Справа № 500/159/23
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/159/23

20 березня 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Чепенюк О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кухар О.Л.,

представника позивача Слізяк М.М.,

представника відповідача Лободи Г.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через представника - адвоката Слізяк Мар`яну Миколаївну звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 ), у якому просить:

визнати протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168 (далі Постанова №168) за період з 01.06.2022 по 11.09.2022, а також з 12.10.2022 по 15.12.2022 у розмірі 100000 грн;

зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 недоплачену додаткову винагороду, передбачену Постановою №168 за період з 01.06.2022 по 11.09.2022, а також з 12.10.2022 по 15.12.2022 у розмірі 100000 (сто тисяч) гривень 00 копійок з урахуванням попередньо виплачених сум додаткової винагороди;

стягнути з ВЧ НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50000 грн.

В обґрунтування позову вказано, що ОСОБА_1 з 12.03.2021 по теперішній час перебуває на службі в Збройних Силах України за контрактом, є учасником бойових дій, з 25.02.2022 по 21.04.2022 приймав безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

21.04.2022 під час виконання обов`язків військової служби, у бойовій обстановці, під час виконання бойових завдань з відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України, ОСОБА_1 отримав вогнепальне наскрізне проникаюче торако-абдомінальне поранення з ушкодженням тонкої та товстої кишки. Гемоперитонеум. Правобічний гемоторакс. Вогнепальне осколкове наскрізне поранення лівого плеча з повним пошкодженням плечової артерії. Поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини відповідно до довідки військово-лікарської комісії (далі ВЛК) від 15.11.2022 №1592/1.

Позивач у період з 21.04.2022 по 06.06.2022 перебував на стаціонарному обстеженні та лікуванні, з 07.06.2022 по 11.07.2022 через отримане поранення перебував у відпустці для лікування після тяжкого поранення.

У подальшому позивач знову ж таки лікувався (з 12.07.2022) та перебував у відпустці за станом здоров`я через отримане тяжке поранення.

12.09.2022 ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків військової служби. Проте був направлений знову на лікування, далі вибув у відпустку за станом здоров`я.

16.12.2022 позивач приступив до виконання обов`язків військової служби.

За період з 01.06.2022 по 11.09.2022 та з 12.10.2022 по 15.12.2022 грошове забезпечення виплачено позивачу не в повному розмірі. Представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 не виплачено додаткову винагороду у розмірі 100000 грн щомісячно за час перебування на лікуванні, у зв`язку з пораненням пов`язаним із захистом Батьківщини, а також у відпустці за станом здоров`я для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Дії щодо невиплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, позивач вважає протиправними. Вказує, що виписки про період перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, а також постанови ВЛК про потребу у відпустці за станом здоров`я для лікування після тяжкого поранення в сукупності є достатніми правовими підставами для включення військовослужбовців Збройних Сил України, які отримали такі поранення, до наказів для виплати їм додаткової винагороди у розмірі 100000 грн за час перебування на лікуванні або у відпустці. Також зазначає, що у зв`язку з протиправними діями відповідача йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює у 50000 грн.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.01.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи та призначено у справі судове засідання на 09.02.2023.

08.02.2023, у строк, встановлений судом, від відповідача до суду надійшов відзив на позов (а.с.44-52), відповідач позов не визнає, просить відмовити у його задоволенні. Зазначає, що положення Постанови №168 передбачають виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн військовослужбовцям, які отримали поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язані із захистом Батьківщини, лише за весь час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, тобто за період безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я включно з часом на переміщення в закладах охорони здоров`я, або перебування у відпустці у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, в подальшому - виплата додаткової винагороди здійснюється на загальних підставах.

Таке врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, вбачається з рішення Міністра оборони України, доведеного до військових частини (установ) телеграмою HP 248/1298 від 25.03.2022.

У період з 21.04.2022 по 06.06.2022 солдат ОСОБА_1 безперервно перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, 06.06.2022 прибув зі стаціонарного лікування та обстеження до пункту постійної дислокації ВЧ НОМЕР_1 , по цю дату рахувався період його безперервного лікування.

З 06.06.2022 по 11.06.2022 позивач перебував в пункті постійної дислокації ВЧ НОМЕР_1 , далі вибув у відпустку за станом здоров`я, а тому з 06.06.2022 перерваний період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, відтак відсутні правові підстави для виплати додаткової винагороди в розмірі 100000 грн.

Відповідач наводить у відзиві переміщення позивача, яке включає періоди перебування у пункті постійної дислокації ВЧ НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , у відпустці за станом здоров`я та обстеження і лікування у закладах охорони здоров`я.

Також відповідач вказує, що відповідно до довідок ВЛК від 06.06.2022 №39, від 12.08.2022 №526/5, виданих солдату ОСОБА_1 , поранення, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби.

У вказаних документах відсутні медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100000 грн за час цієї відпустки.

У довідці ВЛК від 15.11.2022 №1592 вказано: Поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини (довідка про обставини поранення №1310 від 19.05.2022, видана ТВО командира військової частини НОМЕР_2 ). Згідно класифікатора важкості отриманих травм, дана травма відноситься до важких (наказ МОЗ №370 від 04.07.2022). крім того, у цій довідці не правильно вказано по батькові військовослужбовця.

В окремому дорученні Міністерства оборони України від 23.06.2022 №912/з/29 зауважено на врахування ступеня важкості порання, вказаному у висновку ВЛК, для вирішення питання надання відпустки за станом здоров`я.

За таких обставин представник відповідача вважає, що ВЧ НОМЕР_1 правомірно проводила нарахування та виплату солдату ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 100000 грн лише за час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у відповідності до вимог Постанови №168, а тому відсутні підстави для визнання дій протиправними, а так само стягнення моральної шкоди. Матеріали позовної заяви не містить доказів заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань або втрат немайнового характеру, а також підтвердження причинного зв`язку між діями ВЧ НОМЕР_1 і завданням позивачеві від цього моральної шкоди.

16.02.2023 до суду надійшла відповідь на відзив (а.с.100-101). Представник позивача зазначає, що згідно з довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 25.09.2022 №2393/а солдат ОСОБА_1 одержав 21.04.2022 вогнепальне поранення. Після отриманої травми, в період з 21.04.2022 по 12.09.2022 та з 12.10.2022 по 15.12.2022 позивач перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, а також у відпустці для лікування після тяжкого поранення.

Редакція Постанови №168 не містить вимог щодо безперервності стаціонарного лікування, як про це зазначає відповідач у відзиві. Ключовим для визначення права на виплату такої винагороди є факт перебування військовослужбовця на лікуванні після одного і того ж тяжкого поранення, отриманого під час захисту Батьківщини.

Також представник позивача вважає недоцільними посилання відповідача на рішення та окреме доручення Міністра оборони України, бо воно не є нормативно-правовим актом та не може мати вищу юридичну силу, аніж Закони та підзаконні нормативно правові-акти.

Стосовно стягнення моральної шкоди, то вказує, що у таких справах слід врахувати умисність дій відповідача, тривалість порушення, повторюваність, небажання виконати вимоги закону. ОСОБА_1 неодноразово звертався до командування з проханням нарахувати та виплатити належну йому винагороду. Через невиплату таких коштів позивач переживав хвилювання. Позивач змушений вживати додаткових заходів для захисту своїх прав. Крім того, розмір недоплаченої додаткової винагороди є суттєвим для позивача.

24.02.2023 до суду надійшли від відповідача витребувані докази стосовно виплаченого грошового забезпечення позивачу за спірний період та узагальнена інформація щодо проходження військової служби позивачем.

06.03.2023 до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив (а.с.140-155). Відповідач вважає доводи позивача, викладені у відповіді на відзив хибними та такими, що не узгоджуються зі змістом абзаців третього-четвертого пункту 1 Постанови №168, які опосередковано вказують саме на факт безперервного стаціонарного лікування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я. Щодо виплати додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень за час перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військо-лікарської (лікарсько-експертної) комісії, то ключовим моментом даної норми права є тяжке поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Стосовно стягнення моральної шкоди, то представник ВЧ НОМЕР_1 зауважує, що в матеріалах судової справи відсутні докази, які б підтверджували погіршення стану здоров`я позивача, його фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних, на думку позивача, протиправними діями ВЧ НОМЕР_1 . Наведені у позові обґрунтування моральної шкоди жодним чином не підтверджують фактів отримання позивачем моральних страждань.

14.03.2023 до суду надійшла заява представника позивача про компенсацію витрат на правничу допомогу. Заявниця просила стягнути з ВЧ НОМЕР_1 на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 12000,00 грн.

17.03.2023 від ВЧ НОМЕР_1 надійшли заперечення на заяву про відшкодування судових витрат на правову допомогу, у яких відповідач просить відмовити у задоволенні цієї заяви, оскільки такі не є співмірними зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Так, справа відноситься до справ незначної складності, справа не характеризується наявністю виключної правової проблеми, не стосується встановлення значного обсягу фактичних обставин справи, що потребувало подання великої кількості письмових доказів та вжиття дій щодо їх збирання. Додатково відповідач вказує, що військова частина є державною установою, що фінансується за рахунок коштів державного бюджету.

Ухвалами суду від 09.02.2023, 27.02.2023, 14.03.2023 та 17.03.2023 у розгляді справи оголошувалися перерви, розгляд справ відкладався за клопотанням представника позивача та для витребування додаткових доказів, а 14.03.2023 - через оголошення повітряної тривоги на території Тернопільської області під час проведення судового засідання.

У судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача у судових засіданнях проти позову заперечила та просила відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у заявах по суті справи.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача у судових засіданнях, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи письмовими доказами, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 з 12.03.2021 по теперішній час перебуває на службі в Збройних Силах України за контрактом, що підтверджується відомостями військового квитка серії НОМЕР_3 від 15.07.2021 (а.с.79-80), є учасником бойових дій відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 від 01.04.2022 (а.с.78).

З 25.02.2022 по 21.04.2022 приймав безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, що не заперечується відповідачем.

21.04.2022 під час виконання обов`язків військової служби, у бойовій обстановці, під час виконання бойових завдань з відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України, внаслідок бойового ураження противником під час артилерійського обстрілу вогневої позиції в районі населеного пункту Золочів Богодухівського району Харківської області, під час захисту Батьківщини, ОСОБА_1 отримав вогнепальне наскрізне проникаюче торако-абдомінальне поранення з ушкодженням тонкої та товстої кишки. Гемоперитонеум. Правобічний гемоторакс. Вогнепальне осколкове наскрізне поранення лівого плеча з повним пошкодженням плечової артерії, про що свідчить зміст довідки про обставини травми від 25.09.2022 №2393/а, виданої ВЧ НОМЕР_1 (а.с.93).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 21.04.2022 по 29.04.2022 перебував на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону, що підтверджується відомостями виписки №3265 від 29.04.2022 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с.92).

З 29.04.2022 по 15.05.2022 позивач перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради», про що свідчать відомості карти пацієнта, який вибув із стаціонару, №6321 від 15.05.2022 (а.с.91).

З 15.05.2022 по 06.06.2022 позивач перебував на стаціонарному обстеженні та лікуванні в Національному військово-медичному клінічному центрі «Головний військовий клінічний госпіталь» (виписний епікриз №5912 від 06.06.2022) (а.с.94).

Згідно з довідкою ВЛК від 06.06.2022 №3938, виданою Військово-медичним клінічним центром «Головний військовий клінічний госпіталь», м. Київ, поранення, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби (довідка про обставини поранення не надана); потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів (а.с.89).

Обставини про перебування на лікуванні у закладах охорони здоров`я зафіксовані у відповідних наказах командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині): №94 від 22.04.2022; №101 від 30.04.2022; №117 від 17.05.2022 та №141 від 11.06.2022 (а.с.53-56).

Так, відповідно до пп.2.2.3 п.2 наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.06.2022 №141 солдата ОСОБА_1 водія шостої гармати другого артилерійського взводу другої артилерійської батареї першого артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 визнано таким, що 06.06.2022 прибув зі стаціонарного лікування та обстеження до пункту постійної дислокації ВЧ НОМЕР_1 , підстава рапорт від 11.06.2022. Одночасно відповідно до пп.3.1.2 п.2 позивачу надано відпустку за станом здоров`я терміном на двадцять п`ять діб з 11.06.2022 по 05.07.2022 (а.с.56).

З 06.07.2022 по 11.07.2022 позивач перебував у ВЧ НОМЕР_1 згідно з відомостями наказів командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.07.2022 №165, від 12.07.2022 №169 (а.с.57-58).

12.07.2022 ОСОБА_1 перебував на обстеженні у Військово-медичному центрі Західного регіону м. Львів, що підтверджується наказами командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.07.2022 №169, від 13.07.2022 №170 (а.с.58-59).

В період з 13.07.2022 по 11.08.2022 позивач знаходився у відпустці за станом здоров`я, про що свідчать накази командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.07.2022 №170 та від 10.08.2022 №196 (а.с.59-60).

12.08.2022 проходив огляд ВЛК КНП «Тернопільська обласна клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради, а 13.08.2022 - перебував у ВЧ НОМЕР_1 .

Згідно з довідкою ВЛК від 12.08.2022 №526/5, виданою КНП «Тернопільська обласна клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради ОСОБА_1 , поранення, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби; потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів (а.с.88).

З 14.08.2022 по 11.09.2022 позивач знаходився у відпустці за станом здоров`я, накази від 14.08.2022 № 200, від 11.09.2022 №227 (а.с.61-62).

З 12.09.2022 по 11.10.2022 ОСОБА_1 перебував у ВЧ НОМЕР_1 .

З 12.10.2022 по 14.10.2022 позивач перебував на обстеженні у Військово-медичному центрі Західного регіону м. Львів згідно з наказами командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.10.2022 №258, від 26.10.2022 №272 (а.с.63, 65).

У період з 15.10.2022 по 26.10.2022 ОСОБА_1 перебував у ВЧ НОМЕР_1 .

З 27.10.2022 по 16.11.2022 ОСОБА_1 вибув з військової частини на обстеження та лікування, знаходився у Військово-медичному центрі Західного регіону м. Львів, накази командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.10.2022 №273 та від 17.11.2022 №294 (а.с.66-67).

Відповідно до довідки ВЛК від 15.11.2022 №1592/1, виданої Військово-медичним клінічним центром Західного регіону, поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини, довідка про обставини порання №1310 від 19.05.2022, видана ТВО командира ВЧ НОМЕР_2 , згідно класифікатора важкості отриманих травм, дана травма відноситься до важких (наказ МОЗ №370 від 04.07.2022); потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів (а.с.90).

З 17.11.2022 по 22.11.2022 ОСОБА_1 перебував у ВЧ НОМЕР_1 .

З 23.11.2022 по 20.12.2022 ОСОБА_1 знаходився у відпустці за станом здоров`я, підстава: накази командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.11.2022 №300 та від 23.12.2022 №330 (а.с.68-69).

Після прибуття з відпустки позивач з 21.12.2022 до 09.12.2022 перебував у ВЧ НОМЕР_1 .

З 09.01.2023 позивач вибув на лікування та обстеження у Військово-медичний центр Західного регіону м. Львів згідно з наказами командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.01.2023 №8 (а.с.70).

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 04.07.2022 №828 виплачено додаткову винагороду у розмірі 100000 грн пропорційно із розрахунку на місяць за період з 01.06.2022 по 05.06.2022 (а.с.18).

Суд відразу зауважує, що відповідно до відомостей виписного епікризу №5912 від 06.06.2022, виданого ОСОБА_1 Національним військово-медичним клінічним центром «Головний військовий клінічний госпіталь», лікування хворого проходило у період з 15.05.2022 по 06.06.2022 (а.с.94).

Одночасно в наказі командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.06.2022 №141 вказано про прибуття солдата ОСОБА_1 06.06.2022 зі стаціонарного лікування та обстеження до пункту постійної дислокації ВЧ НОМЕР_1 , зі сніданку 11.06.2022 його зараховано на котлове забезпечення, підстава рапорт від 11.06.2022.

Отже, фактично лікування проходило по 06.06.2022 включно, а не по 05.06.2022 як помилково вказано у наказі командира ВЧ НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 04.07.2022 №828.

В подальшому виплата щомісячної додаткової винагороди проводилася позивачу з розрахунку у розмірі 30000 грн на місяць, такі обставини відповідач не заперечував. На виконання вимог ухвали суду відповідач надав суду довідку від 16.02.2023 №92 про нараховане і виплачене грошове забезпечення та додаткову винагороду ОСОБА_1 за період з 01.06.2022 по 31.12.2022 (а.с.112).

З довідки слідує, що протягом періоду з 01.06.2022 по 31.12.2022 позивачу виплачено додаткову винагороду у розмірі 100000 грн (пропорційно із розрахунку на місяць) лише за період з 01.06.2022 по 05.06.2022.

З виписки по картковому рахунку позивача вбачається, що в липні 2022 року останньому виплачено додаткову винагороду у розмірі 29550,00 грн (за червень), в серпні 2022 року - 29550,00 грн (за липень), у вересні 2022 року - 29550,00 грн (за серпень), у жовтні 2022 року - 29550,00 грн (за вересень), у листопаді 2022 року - 29550,00 грн (за жовтень) (а.с.17).

Не погоджуючись з тим, що відповідач не нарахував і не виплатив додаткову винагороду у розмірі 100000 грн за період з 01.06.2022 по 11.09.2022 та з 12.10.2022 по 15.12.2022, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII).

Відповідно до частин першої-другої статті 9 цього Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (частина четверта статті 9 цього Закону).

У зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 №341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, № 757/2022 від 07.11.2022 продовжено строк дії воєнного стану.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168, пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24.02.2022.

01.04.2022 постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. №168» №400 внесено зміни до вказаної вище постанови, згідно з якими до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Згідно з пунктом 2 цієї постанови, вона набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022.

Отже, виходячи зі змісту наведених постанов Уряду додаткова винагорода у розмірі 100000,00 грн на місяць виплачується, зокрема, військовослужбовцям, які отримали поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язані із захистом Батьківщини, у період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), та за період перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення (за висновком ВЛК).

Відповідно до частини десятої статті 2 Закону №2232-ХІІ та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №1109/15800, затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення №402).

Згідно пункту 1.1 глави 1 розділу І цього Положення військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Відповідно до визначення, закріпленого у пункті 1.2 цієї глави військово-лікарська експертиза це, зокрема, визначення ступеня придатності до військової служби.

Пунктом 2.1 глави 2 розділу І Положення №402 закріплено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.

Порядок проведення медичного огляду військовослужбовців врегульований нормами глави 6 розділу ІІ Положення №402.

Згідно пункту 6.5 зазначеної глави для вирішення питання про потребу у відпустці за станом здоров`я або звільненні від виконання службових обов`язків (у тому числі і повторно) військовослужбовець може направлятися на медичний огляд начальником відділення або профільним головним (провідним) фахівцем військового лікувального закладу, у якому він знаходиться на стаціонарному або амбулаторному лікуванні, про що робиться запис в історії хвороби (медичній книжці), який завіряється підписом відповідної посадової особи.

Пунктом 6.11 передбачено, що постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я приймається після закінчення стаціонарного лікування в разі, коли для повного відновлення функції і працездатності необхідний термін не менше 30 календарних днів. Постанова про потребу у відпустці за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка підлягає контролю штатною ВЛК (без затвердження).

Положеннями пункту 6.14 закріплено, що загальний термін безперервного перебування військовослужбовців на лікуванні у військових (цивільних) лікувальних закладах, включаючи і відпустку за станом здоров`я, у мирний час не повинен перевищувати 4 місяці, а для хворих на туберкульоз 12 місяців.

Згідно пункту 6.35 Положення №402 у воєнний час лікування військовослужбовців має бути закінчене у військовому лікувальному закладі (солдатів, матросів, сержантів і старшин у батальйонах (командах) видужуючих). У виняткових випадках військовослужбовцям може бути надана відпустка за станом здоров`я на 30 календарних днів. За постановою ВЛК відпустка за станом здоров`я може бути продовжена на такий самий строк, а за відповідних медичних показань повторно продовжена ще на 30 календарних днів. Постанова ВЛК про продовження відпустки за станом здоров`я записується в книгу протоколів засідань ВЛК та в довідку ВЛК, на підставі якої була надана перша відпустка за станом здоров`я, і підписується головою, членами комісії (не менше двох), секретарем комісії та скріплюється гербовою печаткою.

Якщо після продовження відпустки за станом здоров`я військовослужбовець не може приступити до виконання службових обов`язків, то він оглядається ВЛК для визначення ступеня придатності до військової служби.

Аналіз наведених положень дає підстав для висновку, що постанова ВЛК у вигляді довідки про потребу у відпустці за станом здоров`я приймається тільки у випадку, якщо військовослужбовець після закінчення лікування у лікарському закладі потребує часу для відновлення та не може приступити до виконання службових обов`язків.

У цій справі судом встановлено, що відповідно до відомостей довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 25.09.2022 №2393/а, виданої ВЧ НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_1 , 21.04.2021 одержав вогнепальне наскрізне проникаюче торако-абдомінальне поранення з ушкодження тонкої та товстої кишки. Гемоперитонеум. Правобічний гемоторакс. Вогнепальне наскрізне поранення лівого плеча з повним пошкодженням плечової артерії. Травма отримана під час виконання обов`язків військової служби, у бойовій обстановці, під час виконання завдань з відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України, внаслідок бойового ураження противником під час артилерійського обстрілу вогневих позицій в районі населеного пункту Золочів Богодухівського району Харківської області, під час захисту Батьківщини (а.с.93).

Відповідно до довідки ВЛК від 15.11.2022 №1592/1, виданої Військово-медичним клінічним центром Західного регіону після отримання довідки про обставини порання, стосовно позивача зазначено: поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини, згідно класифікатора важкості отриманих травм, дана травма відноситься до важких (наказ МОЗ №370 від 04.07.2022) (а.с.90), зокрема, і цієї довідки, наданої додатково з правильними даними і відомостями про військовослужбовця та обставини поранення (а.с.186 зворот).

Отже, враховуючи наведені вище положення нормативно-правових актів та фактичні обставини справи, слід прийти до висновку, що позивач має право на нарахування і виплату додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн на місяць, як такий, що отримав поранення 21.04.2022, пов`язане із захистом Батьківщини,

за всі періоди перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я (включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), оскільки лікування пов`язане саме з отриманим поранням 21.04.2022, та

за всі період перебування у відпустці для лікування після цього ж тяжкого поранення за висновком (постановою) ВЛК.

Матеріалами справи (висновками, виписками, довідками лікувальних установ) підтверджується, що ОСОБА_1 перебував на лікуванні у різні періоди з 21.04.2022 по 20.12.2022 у різних закладах охорони здоров`я у зв`язку з одержаним вогнепальним пораненням 21.04.2022, а також на підставі відповідних висновків ВЛК та за результатами обстеження спеціалістами вибував у відпустку за станом здоров`я.

Так, у червні 2022 року позивач з 01.06.2022 по 06.06.2022 перебував на стаціонарному обстеженні та лікуванні в Національному військово-медичному клінічному центрі «Головний військовий клінічний госпіталь» (а.с.94), проте фактично ВЧ НОМЕР_1 йому нарахувано і виплачено додаткову винагороду у розмірі 100000,00 грн за місяць за період з 01.06.2022 по 05.06.2022, не нараховано і не виплачено цю винагороду за 06.06.2022.

Судом встановлено, що у змісті наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.06.2022 №141 вказано нижчепойменованих військовослужбовців ВЧ НОМЕР_1 вважати такими, що прибули до пункту постійної дислокації військової частини, з 11.06.2022 зарахувати на котлове забезпечення зі сніданку, визнати солдата ОСОБА_1 таким, що 06.06.2022 прибув зі стаціонарного лікування та обстеження до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 , як підставу вказано рапорт від 11.06.2022 (а.с.56).

З 11.06.2022 позивач вибуває у відпустку за станом здоров`я по 05.07.2022, потреба у наданні якої підтверджена довідкою ВЛК від 06.06.2022 №3938, виданою Військово-медичним клінічним центром «Головний військовий клінічний госпіталь», м. Київ (а.с.89).

Отже, за встановлений обставин за червень 2022 року ОСОБА_1 має право на нарахування і виплату додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн в розрахунку на місяць за період 01.06.2022 по 06.06.2022 включно та з 11.06.2022 по 30.06.2022 включно. Фактично виплачено допомогу лише за перші п`ять днів червня 2022 року.

З 07.06.2022 по 10.06.2022 включно позивач вважається таким, що перебував у місці дислокації військової частини та не має права на отримання додаткової винагороди у вказаному розмірі.

У липні 2022 року позивач, як вже вказано вище, по 05.07.2022 перебував у відпустці за станом здоров`я.

З 06.07.2022 по 11.07.2022 включно позивач перебував у місці дислокації військової частини.

12.07.2022 ОСОБА_1 перебував на обстеженні та лікуванні у Військово-медичному центрі Західного регіону м. Львів, пов`язаному з отриманим тяжким пораненням (а.с.58-59).

З 13.07.2022 по 11.08.2022 - у відпустці за станом здоров`я, необхідність якої підтверджена довідкою ВЛК від 11.07.2022 №2466, виданою Військово-медичним клінічним центром Західного регіону (а.с.184, 186).

Отже, за встановлений обставин ОСОБА_1 має право на нарахування і виплату додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн в розрахунку на місяць за період з 01.07.2022 по 05.07.2022 та з 12.07.2022 по 31.07.2022 включно.

Разом з тим, відсутні підстави для нарахування такої винагороди за решту днів липня 2022 року, так як позивач у цей період перебував у військовій частині (з 06.07.2022 по 11.07.2022), що не заперечували сторони.

У серпні 2022 року позивач, як вже вказано вище, по 11.08.2022 перебував у відпустці за станом здоров`я, необхідність якої підтверджена довідкою ВЛК від 11.07.2022 №2466, виданою Військово-медичним клінічним центром Західного регіону.

12.08.2022 перебував на обстеженні та проходив медичний огляд ВЛК КНП «Тернопільська обласна клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради через ту ж отриману тяжку вибухову травму (а.с.88).

13.08.2022 позивач перебував у місці дислокації військової частини.

З 14.08.2022 по 11.09.2022 позивач знаходився у відпустці за станом здоров`я, необхідність якої підтверджується довідкою ВЛК від 12.08.2022 №526/5, виданою КНП «Тернопільська обласна клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради (а.с.88).

Отже, за встановлений обставин ОСОБА_2 має право на нарахування і виплату додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн в розрахунку на місяць за період з 01.08.2022 по 12.08.2022 включно та з 14.08.2022 по 31.08.2022 включно.

Таке право відсутнє за 13.08.2022, бо позивач перебував у місці дислокації військової частини та не має права на отримання додаткової винагороди у вказаному розмірі.

У вересні 2022 року позивач, як вже вказано вище, по 11.09.2022 перебував у відпустці за станом здоров`я, необхідність якої підтверджується довідкою ВЛК від 12.08.2022 №526/5, виданою КНП «Тернопільська обласна клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради.

Отже, за встановлений обставин ОСОБА_1 має право на нарахування і виплату додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн в розрахунку на місяць за період з 01.09.2022 по 11.09.2022 включно.

З 13.09.2022 по 30.09.2022 включно позивач перебував у місці дислокації військової частини та не має права на отримання додаткової винагороди у вказаному розмірі.

У жовтні 2022 року відповідно до інформації з наказів по ВЧ НОМЕР_1 позивач з 12.10.2022 по 14.10.2022 та з 27.10.2022 вибував на лікування та обстеження у Військово-медичний центр Західного регіону м. Львів (а.с.63, 65, 66). ОСОБА_1 перебував на обстеженні та лікуванні через одну і ту ж отриману тяжку вибухову травму.

Отже, за встановлений обставин ОСОБА_1 має право на нарахування і виплату додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн в розрахунку на місяць за період за період з 12.10.2022 по 14.10.2022 включно та з 27.10.2022 по 31.10.2022 включно.

Підстави для нарахування такої винагороди за решту днів жовтеня 2022 року відсутні, бо позивач перебував у військовій частині.

У листопаді 2022 року позивач з 01.11.2022 по 16.11.2022 знаходився на лікуванні та обстеженні у Військово-медичному центрі Західного регіону м. Львів, що підтверджується витягом з медичної карти стаціонарного хворого №14922 від 16.11.2022 (а.с.87).

З 23.11.2022 по 20.12.2022 ОСОБА_1 знаходився у відпустці за станом здоров`я, необхідність якої підтверджена довідкою ВЛК від 15.11.2022 №1592/1, виданої Військово-медичним клінічним центром Західного регіону (а.с.90).

Отже, за встановлений обставин ОСОБА_1 має право на нарахування і виплату додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн в розрахунку на місяць за період з 01.11.2022 по 16.11.2022 включно та з 23.11.2022 по 30.11.2022 включно.

З 17.11.2022 по 22.11.2022 включно позивач перебував у місці дислокації військової частини та не має права на отримання додаткової винагороди у вказаному розмірі.

У грудні 2022 року позивач, як вказано вище, знаходився у відпустці за станом здоров`я з 01.12.2022 по 20.12.2022 включно, а тому за цей час має право на нарахування і виплату додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн в розрахунку на місяць.

У позовній заяві позивач визначив часові рамки щодо невиплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 з 01.06.2022 по 11.09.2022 та з 12.10.2022 по 15.12.2022, а тому суд надає оцінку діям відповідача сама за такий спірний період.

При цьому суд, відповідно до частини другої статті 9 КАС України (якою передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень) та з метою ефективного захисту прав позивача, з огляду на встановлені обставини справи щодо перебування ОСОБА_1 у відпустці за станом здоров`я з 01.12.2022 по 20.12.2022 (а позовні вимоги стосуються періоду по 15.12.2022, бо як пояснила представник позивача на час оформлення позовної заяви були відсутні повні відомості про переміщення військовослужбовця), суд вважає наявні підстави для виходу за межі позовних вимог, врахувавши період відпустки позивача по 20.12.2022.

Отже, беручи до уваги встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про протиправність дій ВЧ НОМЕР_1 щодо непроведення нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком ВЛК у період з 06.06.2022 по 20.12.2022 у розмірі по 100000,00 грн пропорційно із розрахунку на місяць (крім періоду знаходження у військовій частині).

Також наявні підстави для задоволення у відповідній частині і похідної позовної вимоги та зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену додаткову винагороду, передбачену Постановою №168, у розмірі по 100000,00 грн пропорційно в розрахунку на місяць з урахуванням попередньо виплачених сум додаткової винагороди за такі періоди:

06.06.2022, з 11.06.2022 по 30.06.2022 включно,

з 01.07.2022 по 05.07.2022 включно та з 12.07.2022 по 31.07.2022 включно,

з 01.08.2022 по 12.08.2022 включно та з 14.08.2022 по 31.08.2022 включно,

з 01.09.2022 по 11.09.2022 включно,

з 12.10.2022 по 14.10.2022 включно та з 27.10.2022 по 31.10.2022 включно,

з 01.11.2022 по 16.11.2022 включно та з 23.11.2022 по 30.11.2022 включно,

з 01.12.2022 по 20.12.2022 включно.

У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, бо решта періоду стосуються перебування позивача за місцем дислокації військової частини.

При цьому суд вважає помилковим посилання відповідача на те, що лікування має бути безперервним, бо положення Постанови №168 такої вимоги не містять. У спірному випадку виплата грошової допомоги стосується періоду, за який військовослужбовець перебував на лікуванні та у відпустці за станом здоров`я за висновком ВЛК, внаслідок одного і того ж тяжкого поранення, отриманого під час захисту Батьківщини.

Також необгрунтованим суд вважає і посилання відповідача на пункт 8 рішення Міністра оборони України, доведеним до відома військових частин (установ) телеграмою HP 248/1298 від 25.03.2022, оскільки останнє не є нормативно-правовим актом та не може мати вищу юридичну силу, аніж Закони та підзаконні нормативно правові-акти.

Критично суд оцінює і пояснення відповідача стосовно допущених описок у довідці ВЛК від 15.11.2022 №1592/1, виданої Військово-медичним клінічним центром Західного регіону, в частині неправильного написання по батькові військовослужбовця ОСОБА_1 « ОСОБА_3 » замість « ОСОБА_4 », а також стосовно посилання на неправильний номер довідки про обставини порання «№1310 від 19.05.2022», замість правильного «№2393/а від 25.09.2022, виданої командуванням ВЧ НОМЕР_1 ». По перше, таку довідку надав ОСОБА_1 , тобто така довідка видавалася ВЛК саме йому та стосовно нього, по друге, така довідка містила достатньо додаткової інформації для ідентифікації військовослужбовця, відносно якого вона складена. А також ВЧ НОМЕР_1 при виявленні таких недоліків та неточностей не позбавлена було права та можливості їх з`ясувати через направлення відповідного запиту до ВЛК. Проте відповідач, в одному випадку, таку довідку ВЛК Військово-медичного клінічного центру Західного регіону від 15.11.2022 №1592/1 приймає до уваги та на підставі висновку цієї довідки про потребу у відпустці за станом здоров`я на 30 календарних днів надає таку відпустку позивачу (відпустка з 23.11.2022 по 20.12.2022), але при розгляді цієї справи ставить її під сумнів через допущені описки.

Суд звертає увагу, що під час судового розгляду справи у суді позивач самостійно звернувся до Військово-медичного клінічного центру Західного регіону та отримав довідку ВЛК від 15.11.2022 №1592/1 з правильними даними і відомостями про військовослужбовця та інформацією про довідку стосовно обставини поранення (а.с.186 зворот).

Також суд вважає необґрунтованими пояснення відповідача про те, що тяжкість травми була встановлена лише довідкою ВЛК від 15.11.2022 №1592/1, а до цього відпусти за станом здоров`я надавалися позивачу без інформації про тяжкість поранення. Так, з матеріалів справи вбачається, що усі попередні довідки ВЛК не мітили інформації стосовно тяжкості отриманої позивачем травми через відсутність відповідної довідки ВЧ НОМЕР_1 про обставини травми. Лише після її видачі відповідачем 23.09.2022, ВЛК було віднесено травму позивача до поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, і згідно класифікатора важкості отриманих травм, дану травму класифіковано як важку (а.с.186 зворот). Фактично саме від надання довідки про обставини травми відповідачем залежало надання висновку ВЛК про тяжкість поранення. Крім того, якщо отримане 21.04.2022 поранення ОСОБА_1 було лише у листопаді 2022 року класифіковане як важке, то й до цього часу воно не могло змінило свого складу.

Суд зауважує, що доводи учасників справи у кожній справі мають оцінюватись судом на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем у заявах по суті справи обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 50000 грн, суд зазначає таке.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (пункт 2 частини другої статті 23 ЦК України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (пункт 4 частини другої статті 23 ЦК України).

Частиною третьою названої статті обумовлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пунктах 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З викладеного випливає, що сам факт визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача.

Враховуючи всі доводи, які наведені у позовній заяві, й беручи до уваги особливе світосприйняття кожної людини у випадку порушення її прав суб`єктом владних повноважень, суд зазначає, що наведених позивачем доводів за обставин цієї справи не достатньо для стягнення на його користь моральної шкоди, оскільки позивач не надав жодних доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди, та із позовної заяви не вбачається, чому саме позивач обрахував свою моральну шкоду у розмірі 50000 грн (а не в іншому розмірі).

З огляду на обставини справи, аргументи і доводи учасників справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення на користь позивача коштів на відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Як визначено частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частинами першою, третьою статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою-п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Представник позивача просив стягнути з відповідача судові витрати, а саме витрати, пов`язані з правничою допомогою, у розмірі 12000 грн.

При вирішенні питання щодо стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.

30.11.2022 укладено договір про надання правничої допомоги № М-22 між адвокатом Слізяк М.М. (виконавець) та ОСОБА_1 (замовник), згідно з пунктом 1.1 якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених договором (а.с.161-162).

Розділом 4 вказаного договору врегульовано порядок здійснення розрахунків, зокрема, сторони погодилися, що вартість послуг адвоката складає 12000 грн (пункт 4.4 договору).

На підтвердження понесених витрат представником позивача надано суду наступні документи:

- копію акта №1 від 30.05.2022 здачі-приймання наданих послуг за договором № М-22 про надання правничої допомоги від 29.01.2022 (а.с.162 зворот);

- копію платіжної інструкції від 02.02.2023 про сплату ОСОБА_5 отримувачу адвокату Слізняк М.М. коштів у сумі 12000,00 грн з призначенням платежу: за юридичні послуги згідно з договором №М-22 від 30.11.2022, акт №1 (а.с.163).

З акта №1 від 30.05.2022 здачі-приймання наданих послуг вбачається, що адвокатом надані такі послуги:

юридична консультація замовнику, збір доказів,

підготовка позовної заяви,

представлення та захист прав та інтересів замовника під час розгляду справи у суді (складення та подання процесуальних заяв, заяв по суті справи, участь у судових засіданнях, ознайомлення з матеріалами справи тощо).

Всього: 12000,00 грн.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частинах першій, третій статті 139 КАС України, відповідно до яких:

при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа;

при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Щодо порядку обчислення гонорару, то згідно з положеннями статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 05.07.2012 № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Отже, гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Суд оцінює витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Щодо змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, про який йдеться у частині четвертій статті 134 КАС України, то Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис. Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги адвоката, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтями 19, 20 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, а також враховуючи предмет спору, значення справи для сторін, час, який об`єктивно був витрачений адвокатом на надання послуг та їх обсяг, обсяг матеріалів у справі, кількість підготовлених процесуальних документів, кількість засідань, тривалість розгляду справи судом, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, зважаючи також на подане заперечення відповідача щодо заявлених витрат на оплату правничої допомоги, суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 12000,00 грн є надмірною та неспівмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг.

Так, до витрат на правничу допомогу у цій справі включені послуги надання консультацій та збір доказів, що за суттю охоплюються єдиною метою, якою є підготовка та складання позовної заяви. Крім того, за їх наслідками (за результатом збору доказів) представник позивача не зібрала та не надала разом з позовом, усіх необхідних доказів, що підтверджують обставини, які підлягають доказуванню у цій справі. Суд погоджується, що такі не в повному обсязі можливо надані на адвокатський запит відповідачем, але їх надання залежало від формулювання вимог адвокатського запиту.

Більшість послуг, що надавалися на виконання умов договору про надання правничої допомоги, пов`язані із складанням позовної заяви та відповіді на відзив, а тому деталізація (поділ на окремі частини) таких не свідчить про виконання роботи (надання послуг) у більшому обсязі.

При цьому, суд не ставить під сумнів вартість гонорару, визначеного адвокатом за надання позивачу правових послуг, оскільки відповідний розмір погоджений сторонами, однак, загальна вартість послуг адвоката у цій справі, на переконання суду, є непропорційною складності справи та предмету спору.

На думку суду, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, а також враховуючи часткове задоволення позовних вимог, справедливим розміром відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу у цій справі за рахунок бюджетних асигнувань відповідача є сума 3000,00 грн; решту витрат на професійну правничу допомогу повинен понести позивач.

Отже, до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ВЧ НОМЕР_1 на користь позивача підлягають судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн. Судовий збір позивачем не сплачувався, а тому такий не підлягає розподілу між сторонами.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168, за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування після тяжкого поранення у період з 06.06.2022 по 20.12.2022 у розмірі по 100000 грн пропорційно із розрахунку на місяць.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168, у розмірі по 100000 (сто тисяч) гривень 00 копійок пропорційно в розрахунку на місяць з урахуванням попередньо виплачених сум додаткової винагороди за такі періоди:

06.06.2022, з 11.06.2022 по 30.06.2022 включно,

з 01.07.2022 по 05.07.2022 включно та з 12.07.2022 по 31.07.2022 включно.

з 01.08.2022 по 12.08.2022 включно та з 14.08.2022 по 31.08.2022 включно.

з 01.09.2022 по 11.09.2022 включно,

з 12.10.2022 по 14.10.2022 включно та з 27.10.2022 по 31.10.2022 включно

з 01.11.2022 по 16.11.2022 включно та з 23.11.2022 по 30.11.2022 включно.

з 01.12.2022 по 20.12.2022 включно.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн (три тисячі грн 00 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України НОМЕР_6 ).

Повний текст рішення складено та підписано 24 березня 2023 року.

Головуючий суддя Чепенюк О.В.