Справа № 420/1371/23
Суддя: Бутенко А.В.
Дата ухвалення: 2023-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1371/23
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Бутенка А.В., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Командування ВМС ЗС України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:
Стислий зміст позовних вимог.
ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , Командування ВМС ЗС України, в якій просив: визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 про відмову у нарахуванні і виплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн. за період проходження військової служби з 03.03.2022 по 09.11.2022; зобов`язати командування Військово-морських сил ЗСУ надати вказівку військовій частині НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 100000,00 грн. за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 з 03.03.2022 по 09.11.2022 у сумі 587999,16 гривень; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 100000,00 грн. за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 з 03.03.2022 по 09.11.2022 у сумі 587999,16 гривень; стягнути з військової частини НОМЕР_1 відшкодування у якості моральної шкоди на користь ОСОБА_1 у розмірі 205000,00 гривень.

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він проходить військову службу за мобілізацією з 03.03.2022 на посаді заступника начальника штабу військової частини НОМЕР_1 згідно наказу командира частини від 03.03.2022 № 55 в АДРЕСА_1 . З 03 березня по 09 листопада 2022 знаходився у пункті постійної дислокації військової частини за адресою: АДРЕСА_2 . Позивач вважає, що за період з 03 березня 2022 року по 09 листопада 2022 року він має право на отримання додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн. за забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районі бойових дій в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження військової служби та участі у таких діях та заходах на території Миколаївської області та за виконання спеціальних завдань із всебічного забезпечення створених (діючих) угрупувань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій. 05.11.2022 позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з вимогою виплати додаткову винагороду у розмірі 100000,00 грн. 11.11.2022 військовою частиною НОМЕР_1 надіслано відповідь про відмову у нарахуванні та виплаті за період проходження військової служби у вказаній військовій частині додаткової винагороди. На думку позивача, дії відповідача 1 є порушенням вимог Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, інших законодавчих актів України і мають бути визнані судом протиправними.

Відповідно до ч.4 ст.159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Згідно з ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Станом на час розгляду справи відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило.

Заяви чи клопотання від сторін.
08.03.2023 року до суду від ОСОБА_1 надійшла заява про проведення судового розгляду справи без участі позивача, в якій він просив розглянути справу № 420/1371/23 за відсутності позивача та його представника.

Процесуальні дії, вчинені судом.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 30.01.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Командування ВМС ЗС України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди було прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.

В судове засідання, яке було призначене на 21 березня 2023 року о 12:00 год., особи, які беруть участь у справі, не з`явилися.

З урахуванням зазначених обставин суд вирішив продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Обставини справи.
ОСОБА_1 з 03.03.2022 року проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді заступника начальника штабу військової частини НОМЕР_1 відповідно до наказу командира частини НОМЕР_1 від 03.03.2022 року № 55.

Як вказує ОСОБА_1 , з 03.03.2022 року по 09.11.2022 року він знаходився у пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 ).

ОСОБА_1 вважає, що він має право на отримання додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн. за забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районі бойових дій в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження військової служби та участі у таких діях та заходах на території Миколаївської області та за виконання спеціальних завдань із всебічного забезпечення створених (діючих) угрупувань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій за період з 03.03.2022 року по 09.11.2022 року.

05.11.2022 року ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом від 02.11.2022 року, в якому просив виплатити додаткову винагороду у розмірі 100000,00 грн., передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження військової служби та участі у таких діях та заходах на території Миколаївської області та за виконання ним спеціальних завдань із всебічного забезпечення створених (діючих) угрупувань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій за період з 03.03.2022 року по теперішній час.

11.11.2022 року Військова частина НОМЕР_1 у відповідь на рапорт від 05.11.2022 року листом повідомила ОСОБА_1 , що йому нараховано належну грошову винагороду, що передбачена законодавством.

Джерела права й акти їх застосування.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Згідно з п.п.2-3 Постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженою наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 року, № 259/2022 від 18.04.2022 року, № 341/2022 від 17.05.2022 року, № 573/2022 від 12.08.2022 року, № 757/2022 від 07.11.2022 року, № 58/2023 від 06.02.2023 року строк дії воєнного часу продовжувався.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року прийнята постанова № 168, пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Ця постанова набрала чинності з моменту опублікування та застосовується з 24.02.2022 року.

Постановами Кабінету Міністрів України № 350 від 22.03.2022 року, № 754 від 01.07.2022 року, № 1066 від 27.09.2022 року, № 1146 від 08.10.2022 року, № 43 від 20.01.2023 року до вказаної постанови № 168 від 28.02.2022 року були внесені відповідні зміни та доповнення.

Згідно з п.2-1 Постанови Кабінету Міністрів України № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Відповідно до п.5 наказу Міністерства оборони України від 07.03.2022 року № 248/1298 виплата додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень або 30000 гривень здійснюється на підставі наказів командирів військових частин. В наказах про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень або 30000 гривень за місяць обов`язково зазначаються підстави для його виконання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження).

Згідно з п.8 наказу Міністерства оборони України від 07.03.2022 року № 248/1298 у період дії воєнного стану, військовослужбовцям які отримали поранення (контузію, травми, каліцтва), пов`язані із захистом Батьківщини, додаткову винагороду виплачувати у розмірі 100000 гривень за весь час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого та перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

У п.5 Додатку 2 до наказу Міністерства оборони України від 07.03.2022 року № 248/1298 зазначено, що виплата додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень військовослужбовцям, які отримали поранення (контузію, травми, каліцтва), відповідно до додатку 4, в якому зазначається військове звання, прізвище та ініціали, дата отримання поранення (контузію, травми, каліцтва), та наказ командира військової частини про вибуття на лікування.

23.06.2022 року Міністром оборони України прийнято Окреме доручення № 912/з/29 про врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року, яке є обов`язковим для виконання посадовими особами військових частин Збройних Сил України.

Відповідно до пункту 1 Окремого доручення Міністра оборони України № 912/а/29 від 23.06.2022 під терміном безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (далі - бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем, у тому числі: бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки)) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або Штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ оборони держави.

Згідно з абз.4 п.3 Окремого доручення Міністра оборони України № 912/а/29 від 23.06.2022 року про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Висновки суду.
Суд встановив, що згідно наказів Генерального штабу Збройних Сил України «Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій» від 06 березня 2022 року, від 13 березня 2022 року № 84, від 30 березня 2022 року № 101, від 01 квітня 2022 року № 102, від 30 квітня 2022 року № 125, від 02 червня 2022 року № 157, від 01 липня 2022 року № 184, від 01 серпня 2022 року № 212, від 01 вересня 2022 року № 237, від 01 жовтня 2022 року № 262 Військова частина НОМЕР_1 , пункт постійної дислокації якої знаходиться у місті Миколаєві, входила в зону ведення бойових дій.

На думку позивача, оскільки район проходження ним військової служби у військовій частині НОМЕР_1 визначено районом здійснення бойових дій, тому це є підставою для нарахування та виплати військовою частиною НОМЕР_1 йому додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн. пропорційно дням участі.

Суд зазначає, що безпосередня участь військовослужбовця в бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах бойових дій - це виконання бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), що ведуть воєнні (бойові) дії у складі створених або діючих угруповань, на підставі визначених вищим керівництвом завдань у районі ведення бойових дій.

Також, це можуть бути завдання із всебічного забезпечення угруповань Сил оборони держави в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями, інші бойові або спеціальні завдання, бойові завдання щодо руху опору на тимчасово окупованих територіях, завдання з ведення оперативної розвідки в районі ведення бойових дій або на тимчасово окупованих територіях. Це є й такі завдання, що виконують армійці як в районах бойових дій, так і поза їх межами. Це бойові завдання з відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою, бойові завдання з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань, виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей, здійснення польотів та ведення повітряного бою, виведення сил та засобів з-під удару противника, виконання бойових завдань кораблями, катерами та морськими суднами.

При цьому, для підтвердження безпосередньої участі в бойових діях відряджених військовослужбовців видається довідка командира військової частини, де перебуває військовослужбовець. У такій довідці зазначається військове звання, прізвище, ім`я та по батькові військовослужбовця, частина, де проходить службу військовий, термін участі в бойових діях або виконання бойових завдань, посилання на накази командира частини, в яких зазначено, що військовослужбовець виконував відповідні обов`язки.

Така довідка в обов`язковому порядку повинна бути підписана посадовими особами військової частини, скріплена гербовою печаткою та зареєстрована в діловодстві частини.

Як вказано судом, згідно з абз.3 п.1 Постанови Кабінету Міністрів України № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

В свою чергу, підставою для видання наказу командира є зазначена довідка керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), до якого для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

При цьому, в підтвердження виконання бойових (спеціальних) завдань заступником начальника штабу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 у період з 03.03.2022 року по 09.11.2022 року до суду не було надано жодного доказу.

Крім того, матеріали справи не містять доказів, що особовий склад військової частини НОМЕР_1 , який знаходиться у пункті постійної дислокації у АДРЕСА_1 , у період з 03.03.2022 року по 09.11.2022 року здійснював та входив до Створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій та виконував: бойові завдання у складі військової частини (підрозділу), яка веде воєнні (бойові) дії у складі створених (діючих) угрупувань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій; бойові (спеціальні) завдання із всебічного забезпечення створених (діючих) угрупувань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення воєнних (бойових) дій згідно з бойовими розпорядженнями; бойові завдання з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; завдання з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення воєнних (бойових) дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; бойові завдання з відбиття збройного нападу (вогневого ураження) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій); бойові завдання з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб) (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій); бойові завдання з вогневого ураження повітряних цілей (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій); здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій); здійснення заходів з виводу сил та засобів з під удару противника (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій); бойові (спеціальні) завдання кораблями, катерами, морськими суднами в морській, річковій акваторії (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій).

За вказаних обставин, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 не набув права на отримання додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн. в розрахунку на місяць за період з 03.03.2022 року по 09.11.2022 року пропорційно часу проходження військової служби та участі у діях та заходах на території Миколаївської області, оскільки доказів безпосередньої участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії безпосередньо в районі бойових дій та за виконання спеціальних завдань із всебічного забезпечення створених (діючих) угрупувань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій до суду не було надано.

Суд зазначає, що умовою для звернення особи до адміністративного суду з позовом щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльності будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб таких органів є наявність у позивача суб`єктивного переконання в порушенні його прав або свобод чи в існуванні перешкод у здійсненні цих прав.

В свою чергу, порушенням суб`єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею такого права, що унеможливлює одержання особою того, на що вона може розраховувати в разі належної поведінки зобов`язаної особи.

Тобто, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків такої особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

При цьому, виходячи з наведених вище положень законодавства, особа-позивач на власний розсуд визначає, чи порушені її права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Разом з цим, задоволення відповідних позовних вимог особи можливе лише в разі наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, при цьому така зміна відбувається з порушенням критеріїв правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, встановлених КАС України.

Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову.

Під час розгляду справи позивач не надав до суду належних та допустимих доказів на підтвердження протиправності дій відповідача щодо відмови у нарахуванні і виплаті додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн. за період проходження військової служби з 03.03.2022 року по 09.11.2022 року.

За таких обставин, вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у нарахуванні і виплаті додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн. за період проходження військової служби з 03.03.2022 року по 09.11.2022 року не належать до задоволення.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

Суд зазначає, що розрахунок додаткової винагороди та визначення періоду, за який вона повинна виплачуватися, є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходить військову службу та який виплачує йому грошове забезпечення. Тому, саме на відповідача за наявності передбачених законодавством підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, визначивши при цьому період для її розрахунку.

Таким чином, відсутні підстави зобов`язувати командування Військово-морських сил ЗСУ надати вказівку військовій частині НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 100000,00 грн. за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 з 03.03.2022 по 09.11.2022 у сумі 587999,16 гривень, а також зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 100000,00 грн. за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 з 03.03.2022 по 09.11.2022 у сумі 587999,16 гривень.

Суд звертає увагу, що гарантоване ст.55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Суд зазначає, що за результатами розгляду справи фактів порушення прав позивача з боку відповідача не доведено.

З урахуванням зазначеного, відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, в зв`язку з чим заявлені позивачем позовні вимоги не належать до задоволення.

Згідно з ч.5 ст.21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч.1 ст.1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому з`ясовується, чим підтверджено факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Оскільки суд прийшов до висновку, що відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, тому відсутні підстави для стягнення на користь позивача 205000,00 гривень моральної шкоди.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Розподіл судових витрат.
Згідно з вимогами ст.139 КАС України судові витрати не стягуються.

Керуючись Конституцією України, ст.ст.2, 77, 90, 139, 242-246, 250 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ), Командування ВМС ЗС України (65012, м. Одеса, пров. Штабний, буд. 1; ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди - відмовити.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя А.В. Бутенко