний орган повторно розглянути заяву про призначення пенсії, вказавши на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення. В зв`язку з чим вважає, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача 1 розглянути заяву позивачки про призначення пенсії за віком за місцем її проживання, зарахувавши всі періоди навчання та роботи позивачки до трудового стажу згідно усіх записів її трудової книжки НОМЕР_1 є безпідставними та не підлягають задоволенню. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортом громадянина України № НОМЕР_4 .

04.11.2022 позивачка звернулась до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення їй пенсії за віком.

11.11.2022 ГУ ПФУ в Харківській області прийнято рішення №65 про відмову у призначенні пенсії, в зв`язку з тим, що «за доданими документами загального страхового стажу не зараховані всі періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 28.03.2979, оскільки на титульній сторінці нечитабельна печатка».

Не погоджуючись з таким діями та рішеннями відповідачів, позивачка звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

За приписами частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя статті 46 Конституції України).

Пенсійні правовідносини регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-ІV), який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Статтею 1 Закону №1058-ІV встановлено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року.

Як вбачається зі спірного рішення, єдиною підставою для відмови у призначення пенсії за віком послугувало недостатність страхового стажу у позивачки 7 років 5 місяців 22 дні, замість необхідних 26 років.

Інших підстав у спірному рішенні не вказано.

Недостатність страхового стажу та зазначений пенсійним органом його розмір, був обумовлений тим, що відповідачем 2 до загального страхового стажу не зараховані всі періоди роботи позивачки згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 28.03.1979, оскільки на титульній сторінці нечитабельна печатка.

Проти вказаної обставини відповідачі не заперечують.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (Порядок №637).

Відповідно до пункту 1 зазначеного Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за №110 (далі Інструкція №58), також встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника (пункт 1.1 Інструкції).

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції №58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно з пунктом 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Аналогічна за змістом норма містилась у п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка була затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162, яка діяла в Україні станом на дату заповнення трудової книжки позивачки.

Таким чином, здійснення записів у трудовій книжці та їх належне оформлення законодавцем покладено на роботодавця, а не на працівника, отже, відповідальність за можливе не вчинення такого запису або його неналежне оформлення не може бути перекладена на працівника та призводити до позбавлення його права на врахування фактично відпрацьованого часу у складі трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах була висловлена Верховним Судому постановах від 02 лютого 2018 року у справі №677/277/17, від 26 червня 2019 року у справі №423/3762/16-а, від 11 липня 2019 року у справі №683/737/17, згідно із якою відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Крім того, суд звертає увагу на те, що всі записи в трудовій книжці позивачки НОМЕР_2 від 28.03.1979 засвідчені відповідними записами та печатками.

Пенсійні органи у спірному рішенні та відзивах не заперечували проти цього.

До заяви про призначення пенсії позивачкою надавались додаткові документи, які також підтверджують періоди роботи та страхового стажу ОСОБА_1 , проте вони не були взяті до уваги відповідачем 2.

Суд зазначає, що відсутність або нечіткий (нечитабельний) відтиск печатки на титульній сторінці трудової книжки, не є тим суттєвим недоліком трудової книжки чи недоліком записів в ній, за наявності яких трудовий стаж може вважатися непідтвердженим.

Зазначена обставина, не є підставою для неврахування вказаного періоду до страхового стажу позивачки, оскільки її провина в цьому відсутня.

Доказів того, що позивачка вносила недостовірні відомості до трудової книжки відповідачами не надано.

Суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

За загальним правилом, формальні неточності у документах не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації її права на соціальний захист шляхом призначення пенсії.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі №593/283/17, від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а, від 23 жовтня 2019 року у справі №263/3783/17, від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/1 від 20 січня 2021 року у справі №588/647/17 та інших.

Відповідно до ч. 5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також, частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch v. the United Kingdom №44277/98).

У межах вироблених Європейським Судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Фон Мальтцан та інші проти Німеччини). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність (Maltzan (Freiherr Von) and others v. Germany №71916/01, №71917/01 та №10260/02).

Також, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримання позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Так, наведені відповідачами аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що підтверджують наявність підстав для неврахування стажу за трудовою книжкою НОМЕР_2 , факт наявності якого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень статті 74 КАС України.

Враховуючи викладене суд вважає позовні вимоги, в частині, визнання протиправним та скасування рішення відповідача 2 від 11.11.2022 №65, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги про визнання протиправним та скасування повідомлення без номера та без дати його оформлення відповідача 1 про відмову в призначенні позивачці пенсії за віком, то суд зазначає таке.

КАС України визначає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тобто, адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав/законних інтересів осіб у сфері публічно-правових відносин. Саме по собі порушення вимог закону дією/рішенням суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними/скасування судом, оскільки обов`язковою умовою для цього є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цим рішенням чи дією з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов. Відсутність у позивача прав чи обов`язків у зв`язку із вчиненням оскаржуваних дій не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення з адміністративним позовом.

Так, пунктами 1 та 2 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частини першої статті 19 КАС України).

Нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування (пункт 18 частини першої статті 4 КАС України).

Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт 19 частини першої статті 4 КАС України).

Таким чином, обов`язковою ознакою нормативно-правового акта чи правового акта індивідуальної дії, а також відповідних дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обов`язків, їх зміни чи припинення.

Обов`язковою ознакою дій суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 16 травня 2022 року у справі №160/12640/20 та від 27 лютого 2023 року у справі №260/2264/21.

Таким чином, направлене позивачці повідомлення відповідача 1 не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні статті 19 КАС України та саме по собі не породжує виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивачки, що зумовлює наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Стосовно вимоги зобов`язати відповідача 1 розглянути заяву позивачки про призначення пенсії за віком за місцем її проживання, визнавши протиправними і його дії, що полягають у застосуванні принципу екстериторіальності при опрацюванні заяви позивачки про призначення пенсії за віком, слід зазначити наступне.

Органи Пенсійного фонду України з 01.04.2021 застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунки пенсій бек-офісами територіальних органів Фонду в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де прийнято заяву та де проживає пенсіонер.

Відповідно до п.4.8 Постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 заява, відомості з відповідних інформаційних систем, скановані копії документів, на підставі яких призначено (перераховано) пенсію та проводиться її виплата; інша інформація, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати, обробляються в складі електронної пенсійної справи, що формується та ведеться відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронні довірчі послуги» та «Про захист персональних даних». Електронна пенсійна справа зберігається на базі централізованих інформаційних технологій.

Відповідно до пп.2 п.4.2 Постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Таким чином, після реєстрації звернення (заяви) ОСОБА_1 в ГУ ПФУ в Запорізькій області про призначення пенсії, вона була правомірно передана на розгляд до ГУ ПФУ в Харківській області, виходячи з чого, в задоволенні даної вимоги слід відмовити.

Також суд зазначає, що питання призначення пенсії відноситься до виключної компетенції органів Пенсійного фонду.

У рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №11(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними ст. 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Відповідачем 2 протиправно не були враховані всі періоди роботи позивачки, зазначені в трудовій книжці НОМЕР_1 , проте не надавалась оцінка кожному з періодів роботи окремо.

За таких обставин для ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивачки, слід зобов`язати відповідача 2 повторно розглянути заяву позивачки від 04.01.2022 про призначення їй пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

Щодо інших доводів сторін, то в даному випадку суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) заява №18390/91; пункт 29).

Інші доводи сторін не впливають на суть спору, а отже не потребують детальних відповідей.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.

При зверненні до суду з даним позовом позивачкою сплачено судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Судові витрати, сплачені позивачкою, стягується відповідно до вимог ст. 139 КАС України на її користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, яким прийнято протиправне рішення про відмову у призначенні пенсії за віком, а саме ГУ ПФУ в Харківській області.

Інші судові витрати позивачкою до стягнення не заявлялись.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, 158-б, м. Запоріжжя, 69057) та Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №65 від 11.11.2022 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.11.2022 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Присудити на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано «23» березня 2023 року.

Суддя Р.В. Кисіль