Справа № 580/336/23
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2023-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2023 року справа № 580/336/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Паланської сільської ради про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) подав позов до Паланської сільської ради (далі сільська рада, відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області від 14 грудня 2021 року № 23-122/VІІІ Про неможливість надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства громадянину ОСОБА_1 в адміністративних межах села Громи ( за межами населеного пункту);

- зобов`язати Паланську сільську раду Уманського району Черкаської області повторно розглянути заяви ОСОБА_1 від 28.09.2021 року (вх. 1681/06-04 від 29.09.2021 року), від 28.09.2021 року (вх. 1682/06-04 від 29.09.2021 року), від 28.09.2021 року (вх. 1683/06-04 від 29.09.2021 року) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність, що розташована в адмінмежах села Громи Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2,00 га, та відповідно до вимог ст. 118 Земельного кодексу України прийняти обґрунтоване рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване рішення відповідача, яким позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, не містить жодних правових підстав, визначених ст. 118 ЗК України, у зв`язку із чим спірне рішення вважає протиправним та просить його скасувати.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 23.01.2023 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому проваджені).

У встановлений судом строк відповідач відзиву на позов не подав.

Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розпочато через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

28.09.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Паланської сільської ради із 3-ма заявами про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок:

- кадастровий номер :02:000:0027 (вх. № 1681/06-04 Паланської сільської ради від 29.09.2021 року) ;

- кадастровий номер :02:000:0029 (вх. № 1683/06-04 Паланської сільської ради від 29.09.2021);

- кадастровий номер :02:000:0030 (вх. № 1682/06-04 Паланської сільської ради від 29.09.2021) безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовно площею 2 га за рахунок земель комунальної власності за адресою: село Громи Паланської сільської ради Уманського району ( за межами населеного пункту ).

До вказаних заяв додано: копії паспорта та ідентифікаційного коду, копію посвідчення учасника бойових дій та викопіювання з публічної кадастрової карти України з бажаним місцем розташування земельної ділянки.

Відповідно до витягу з протоколу засідання Паланської сільської ради від 14.12.2021 № 23 на порядок денний винесено проекти рішень про неможливість надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою, за результатами голосування рішення прийнято.

14.12.2021 Паланська сільська рада прийняла рішення № 23-122/VIII Про неможливість надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 в адміністративних межах села Громи (за межами населеного пункту), яким за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 № 1682/06-04 від 29.09.2021 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, керуючись п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, ст. ст. 12, 118, 121, 122 Земельного Кодексу України, ст. ст. 25, 26, 55 Закону України Про землеустрій, Законом України Про Державний земельний кадастр та Постановою КМУ від 17.10.2012 № 1051 Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру, враховуючи висновок постійної комісії з питань земельних відносин, будівництва та благоустрою, екології, охорони навколишнього середовища, ліквідації надзвичайних ситуацій, сільська рада вирішила повідомити ОСОБА_1 про неможливість надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах села Громи Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області (за межами населеного пункту).

Рішення Паланської сільської ради про неможливість надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивач вважає протиправним, а тому за захистом своїх прав, свобод та інтересів звернувся до суду з даним позовом.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає таке.

Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України від 25.10.2001 № 2768-III (далі ЗК України), а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Відповідно до п. б ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Частинами 1-3 ст. 116 ЗК України встановлено, що громадяни набувають права власності земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (ч. 3 ст. 116 ЗК України).

У статті 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно з ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Отже, рішенню про затвердження проекту землеустрою і надання або відмову у наданні земельної ділянки у власність або користування передує отримання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо земельної ділянки та їх надання відповідному органу.

У частині 7 ст. 118 ЗК України наведено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу, у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою: а) надати дозвіл; б) надати мотивовану відмову у наданні дозволу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. (абзац 1 ч. 7 ст. 118 ЗК України).

Як вище встановив суд, за наслідками розгляду заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0027 0027 (вх. № 1681/06-04 Паланської сільської ради від 29.09.2021 року), Паланською сільською радою прийнято рішення, яким відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. Разом з тим, суд встановив, що оскаржуване рішення не містить жодного обґрунтування та підстав, встановлених ч. 7 ст. 118 ЗК України для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Суд врахував, що відповідно до правових висновків Верховного Суду, що висловлені у постанові від 18.03.2021 у справі № 280/4057/19, загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу оскаржуваного рішення на відповідність вимогам частини 2 статті 2 КАС України, суд встановив, що спірне рішення є необґрунтованим, оскільки відповідачем не визначено конкретних підстав прийнятого рішення у спірному рішенні не визначено, які саме фактичні підстави слугували його прийняттю.

Невмотивованість рішення суб`єкта владних повноважень є підставою для його скасування, у зв`язку із чим в цій частині позовні вимоги належить задовольнити.

Обираючи належний та ефективний спосіб відновлення порушеного права позивача, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 245 цього Кодексу у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 245 КАС України, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно з п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України Про місцеве самоврядування від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі Закон № 280/97-ВР) питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Частинами 1 та 2 ст. 59 Закону № 280/97-ВР передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

З урахуванням вищевказаного та беручи до уваги встановлену протиправність оскаржуваного рішення, суд доходить висновку, що для забезпечення виконання завдання адміністративного суду, вказаного у ст. 2 КАС України, належним і ефективним способом повного захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача (вх. № 1681/06-04 Паланської сільської ради від 29.09.2021 року) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га за рахунок земель комунальної власності в адміністративних межах села Громи (за межами населеного пункту) з усіма доданими документами та у порядку, визначеному законодавством, прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Стосовно позовних вимог щодо повторного розгляду заяв позивача (вх. № 1682/06-04 від 29.09.2021 року), від 28.09.2021 року (вх. № 1683/06-04 від 29.09.2021 року) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та прийняття рішень, суд зазначає, що у статті 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара. Таким чином, звернення позивача із трьома заявами про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення у власність трьох різних земельних ділянок по 2,0 га кожна перевищує норми безоплатної передачі передбаченої ст. 121 ЗК України та не може мати наслідком прийняття відповідачем рішень про надання позивачу дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення у власність трьох різних земельних ділянок по 2,0 га кожна. З урахуванням зазначеного, позовні вимоги у цій частині суд вважає необґрунтованими.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити частково.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частин 1, 3 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, то частина понесених позивачем судових витрат пропорційно частині задоволених позовних вимог, які підлягають відшкодуванню, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 122, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Паланської сільської ради від 14 грудня 2021 року № 23-122/VІІІ Про неможливість надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства громадянину ОСОБА_1 в адміністративних межах села Громи (за межами населеного пункту).

Зобов`язати Паланську сільську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (вх. № 1681/06-04 Паланської сільської ради від 29.09.2021 року) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га за рахунок земель комунальної власності в адміністративних межах села Громи (за межами населеного пункту) з усіма доданими документами та у порядку, визначеному законодавством, прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Паланської сільської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог пункту 3 розділу VI Прикінцеві положення цього Кодексу.

Учасники справи:

1) позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

2) відповідач Паланська сільська рада (20340, Черкаська область, Уманський район, с. Паланка, вул. Грушевського, 11, ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 24.03.2023.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК