Справа № 380/14909/22
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/14909/22 пров. № А/857/1713/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Обрізка І. М.
Шинкар Т.І.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2022 року (рішення ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у м. Львові судом у складі головуючої судді Потабенко В.А., дата складення повного тексту рішення суду 20 грудня 2022 року) у справі № 380/14909/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, суд

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просила:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не виплати їй як учаснику бойових дій у період Другої світової війни, яким виповнилося 85 років і більше, щомісячної державної адресної допомоги до пенсії в розмірі 650 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 № 656 зі змінами «Про встановлення щомісячної державної адресної допомоги до пенсії особам з інвалідністю внаслідок війни та учасникам бойових дій»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити їй перерахунок та виплату щомісячної державної адресної допомоги до пенсії як учаснику бойових дій у період Другої світової війни, яким виповнилося 85 років і більше, відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 № 656 зі змінами «Про встановлення щомісячної державної адресної допомоги до пенсії особам з інвалідністю внаслідок війни та учасникам бойових дій» з 01 січня 2020 року, з урахуванням виплачених сум.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2022 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 щомісячної державної адресної допомоги до пенсії в розмірі 650 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 № 656 зі змінами «Про встановлення щомісячної державної адресної допомоги до пенсії особам з інвалідністю внаслідок війни та учасникам бойових дій».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячної державної адресної допомоги до пенсії відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 № 656 зі змінами «Про встановлення щомісячної державної адресної допомоги до пенсії особам з інвалідністю внаслідок війни та учасникам бойових дій» з 01.01.2020, з урахуванням виплачених сум.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судове рішення прийнято з неповним з`ясуванням судом обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги вказує, що для осіб, яким виповнилося 85 років і більше, пільг, які встановлені для осіб з інвалідністю внаслідок війни І групи Законом «Про жертви нацистських переслідувань» не передбачено. Згідно долученої копії посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 25.05.2004 ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач має право на пільги, встановлені законодавством для ветеранів війни - учасників бойових дій. Листом від 03.06.2022 № Залізничний відділ соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Управління соціального захисту Львівської міської ради повідомив, що статус жертв нацистських переслідувань, відповідно до Закону «Про жертви нацистських переслідувань» ОСОБА_1 не встановлювався. Згідно з листом ІНФОРМАЦІЯ_2 від 25.05.2022 №С/2743 статус учасника бойових дій був наданий ОСОБА_1 згідно існуючого на той час законодавства та ОСОБА_1 не належить до учасників бойових дій у період Великої Вітчизняної війни. Отже, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Про розгляд апеляційної скарги відповідач повідомлений шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду. Про розгляд апеляційної скарги позивач повідомлений шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду на поштову адресу позивача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є учасником бойових дій у період Другої світової війни та відповідно має право користуватися пільгами та соціальними гарантіями, передбаченими Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон №3551-XII) та іншими нормативно-правовими актами.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач, ОСОБА_1 , згідно безтермінового посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 25.05.2004, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Також, згідно довідки, виданої ІНФОРМАЦІЯ_3 від 02.06.2002, ОСОБА_1 , 1935 року народження, має статус неповнолітнього в`язня (18.12.1943 - 04.1944).

19.07.2022 позивач звернулася із заявою до ГУ ПФУ у Львівській області, у якій просила здійснити з 01.01.2020 перерахунок належних виплат з Пенсійного фонду України, нарахувати та виплатити щомісячну державну адресну допомогу учасникам бойових дій у період Другої світової війни, яким виповнилося 85 років і більше, у розмірі, встановлену постановою Кабінету Міністрів України №656 від 28.07.2010 «Про встановлення щомісячної державної адресної допомоги до пенсії особам з інвалідністю внаслідок війни та учасникам бойових дій».

ГУ ПФУ у Львівській області листом від 24.08.2022 №11428-10659/К-52/8-1300/22 повідомило позивача, що для осіб, яким виповнилося 85 років і більше, пільг, які встановлені для осіб з інвалідністю внаслідок війни І групи Законом «Про жертви нацистських переслідувань» не передбачено. Згідно долученої копії посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 25.05.2004 ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач має право на пільги, встановлені законодавством для ветеранів війни - учасників бойових дій. Листом від 03.06.2022 № Залізничний відділ соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Управління соціального захисту Львівської міської ради повідомив, що статус жертв нацистських переслідувань, відповідно до Закону «Про жертви нацистських переслідувань» ОСОБА_1 не встановлювався. Згідно з листом ІНФОРМАЦІЯ_2 від 25.05.2022 №С/2743 статус учасника бойових дій був наданий ОСОБА_1 згідно існуючого на той час законодавства та ОСОБА_1 не належить до учасників бойових дій у період Великої Вітчизняної війни.

Не погоджуючись із такою відмовою відповідача, вважаючи її протиправною позивач звернулася до суду із цим позовом.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Згідно положень статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закон №3551-XII (в редакції, чинній на час в виникнення спірних відносин) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

За змістом статті 4 Закону №3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни та учасники війни.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №3551-XII на підтвердження свого статусу ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки порядок виготовлення та видачі яких встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.

Постановою КМУ від 12.05.1994 №302 затверджено «Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни» (далі Положення №302) відповідно до пунктів 2, 3 якого посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Учасникам бойових дій видаються посвідчення з написом «Посвідчення учасника бойових дій» та нагрудний знак «Ветеран війни - учасник бойових дій».

У разі виникнення підстав, за якими особа втрачає право на статус, визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», видане їй раніше посвідчення вилучається уповноваженим на видачу посвідчень органом, з повідомленням органу, який видав таке посвідчення (пункт 13-1 цього Положення).

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 згідно безтермінового посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 25.05.2004, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Також, згідно довідки, виданої ІНФОРМАЦІЯ_3 від 02.06.2002, ОСОБА_1 , 1935 року народження, має статус неповнолітнього в`язня (18.12.1943 - 04.1944).

Таким чином, ОСОБА_1 у встановленому законодавством порядку набула статусу учасника бойових дій. Вказаного статусу вона не позбавлена.

Як вірно враховано судом першої інстанції, матеріали даної справи не містять документів, які б свідчили про припинення у передбачений законодавством спосіб статусу учасника бойових дій, або визнання недійсним посвідчення від 25.05.2004 серії НОМЕР_1 станом на момент припинення виплати до пенсії надбавок відповідно до ст. 6-2 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», тобто станом на 01.01.2020.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, згідно розрахунку пенсії позивача, проведеного станом на 24.06.2022, відповідачем визнано за позивачем право на отримання державної адресної допомоги неповнолітнім в`язням відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №656. Зокрема у період з 01.07.2022 по 30.09.2022 розмір допомоги склав 8724,15 грн. (до 650% від 2027 грн.), у період з 01.10.2022 по 30.11.2022 -8724,15 грн. (до 650% від 2027 грн.), з 01.12.2022 по довічно - 9115,53 грн. (до 650% від 2093 грн.) (а.с.12).

Отже, позивач є учасником бойових дій у період Другої світової війни та відповідно має право користуватися пільгами та соціальними гарантіями, передбаченими Законом №3551-XII та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 1 Постанови №656 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що у разі коли щомісячний розмір пенсійних виплат (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсій, установлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною) не досягає в осіб з інвалідністю внаслідок війни I групи - 650 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, II групи - 525 відсотків, III групи - 360 відсотків, в учасників бойових дій та постраждалих учасників Революції Гідності - 165 відсотків, таким особам з інвалідністю внаслідок війни, учасникам бойових дій та постраждалим учасникам Революції Гідності виплачується щомісячна державна адресна допомога до пенсії в сумі, що не вистачає до зазначених розмірів.

Абзацом 3 пункту 1 вказаної Постанови №656 передбачено, що щомісячна державна адресна допомога до пенсії, передбачена абзацом другим цього пункту, особам з інвалідністю внаслідок війни II і III груп із числа учасників бойових дій у період Другої світової війни та учасникам бойових дій у період Другої світової війни, яким виповнилося 85 років і більше, виплачується в розмірі, встановленому для осіб з інвалідністю внаслідок війни I групи. При цьому, фінансування щомісячної державної адресної допомоги до пенсії згідно пункту 3 вказаної Постанови здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Крім того, позивачу виповнилося 85 років та щомісячний розмір її пенсійних виплат (з урахуванням надбавок, підвищень тощо) станом на момент звернення не перевищував 650 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. У зв`язку з цим ОСОБА_1 набула право на отримання щомісячної державної адресної допомоги до пенсії у розмірах, визначених Постановою №656.

Своє право на отримання вказаної допомоги позивач реалізувала шляхом звернення 19.07.2022 до відповідача із заявою про призначення та виплату щомісячної державної адресної допомоги до пенсії, однак їй було відмовлено з огляду на те, що ОСОБА_1 не належить до учасників бойових дій у період Великої Вітчизняної війни.

Водночас, як уже вказано вище, відповідно до вимог Положення №302, належним документом, що підтверджує статус ветеранів війни, є відповідне посвідчення, у тому числі й посвідчення «Учасника бойових дій».

Таким чином, відмова ГУПФ у призначенні позивачці щомісячної державної адресної допомоги до пенсії до розміру 650 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до вимог Постанови №656, суперечить вимогам чинного законодавства та є протиправною.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення названого адміністративного позову.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги, в силу викладеного вище, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст.139 КАС України, судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2022 року у справі №380/14909/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар