Справа № 400/784/21
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2023-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Миколаїв.

23 березня 2023 р.справа № 400/784/21

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., в спрощеному позовному провадженні з повідомленням учасників справи, в письмовому провадженні, розглянув адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаСпеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил, вул. Маяковського, 21, м. Краматорськ, Донецька область, 84333,

прозобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач або ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (далі відповідач або Спеціалізована прокуратура), в якому просить суд:

1) зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру нарахувати та виплатити звільненому з військової служби у запас ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні з військової служби за 8 років у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням грошової винагороди за участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, з урахуванням раніше виплачених сум;

2) зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру нарахувати та виплатити звільненому з військової служби у запас ОСОБА_1 компенсацію за невикористані відпустки у кількості 248 діб з урахуванням кратності, відповідно до вимог п. 3 XXXI розділу наказу Міністра оборони України № 260, з урахуванням раніше виплачених сум;

3) зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру здійснити перерахунок та виплатити звільненому з військової служби у запас ОСОБА_1 грошове забезпечення, матеріальну допомогу на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань за 2018, 2019, 2020 роки, а також перерахувати вихідну допомогу при звільненні та компенсацію за невикористані відпустки з урахуванням військового звання підполковник юстиції, відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців осіб рядового і начальницького складу та її додатку 14;

4) зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру здійснити перерахунок та виплатити звільненому з військової служби у запас ОСОБА_1 грошове забезпечення, матеріальну допомогу на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, а також перерахувати вихідну допомогу при звільненні та компенсацію за невикористані відпустки відповідно до ст. 81 Закону України Про прокуратуру, з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 6-р(ІІ)2020 р., з липня 2015 р. до 10 вересня 2020 р.;

5) зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру здійснити виплату звільненому з військової служби у запас ОСОБА_1 , починаючи з 10 вересня 2020 р., компенсацію за затримку повного розрахунку при звільненні з військової служби його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку відповідно до вимог ст. ст. 116, 117 КЗпП України.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтував тим, що з 2003 р. і до звільнення 10 вересня 2020 р. він безперервно проходив службу в органах військової прокуратури. На момент звільнення Спеціалізована прокуратура не в повній мірі провела виплату всіх належних позивачу сум, а виплачені суми невірно розраховані.

Відповідач подав відзив, в якому позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні. Заперечення відповідача полягають в тому, що при звільненні ОСОБА_1 з ним проведено повний розрахунок по всім виплатам, суми яких розраховані відповідно до вимог законодавства та враховані всі чинники, які впливають на розмір таких виплат (а. с. 73-79).

У відповіді на відзив позивач не погодився з доводами відповідача, вважає їх такими, що ґрунтуються на невірному застосуванні законодавства, яке регулює спірні правовідносини (а. с. 94-101).

Відповідач подав заперечення на відзив, в яких по суті повторно викладені аргументи, раніше наведені у відзиві (а. с. 130-134).

Під час розгляду справи, судом відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду (а. с. 145-150, 181-183).

19 жовтня 2021 р. провадження в даній справі було зупинено до набрання законної сили рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду у справі № 400/4284/20 (а. с. 184-186).

23 березня 2023 р. провадження у справі поновлено.

Також, судом відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Як слідує з матеріалів справи, наказом № 571к від 10 вересня 2020 р. ОСОБА_1 був звільнений з військової служби у запас на підставі ст. 26 ч. 5 п. 2 пп. г Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) з посади заступника начальника відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні управління нагляду за додержанням законів, виконання судових рішень у кримінальному провадженні та при проведенні оперативно-розшукової діяльності військової прокуратури об`єднаних сил. Наказано виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 8 повних календарних років служби та провести повний розрахунок (а. с. 33).

Позивач вважає, що при обчисленні такої допомоги, відповідач повинен був врахувати грошову винагороду, яка виплачувалась йому за участь в антитерористичній операції/операції об`єднаних сил (далі АТО/ООС), чого відповідач не зробив. Неврахування грошової винагороди за участь в АТО/ООС призвело до зменшення розміру виплаченої суми одноразової грошової допомоги.

На противагу відповідач вважає, що така грошова винагорода за участь в АТО/ООС відноситься до одноразових додаткових видів грошового забезпечення, у зв`язку з чим не повинна враховуватись при визначенні розміру одноразової грошової допомоги при звільненні.

В матеріалах справи мається довідка про безпосередню участь ОСОБА_1 в операції об`єднаних сил (антитерористичній операції), забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України протягом таких періодів: з 8 червня 2015 р. до 14 серпня 2015 р., з 7 вересня 2015 р. до 19 червня 2017 р., з 20 березня 2019 р. до 10 вересня 2020 р. (а. с. 21).

Відповідно до ст. 15 ч. 2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, у разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України Про розвідку, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Таким чином, право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби в контексті даної справи набувається особою за одночасної наявності двох умов: а) звільнення з військової служби у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів і б) наявність у особи, яка звільняється вислуги 10 років і більше.

Позивача звільнено на підставі ст. 26 ч. 5 п. 2 пп. г Закону України Про військовий обов`язок і військову службу саме у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, що підтверджується наведеним вище наказом № 571к від 10 вересня 2020 р.

Як вбачається з витягу з послужного списку та довідки відповідача, ОСОБА_1 має більше 27 років вислуги на військовій службі (а. с. 22-26, 29).

Отже, дотримані обидва законодавчих критерії для отримання ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги за ст. 15 ч. 2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, а тому із звільненням позивача 10 вересня 2020 р. у відповідача виник обов`язок виплатити йому таку допомогу.

Відповідно до ст. 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

З поданого позивачем розрахункового листа за 2020 р. вбачається, що протягом січня-вересня 2020 р. до складу грошового забезпечення позивача, в якості однієї з складових, включалась грошова винагорода за участь в АТО/ООС (а. с. 27), тобто така винагорода носила постійних характер.

З таких умов, грошова винагорода позивача за участь в АТО/ООС є невід`ємною складовою частиною його грошового забезпечення і за своєю правовою природою є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення у контексті ст. 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ст. 242 ч. 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України)).

У постанові Верховного Суду від 14 квітня 2020 р. у справі № 820/3719/18 міститься такий правовий висновок з приводу розгляду аналогічного за характером спірних правовідносин спору:

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних або тих, що виплачуються раз на місяць.
Оскільки останні 24 місяці перед звільненням на підставі Постанови № 889 та Постанови № 24 додаткова грошова винагорода, як і винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції, нараховувалися і виплачувалися позивачеві щомісяця, підстави уважати такі винагороди одноразовим видом грошового забезпечення відсутні…
Отже, у зв`язку з тим, що позивач додаткову грошову винагороду та винагороду за участь в АТО отримував щомісячно під час проходження служби і вони входили до складу грошового забезпечення, то, відповідно, вказані складові повинні включатися до розрахунку грошової допомоги військовослужбовців при звільненні.
За такого правового регулювання та обставин справи Верховний Суд вважає, що відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого йому нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду та винагороду за участь в АТО у розмірі 50% грошового забезпечення … (рішення доступне в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/88749447).

Суд не вбачає підстав для відступлення від наведеного висновку Верховного Суду, а тому позовні вимоги про зобов`язання Спеціалізованої прокуратури нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні з військової служби за 8 років у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням грошової винагороди за участь в АТО/ООС підлягає задоволенню.

Вирішуючи наступну позовну вимогу, суд зазначає наступне.

Згідно з розділом ХХХІ п. 3 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 7 червня 2018 р. № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за № 745/32197 (далі Порядок № 260), у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

При цьому грошове забезпечення за період наданої відпустки або розмір грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у рік звільнення обчислюється з такого розрахунку:

тим, які мають вислугу до 10 календарних років, - 2,5 календарних дня;

тим, які мають вислугу від 10 до 15 календарних років, - 2,9 календарних дня;

тим, які мають вислугу від 15 до 20 календарних років, - 3,3 календарних дня;

тим, які мають вислугу 20 і більше календарних років, - 3,8 календарних дня.

Одержана в результаті обчислення тривалість відпустки округлюється в бік збільшення до повного дня.

Грошове забезпечення за період відпустки виплачується до дня закінчення відпустки включно на підставі наказу командира військової частини.

Заперечуючи проти позовних вимог щодо виплати позивачу компенсації за невикористані дні відпустки, відповідач пояснив, що на його думку вищенаведена норма Порядку № 260 застосовується тільки до звільнених за власним бажанням військовослужбовців, тоді як ОСОБА_1 звільнено у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Суд знаходить ці доводи відповідача помилковими.

Граматичне тлумачення розділу ХХХІ п. 3 Порядку № 260 дозволяє зробити висновок про те, що у випадку звільнення військовослужбовця з таких підстав як а) за віком, б) станом здоров`я, в) у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, г) у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів і за умови якщо вони не використали щорічну основну відпустку або використали її частково, за їх бажанням (на вибір) надається відпустка або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні відпустки, в тому числі за минулі роки.

Словосполучення за їх бажанням має прив`язку не до підстав звільнення, як помилково вважає відповідач, а до можливості вибору або отримання відпустки або грошової компенсації за неї.

Згідно з довідкою відповідача від 15 вересня 2020 р., залишок невикористаних днів основної щорічної і додаткової відпустки ОСОБА_1 за період 2015-2020 р.р. становить 248 календарних днів (а. с. 30).

Відповідач у відзиві також підтвердив правильність цього розрахунку залишку невикористаних днів відпустки.

За таких умов:

- звільнення позивача у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів,

- наявність невикористаних днів відпустки,

- бажання позивача отримати за них грошову компенсацію,

позивач має право на отримання такої компенсації.

Одночасно розділ ХХХІ п. 3 Порядку № 260 містить норму щодо пільгового обчислення грошової компенсації за невикористані дні відпустки в залежності від років вислуги. Як вже відзначалось судом, вислуга позивача складає більше 27 років, а тому кожен невикористаний ним день відпустки потрібно рахувати як 3,8 календарних дні.

Вирішуючи наступну позовну вимогу про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення, матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань за 2018-2020 роки, а також перерахувати вихідну допомогу при звільненні та компенсацію за невикористані відпустки з урахуванням військового звання підполковник юстиції, відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців осіб рядового і начальницького складу та її додатку 14, суд виходить з наступного.

Позивач вважає, що при розрахунку його окладу за спеціальним званням підполковник юстиції в якості розрахункової величини слід застосовувати 50% мінімальної заробітної плати на 1 січня відповідного календарного року, а не прожитковий мінімум для працездатних осіб. Так як посадовий оклад впливає на розмір інших видів допомоги, а відповідач невірно розрахував посадовий оклад, то це вплинуло на вірність визначення сум матеріальної і вихідної допомоги та компенсації за невикористані відпустки.

Як передбачено п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб (далі Постанова № 704), в редакції на момент звільнення позивача (вересень 2020 р.), установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Додатком 14 до Постанови № 704 встановлено Схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу. Згідно з цією схемою, званню підполковник відповідає тарифний коефіцієнт 0,8.

У примітці до Схеми визначено, що оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли розмір окладу визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.

У постанові від 27 вересня 2022 р. у справі № 460/7602/20 міститься правовий висновок Верховного Суду про відсутність правових підстав для обчислення розміру окладу військового прокурора Спеціалізованої прокуратури та окладу за військовим званням із використанням мінімальної заробітної плати, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року (рішення суду доступне в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/106466751).

Зокрема судом зазначено таке: У Додатках 1 та 14 до Постанови КМУ № 704 у вигляді таблиці зазначені відповідні тарифні коефіцієнти. Вказані Додатки мають примітки пояснювального характеру. Зокрема, у цих примітках наведена інформація щодо арифметичної дії (множення), яка застосовується при обчисленні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням, в залежності від відповідних тарифних коефіцієнтів, та наведені правила округлення розрахунків. У цих примітках норми права не містяться.
Тобто вказані додатки до Постанови КМУ № 704, за висновком Верховного Суду, дублювали положення пункту 4 Постанови КМУ № 704 в частині зазначення розрахункової величини - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року).
В подальшому Постановою КМУ № 103 внесено зміни до Постанови КМУ № 704 та пункт 4 викладено в новій редакції, а саме: виключено вимогу щодо обрахування посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями виходячи із розрахункової величини "розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року)", вказавши цю розрахункову величину як "розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року".
Однак зміст приміток до Додатків 1 та 14 до Постанови КМУ № 704 не було приведено у відповідність з нормою пункту 4 цієї Постанови.
З цього приводу Верховний Суд у справах № 200/3757/20-а, № 200/3774/20-а, № 240/11952/19 зазначив про те, що неприведення Кабінетом Міністрів України приміток до додатків до Постанови № 704 у відповідність до змін, що були внесені у пункт 4 цієї Постанови, не може бути підставою для обчислення посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням з використанням у якості розрахункової величини "розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року)".
Верховний Суд у вказаних справах звернувся до приписів Правил підготовки проектів актів Кабінету Міністрів України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 6 вересня 2005 року № 870, які визначають загальні підходи до підготовки проектів актів Уряду (постанов і розпоряджень), їх форму, структуру та техніко-юридичні особливості розроблення з урахуванням нормопроектувальної техніки.
За змістом пункту 20 вказаних Правил у структурі проекту положення або іншого нормативно-правового акта, який передбачається затвердити постановою, в окремих випадках допускається, як виняток, застосування примітки (зноски) без нормативних положень.
Положеннями пункту 2.16 Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2005 року № 34/5, також передбачено, що включення до нормативно-правових актів приміток не допускається, за винятком випадків, якщо необхідно дати визначення будь-якого суміжного поняття або помістити короткий коментар, що допоможе точніше зрозуміти положення, викладені в структурній одиниці нормативно-правового акта. Примітки не повинні містити норм права.
На підставі викладено, Верховний Суд дійшов висновку, що примітка до нормативно-правового акту носить інформаційний характер та не може містити норм права.
Крім того, Верховний Суд звернув увагу, що вказані недоліки були виправлені Постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2020 року № 1038, яка застосовується з 1 жовтня 2020 року.
Верховний Суд також зважив на те, що пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону 1774-VІІІ, встановлено, що після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.
При цьому, у постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 240/4946/18 Великою Палатою Верховного Суду викладено правову позицію щодо застосування пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону 1774-VІІІ, яка полягає у тому, що після набрання чинності цим Законом положення нормативно-правових актів щодо обчислення виплат у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягають.
Оскільки норма пункту 3 розділу ІІ Закону № 1774-VІІІ не втратила чинності і за юридичною силою є вищою положень пункту 4 Постанови КМУ № 704, у редакції до внесення змін Постановою КМУ № 103, а також додатків 1, 12, 13, 14 до Постанови КМУ № 704, Верховний Суд у справах № 200/3757/20-а, № 200/3774/20-а, № 240/11952/19 дійшов висновку про відсутність правових підстав для обчислення розміру окладу за посадою позивача та окладу за військовим званням із використанням величини мінімальної заробітної плати, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.
У підсумку Верховним Судом у справах № 200/3757/20-а, № 200/3774/20-а, № 240/11952/19 сформовано правовий висновок, який полягає у тому, що згідно з Постановою КМУ № 704 розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 1 січня 2018 року, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.
Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом, зокрема, у постановах від 31 березня 2021 року у справі № 520/2781/2020, від 14 квітня 2021 року у справі № 240/12309/20, від 27 травня 2021 року у справі № 520/5794/2020, від 4 листопада 2021 року у справі № 460/7603/20 і Верховний Суд у цій справі не знаходить підстав для відступу від цих висновків..

Не підлягає задоволенню і наступна вимога про зобов`язання Спеціалізованої прокуратури здійснити перерахунок та виплатити грошове забезпечення, матеріальну допомогу на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, а також перерахувати вихідну допомогу при звільненні та компенсацію за невикористані відпустки відповідно до ст. 81 Закону України Про прокуратуру, з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 6-р(ІІ)2020 р., з липня 2015 р. до 10 вересня 2020 р.

Стаття 81 Закону України Про прокуратуру визначає заробітну плату прокурора.

Розділом VI п. 26 Бюджетного кодексу України (далі БК України) було встановлено, що норми і положення ст. 81 Закону України Про прокуратуру застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 вересня 2020 р. № 6-р(ІІ)2020 р. дане положення було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) і втрачає чинність з дня ухвалення цього рішення.

Позивач вважає, що рішення Конституційного Суду України має зворотню дію в часі і визнані неконституційними положення БК України мали неконституційну природу і до моменту ухвалення Конституційним Судом України свого рішення, а тому правові наслідки рішення у виді обов`язку відповідача перерахувати грошове забезпечення і грошову допомогу повинні бути застосовані до всього періоду часу служби позивача в зоні АТО/ООС.

За приписами ст. 91 Закону України Про Конституційний Суд України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, закон прямо передбачає, що втрата чинності нормативним актом не може відбуватись раніше ухвалення Конституційним Судом України відповідного рішення.

В самому рішенні Конституційного Суду України від 26 вересня 2020 р. № 6-р(ІІ)2020 р. також вказано на час втрати чинності неконституційними положеннями БК України.

З урахуванням викладеного, рішення Конституційного Суду України від 26 вересня 2020 р. № 6-р(ІІ)2020 р. не може бути ретроспективно застосовано до спірних правовідносин.

Відповідно до розділу ІІ п. 3 Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури, за прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Позивач атестації передбаченої Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури не проходив, а тому не набув права на отримання грошового забезпечення в розмірі встановленому ст. 81 Закону України Про прокуратуру.

В цій справі позивач обрав такий спосіб захисту, як покладення на Спеціалізовану прокуратуру обов`язку нарахувати та провести виплату належних позивачу при звільненні коштів, вимоги про стягнення конкретно визначених сум ним не заявлялось, хоча в мотивувальній частині позовної заяви міститься розрахунок деяких грошових виплат. Відповідач в свою чергу заперечив право позивача на отримання коштів, а не вірність розрахунку. За таких обставин, спору з приводу конкретного розміру належних позивачу до виплати сум не має - в даній справі спірним є право позивача як таке на отримання цих сум.

Відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України в редакції на момент вирішення спору, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Отже, за відсутності спору про розмір належних до виплати сум, виплата середнього заробітку за весь час затримки і по день фактичної виплати, є обов`язком відповідача, який реалізується в день проведення фактичного розрахунку.

Вимога про стягнення середнього заробітку є передчасною, так як спору між сторонами з цього приводу немає і до моменту проведення відповідачем фактичного розрахунку з позивачем щодо виплат, які були предметом розгляду в цій справі, відсутня можливість визначити період затримки такого розрахунку.

Таким чином, позовні вимоги 1, 2 підлягають задоволенню, в той час, як у задоволенні інших позовних вимог слід відмовити.

Питання про розподіл судових витрат судом не вирішувалось, так як сторони не подали доказів їх понесення.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241 -246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (вул. Маяковського, 21, м. Краматорськ, Донецька область, 84333, ) задовольнити частково.

2. Зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (вул. Маяковського, буд. 21, м. Краматорськ, Донецька область, 84333, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) вихідну допомогу при звільненні з військової служби за 8 років в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням грошової винагороди за участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, з урахуванням раніше виплачених сум.

3. Зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (вул. Маяковського, буд. 21, м. Краматорськ, Донецька область, 84333, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) компенсацію за невикористані відпустки у кількості 248 діб з урахуванням вимог розділу XXXI п. 3 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 7 червня 2018 р. № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за № 745/32197, з урахуванням раніше виплачених сум.

4. У задоволенні позовної вимоги про зобов`язання Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення, матеріальну допомогу на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань за 2018, 2019, 2020 роки, а також перерахувати вихідну допомогу при звільненні та компенсацію за невикористані відпустки з урахуванням військового звання підполковник юстиції, відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб та її додатку 14, відмовити.

5. У задоволенні позовної вимоги про зобов`язання Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення, матеріальну допомогу на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, а також перерахувати вихідну допомогу при звільненні та компенсацію за невикористані відпустки відповідно до ст. 81 Закону України Про прокуратуру, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 26 вересня 2020 р. № 6-р(ІІ)2020 р., з липня 2015 р. до 10 вересня 2020 р., відмовити.

6. У задоволенні позовної вимоги про зобов`язання Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил здійснити виплату ОСОБА_1 починаючи з 10 вересня 2020 р. компенсації за затримку повного розрахунку при звільненні з військової служби його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку відповідно до вимог ст. ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України, відмовити.

7. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням вимог розділу VI п. 3 "Прикінцеві положення" КАС України.

Суддя А. О. Мороз