Справа № 160/597/23
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2023-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 березня 2023 року Справа № 160/597/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
Позивач звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- зобов`язати Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до її пільгового стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, період роботи з 03.06.2003 року по 31.03.2015 рік;
- зобов`язати Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області прийняти рішення про призначення та виплату їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020) з 20 грудня 2022 року, на підставі заяви від 20.12.2022 р.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2023 року було відкрито провадження по даній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
До суду 10.02.2023 року від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві зокрема зазначено, що відсутні правові підстави для зобов`язання Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області здійснити певні дії, оскільки заява ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування ним не розглядалася та не вчинялися будь-які дії або бездіяльності щодо позивача. Проживання позивача на території, яку обслуговує Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області не може бути підставою для зобов`язання цього органу вчиняти певні дії, оскільки визначальним фактом є визначення органу яким саме було прийнято спірне рішення, що є предметом розгляду у цій справі. Зважаючи на викладене, відповідач-2 просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Відповідач-1 своїм правом щодо надання відзиву на позовну заяву до теперішнього часу не скористався.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві, позицію відповідача-2, викладену у відзиві на позовну заяву, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що 20.12.2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Вказаним рішенням встановлено, що страховий стаж позивача становить 34 роки 11 місяців 24 дні.
За доданими документами до пільгового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 03.06.2003 р. по 08.04.2021 р. відповідно до довідки від 15.12.2022 року №12/396, виданої ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» та з 09.04.2022 року відповідно до довідки від 15.12.2022 року №12/81, виданої ТОВ «Інтерпайп НІКО ТЬЮБ», оскільки довідки від 15.12.2022 р. №12/396 та від 15.12.2022 р. №12/81, видані різними підприємствами, а підписує одна особа: за головного бухгалтера та начальника відділу з бухгалтерського обліку; начальника відділу кадрів та керівника групи з кадрової роботи. Атестація робочих місць за умовами праці від 27.07.2006 року №1323 відсутня.
Аналізуючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV, прийнятий 09.07.2003 року (далі - Закон №1058-IV).
Закон України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) зокрема, гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
В силу пункту 4.2 Порядку №383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.
Згідно із пунктом 4.3 Порядку №383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.
Відповідно до пункту 10 Порядку №383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 р. №637 (далі - Порядок №637).
Згідно із п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Судом встановлено, що до заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах позивачем надано копію трудової книжки серії НОМЕР_1 , відповідно до якої вона у спірному періоді працювала:
- запис №8 - 03.06.2023 року переведена в тому ж цеху електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування, 5 розряду (наказ №25 від 02.06.2003 року);
- запис №9 16.12.2014 року переведена в цех енергозабезпечення електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування, 5 розряду (наказ №609 від 16.12.2014 року);
- запис №10 01.07.2015 року присвоєно 6 розряд електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування (наказ №48 від 01.07.2015 року);
- запис №11 08.04.2021 року звільнена у зв`язку з переведенням до ТОВ «Інтерпайп НІКО ТЬЮБ» (наказ №1869-к від 08.04.2021 року);
- запис №12 09.04.2021 року прийнята в порядку переведення з ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування, 6 розряду (наказ №1538 від 08.04.2021 року).
Крім того, при звернення позивача із заявою про призначення пенсії також надано довідку від 15.12.2022 року №12/396, видану ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» та довідку 15.12.2022 року №12/81, видану ТОВ «Інтерпайп НІКО ТЬЮБ» про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Так, відповідно до довідки від 15.12.2022 року №12/396 ОСОБА_2 , працювала повний робочий день в ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод»:
1) з 03 червня 2003 р. по 02 серпня 2016 р. Електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування (головні приводи та підстанції ТПЦ №3 Електричного цеху, з 16.12.2014 р. - підстанція ТПЦ №3 (ЛРЗ-1) Цеху енергозабезпечення), що передбачено Списком №2 розділом III «Чорна металургія», підрозділом 4а «Трубне виробництво (трубопрокатне)», позиція 3.4а, Списку пільгових професій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 р. №36;
2) з 03 серпня 2016 р. по 08 квітня 2021 р. Працівником, зайнятим ремонтом устаткування в умовах діючого виробництва - електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування (підстанція ТПЦ№3 (ЛРЗ-1) Цеху енергозабезпечення), що передбачено Списком №2 розділом III «Чорна металургія», підрозділом 6 «Загальні професії», Списку пільгових професій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 р. №461, із змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 04 липня 2017 р. №479.
За період: з 03.06.2003 р. по 08.04.2021 р. - 17 років 10 місяців 06 днів.
Підстава: архівна особова карка ф.П-2 (2021 р.), довідник кваліфікаційних характеристик професій та посад працівників, розрахунково-платіжні відомості з нарахування та виплати заробітної плати. Накази з атестації робочих місць: №735 від 03.08.2001 р., №1323 від 27.07.2006 р., №945 від 26.07.2011 р., №336 від 09.07.2015 р. (вперше), №447 від 21.06.2016 р., №290 від 18.06.2021 р.
Відповідно до довідки від 15.12.2022 року №12/81 ОСОБА_1 працює повний робочий день в ТОВ «Інтерпайп НІКО ТЬЮБ», з 09.04.2021 р. по теперішній час працівником, зайнятим ремонтом устаткування в умовах діючого виробництва - електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування (ЛРЗ-1 ТПЦ№3, Цех енергозабезпечення (м.Дніпро), що передбачено Списком №2 розділом III «Чорна металургія», підрозділом 6 «Загальні професії», Списку пільгових професій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 р. №461, із змінами та доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 04 липня 2017 р. № 479.
За період: з 09.04.2021 р. по 30.11.2022 р. 01 рік 07 місяців 22 дні.
Підстава: особова карка ф.П-2, довідник кваліфікаційних характеристик професій та посад працівників, розрахунково-платіжні відомості з нарахування та виплати заробітної плати, наказ з атестації робочих місць: №1261 від 30.06.2021 р. (вперше).
Також позивачем надано:
- копію наказу від 03.08.2001 року про атестацію робочих місць умовам праці для визначення права працівника на пільгове пенсійне забезпечення;
- копію переліку робочих місць, виробництв, робіт, професій, посад працівникам яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1 та №2, яке погоджено наказом №375 від 03.08.2001 року;
- копію наказу ВАТ "Нижньодніпровський трубопрокатний завод" від 27.07.2006 року №1323 про результати проведення в 1 півріччя 2006 року атестації робочих місць по умовам праці;
- копію переліку робочих місць, виробництв, робіт, професій, посад працівникам яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1 та №2, яке погоджено наказом №1323 від 27.07.2006 року;
- копію наказу ВАТ "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" від 26.07.2011 року №945 про результати проведення в 1 півріччя 2011 року атестації робочих місць по умовам праці;
- копію переліку робочих місць, виробництв, робіт, професій, посад працівникам яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1 та №2, яке погоджено наказом №945 від 26.07.2011 року.
Відповідач-1 приймаючи спірне рішення про відмову у призначенні пенсії, як на підставу для незарахування періоду роботи позивача з 03.06.2003 р. по 08.04.2021 р. та з 09.04.2022 року посилається на те, що довідка від 15.12.2022 р. №12/396 ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» та довідка від 15.12.2022 р. №12/81 ТОВ «Інтерпайп НІКО ТЬЮБ» видані різними підприємствами, проте підписані одною особою, з цього приводу суд зазначає наступне.
Позивач в своїй позовній заяві щодо цього зазначила, що за головного бухгалтера та начальника відділу з бухгалтерського обліку довідки підписані різними особами, але чинним законодавством не заборонена робота за сумісництвом.
Крім того, суд зазначає, що згідно із ч.3 ст.44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Також частиною 1 ст.101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що органи, що призначають пенсію, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Таким чином, суд зазначає, що при виникненні у відповідача-1 сумнівів щодо права позивача на отримання пільгової пенсії, пенсійний орган має право перевіряти достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.
Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною ним у постановах від 22.05.2018 у справі № 439/1148/17, від 03.10.2018 у справі №235/2873/17, від 27.02.2018 у справі №681/813/17, від 22.05.2018 у справі №683/977/17, від 10.07.2018 у справі №709/1360/17.
Щодо підстави для відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах посилання відповідача-1 на відсутність атестації робочих місць за умовами праці від 27.07.2006 року №1323, суд зазначає на таке.
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно із Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженої постановою КМУ від 01.08.1992 року №422 (далі - Порядок №442), та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).
Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.
Згідно із пунктом 4 Порядку №442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.
За змістом пунктів 8 та 9 Порядку №442 проведення атестації робочих місць, відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові і безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Крім того, з аналізу зазначених правових норм слідує, що обов`язок проведення атестації робочих місць законодавством покладено, у першу чергу, на керівників підприємств (роботодавців). Порушення цього обов`язку у формі не проведення або неякісного проведення призводить до позбавлення громадян їхнього конституційного права на соціальний захист, і зокрема, на пенсійне забезпечення за віком на пільгових умовах, що є недопустимим у правовій державі.
Також суд зазначає, що особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №2, та по якій має бути проведена атестації робочого місця, відповідно до Порядку проведення атестації, не наділена будь-якими правами (повноваженнями, обов`язками) за наявності яких вона б мала можливість впливати на своєчасність проведення атестації робочих місць.
У постанові Велика Палата Верховного Суду наголошує, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 29 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.
Відповідно до частини 1 статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності.
Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.
Отже, в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Тобто, можна зробити висновок, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону №1788-XII.
При цьому, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах.
Позивачем разом з заявою про призначення пенсії було надано копію наказу №1323 від 27.07.2006 року, яким затверджено Перелік робочих місць, виробництв, робіт, професій та посад, робітникам яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення по Списку №2, пунктом 101, якого передбачена посада - електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування 5 розряду (головні приводи та підстанції ТПЦ№3 Електричного цеху). Крім того, довідкою від 15.12.2022 року №12/396 підтверджується проведена атестація робочих місці у спірний період.
За таких обставин, з урахуванням позовних вимог позивача, суд вважає безпідставним незарахування до пільгового стажу позивача за Списком №2 періоду з 03.06.2003 року по 31.03.2015 р.
Щодо посилань відповідача-1 про недосягнення позивачем необхідного віку для призначення пільгової пенсії, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 р., визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти б-г статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року №213-VIII.
Згідно із пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 р., стаття 13, частина друга статті 14, пункти б-г статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Порядок застосування статті 13 визначає пункт 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020.
Так, застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти б-г статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:
На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:
а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам;
б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам;
Отже, у статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 р. №1788-XII до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 р. №213-VIII для призначення пенсії за віком за списком №1 було встановлено пенсійний вік досягнення жінкою 45 років, а також, страховий стаж роботи для жінок не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах, за списком №2 було встановлено пенсійний вік досягнення жінкою 50 років, а також, страховий стаж роботи для жінок не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.11.2021 року у зразковій справі №360/3611/20 дійшла висновку, що застосуванню підлягають норми Закону №1788-XI з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, а не Закону №1058-IV.
За вказаних обставин, така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах: необхідний вік та стаж роботи, має застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, та виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України.
Таке застосування судом вищевказаних норм права усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.
Отже, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах, за Списком №2- після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Тому посилання відповідача-1 на недосягнення позивачем пенсійного віку, визначеного статтею 114 Закону №1058-IV, є протиправною.
Щодо посилання відповідача-2 на ту обставину, що проживання позивача на території, яку обслуговує Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області не може бути підставою для зобов`язання цього органу вчиняти певні дії, суд зазначає наступне.
Так, Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); (...) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).
В силу пункту 4.2 розділу IV названого Порядку, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 , відповідно до довідки про реєстрацію місяця проживання особи №419 від 27.01.2020 року, зареєстрована у м.Дніпро.
Отже, територіальним органом Пенсійного фонду України для позивача є Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
За принципом екстериторіальності, оскаржуване рішення прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області.
Головні управління Фонду підпорядковуються Фонду та разом з управліннями Фонду в районах, містах, районах у містах, а також об`єднаними управліннями (далі - управління Фонду) утворюють систему територіальних органів Фонду.
Згідно із пунктом 4 Положення №28-2, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань: організовує роботу управлінь Фонду щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства.
Таким чином, відповідачі входять в єдину систему територіальних органів Пенсійного фонду України, отже вимога щодо призначення пенсії саме Головним управлінням ПФУ в Дніпропетровській області, тобто за місцем свого проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання позивача, відповідає Положенню про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 22.12.2014 р. №28-2.
Разом з тим, оскільки питання про призначення пенсії не вирішувалось пенсійним органом через незарахування по пільгового стажу спірного періоду з 03.06.2003 року по 31.03.2015 року, то передчасною є вимога позивача про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Крім того, статтею 58 Закону №1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
У задоволенні решти позовної заяви позивачу слід відмовити.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Приймаючи до уваги вище наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви з викладених вище підстав.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно з ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позовну заяву задоволено частково, слід повернути позивачу частину судових витрат по справі в розмірі 536,80 грн. (1 073,60 грн. : 2).
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд, -
Позовну заяву задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 03.06.2003 р. по 31.03.2015 р. до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 20.12.2022 року, з урахуванням п.«б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-ХII, в редакції, що підлягає застосуванню відповідно до п.3 Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, та з урахуванням висновків суду.
У задоволенні решти позовної заяви відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

Суддя К.С. Кучма