Справа № 400/12621/21
Суддя: Брагар В. С.
Дата ухвалення: 2023-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2023 р. № 400/12621/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Брагар В. С. в порядку письмового провадження розглянув адміністративну справу

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю "СП ЗЛАТО ТАВРІЇ", вул. Озерна, 9-В/3, кв.5,Миколаїв,54058, вул. Потьомкінська, 40/10, кв.42,Херсон,73003

до відповідача:Головного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6,Миколаїв,54001,

про:визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06.12.2021 року № 702, № 702,

До Миколаївського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "СП ЗЛАТО ТАВРІЇ" (надалі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області (надалі - відповідач) з вимогами:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення- рішення від 06.12.2021 року № 702,

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 06.12.2021 р. №702.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що факти викладені посадовими особами ГУ ДПС у Миколаївській області не доведені, висновки викладені в Акті перевірки є поверхневими та необґрунтованими, тому податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якій просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки документи надані до перевірки та матеріалів справи вказують на відсутність господарських операцій. Та зазначив, що в Акті перевірки встановлено порушення позивача п. 189.1 ст. 189, п. 198.1, п. 198.3, абз. «г» п. 198.5 cт,. 198, п.200.1, п. 200.2 ст. 200 ПК України, у результатi чого занижено податок на додану вартість в періоди, що перевiрявся, на загальну суму 3 175 440,00 грн., в томy числi: в серпнi 2020 року на суму 3 175 440,00 грн.; - п. 201.1, п.201.7, п. 201.10 ст. 201 ПК України, у результаті чого встановлено відсутність peєстpaції податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних в перiодi, що перевiрявся, на загальну суму 1 758 720,00 грн., в тому числi: в серпнi 2020 року на суму 1 758 720,00 грн.

Ухвалою суду від 15.12.2021 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

01.02.2022 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

16.02.2022 року надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 25.10.2022 року суддею Брагар В.С. прийнято справу № 400/12621/21 до свого провадження.

Ухвалою суду від 28.11.2022 року призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 22.12.2022 року закінчено підготовче провадження та призначити справу № 400/12621/21 до судового розгляду по суті в порядку письмового провадження.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач є платником податку, зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб за № 0001183 та перебуває на податковому обліку з 10.12.2004 року. Основними видами діяльності є вирощування зернових культур, бобових культур і насіння олійних культур.

На підставі направлень від 28.09.2021 року №23361640/14-29-07-10, №2337/14-29-07-10, №2338/14-29-07-10, від 29.09.2021 року №2342/14-29-07-10, від 12.10.2021 року №2474/14-29-07-10, наказів та графіку перевірок посадовими особами відповідача проведена документальна планова виїзна перевірка позивача за період діяльності з 01.07.2018 року по 30.06.2021 рік, з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, за період з 01.07.2018 року по 30.06.2021 рік з питань правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 30.06.2021 рік, з метою здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахувань та сплати податків та зборів.

В перiод з 30.09.2021 року по 28.10.2021 року з 29.10.2021 року по 04.11.2021 року (наказ про продовження строків проведення перевірки) відповідачем було проведено планову виїзну перевiрку позивача.

За результатами проведеної перевірки було складено акт від 11.11.2021 року №8234/14-29-07-02/33277131 «Пpo результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «СП ЗЛАТО ТАВРІЇ», за висновками якого Позивачем було допущено порушення податкового законодавства, зокрема:

- п. 189.1 ст. 189, п. 198.1, п. 198.3, абз. «г» п. 198.5 cт,. 198, п.200.1, п. 200.2 ст. 200 ПК України, у результатi чого занижено податок на додану вартість в періоди, що перевiрявся, на загальну суму 3 175 440,00 грн., в томy числi: в серпнi 2020 року на суму 3 175 440,00 грн.;

- п. 201.1, п.201.7, п. 201.10 ст. 201 ПК України, у результаті чого встановлено відсутність peєстpaції податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних в перiодi, що перевiрявся, на загальну суму 1 758 720,00 грн., в тому числi: в серпнi 2020 року на суму 1 758 720,00 грн.

Опис допущених Позивачем порушень податкового законодавства викладено в п.3.1.2.1 та 3.1.2.2 Акту перевірки за яким, Позивач занизив ПДВ, що пiдлягає сплатi до бюджету нa загальну суму 3 175 440,00 грн, за серпень 2020 року та нe здiйснив реєстрацiю податкових накладних в єдиному peєстpi податкових накладних на загальну суму 1 758 720,00 грн. за серпень 2020 року.

За результатами перевірки відповідачем 06.12.2021 року складені податкові повідомлення-рішення, а саме:

- №702 за формою «Р», яким Позивачу було збiльшено суму грошового зобов`язання з ПДВ на 3 175 440,00 грн, та застосовано штрафну санкцію в розмірі 793 860,00 грн., а всього на загальну суму 3 969 З00,00 грн.;

- №702 за формою «ПН», якою Позивача попереджено пpo необхiднiсть скласти та зареєструвати податковi накладнi на суму 1 758 720,00 грн.

В Акті перевірки посадовими особами проаналізувавши господарські операції та господарську діяльність позивача із контрагентами зроблено висновок щодо не підтвердження використання органічних добрив та біодобрив від постачальників та зазначає, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними документами, якi відображають реальність таких операцій та спричиняти реальні зміни майнового cтaнy платника податкiв, а не вiдображенi на паперi, та як результат заниження податкового зобов`язання з ПДВ за рахунок списання добрив органічних, які не використані в господарській діяльності.

Також відповідач зазначає, що позивач завищив податковий кредит у серпні 2020 року сформованого по господарським операціям із ТОВ «Завод біодобрив «ТРИВКО», оскільки придбання та тривале зберігання добавки органічної на території її виробника свідчить про відсутність розумних економічних причин даної операції та ділової мети її придбання.

Позивач вважає вказане рішення про застосування штрафних санкцій незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо відносин позивача з ТОВ «КФ Фабрика органічних добрив».

В межах власної економічної діяльності Позивачем 22.07.2020 року укладено договір поставки №22/07 з ТОВ «КФ Фабрика органічних добрив», умовами договору передбачено, що контрагент зобов`язався поставити позивачу, а останній прийняти та оплатити вартість продукції (добрив органічних «Біочар-Фод»). За змістом Специфікації №1 до вказаного договору, загальна вартість добрива органічного «Біочар-Фод» складає 10 552 320,00 грн, в т.ч. ПДВ 1 758 720,00 грн., кількість товару 192 000,00 кг.

На виконання умов договору позивач придбав добриво органічне «Біочар-Фод» в кількості 192000,00 кг на загальну суму 10 552 320,00 грн., що підтверджується видатковими накладними №30/07/05-30/07/11 від 30.07.2020 року, а також податковими накладними від 30.07.2020 року за №44-50 на загальну суму ПДВ 1 758 720,00 грн.

Операцiї iз придбання добрива органічного «Бiочар-Фод» вiдображено Позивачем за рахунками:

- ДТ 208 «Матерiали сiльськогосподарського призначення», Кт 63l «Розрахунки з вiтчизняними постачальниками» на суму 8 793 600,00 грн.;

- ДТ 6441 «Податковий кредит», Кт 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» на загальну суму 1 758 720,00 грн.

Перевезення добрива було забезпечено ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 на пiдставi укладених договорiв перевезення з Позивачем вiд 28.07.2020 року за №№ 7/7З4-1 та 7/734-2 та факт перевезення підтверджується товарно-транспортними накладними вiд 30.10.2020 року за №№ 5-11, актами здачi - прийняття виконаних робiт вiд 03.08.2020 року, а також даними paxyнків: Кт 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками».

Факт використання добрива органiчного «Бiочар-Фод» Позивачем в межах господарської дiяльностi пiдтверджується вiдомостями оборотно-сальдової відомості по рахунку 208 «Матерiали сiльськогосподарського призначення» та актом за серпень 2020 року № 8/l про використання матерiальних, органiчних i бактерiальних добрив та засобiв хiмiчного захисту рослин за серпень 2020 року, за якими вказанi добрива були внeceнi на площу 444,1 га під с/г культуру соняшник в кількості 165 870 кг та на площу 70,1 га пiд сидерати в кiлькостi 26 130 кг., а також обліковими листами тракториста-машиніста, за формою № 67-а за серпень 2020 року № 168, № 169, № 170.

Розрахунки позивача підтверджуються платіжними дорученнями наданими як під час перевірки так і під час розгляду справи.

Щодо зазначення в Акті перевірки даних про наявність суперечливих та недостовірних відомостей в наданих документах щодо площі с/г угідь засіяних соняшником та сидератами та фактом внесення добрива органічного «Біочар-Фод» в кількості 192 000 кг під зазначені культури, суд не приймає до уваги, оскільки об`єктивні висновки перевірки можуть будуватись лише на повному та детальному вивченню всіх матеріалів пов`язаних саме з обчисленням і сплатою податків і зборів в їх сукупності, і не можуть будуватись на розбіжностях даних статистичної звітності із первинними документами, оскільки дані статистичної звітності не є документами в розумінні норм податкового законодавства, на підставі яких будуються висновки перевірки, а тому надані документи до позовної заяви спростовують позицію відповідача викладену в Акті перевірки.

Щодо відносин позивача з ТОВ «ЗАВОД БІОДОБРИВ ТРИВКО».

17.08.2020 року позивачем укладено договір поставки №1708-2 від 17.08.2020 року з ТОВ «ЗАВОД БІОДОБРИВ ТРИВКО» на придбання біодобрив органічних у кількості 23 612 л. на загальну суму 8 500 320,00 грн.

Вказані операції підтверджено видатковими накладними від 17.08.2020 року за №71, від 19.08.2020 року №72, від 21.08.2020 №73, від 25.08.2020 року №74, від 28.08.2020 за №81, від 31.08.2020 року №75, актом звіряння взаємних розрахунків за період з 17.08.2020 року 30.09.2020 рік, та податковими накладними від 17.08.2020 №26, від 19.08.2020 року №29, від 21.08.2020 року №31, від 25.08.2020 року №32, від 28.08.2020 року №39, від 31.08.2020 року №35. Вказані операції було відображено Позивачем на рахунку 282 Дт «Товари на складі», Кт 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» на загальну суму 7 083 600,00 грн, та 4 483,88 грн, Дт «Податковий кредит», Кт «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» на загальну суму 1 417 616,78 грн.

17.08.2020 року між позивачем та ТОВ «ЗАВОД БІОДОБРИВ ТРИВКО» укладено договір зберігання №1708-2-ЗБ за умовами якого позивач передав ТОВ «ЗАВОД БІОДОБРИВ ТРИВКО» на відповідальне зберігання добавку органічну. За актами надання прийому-передачі Товару на зберігання №1 від 17.08.2020 року, №2 від 19.08.2020 року, №3 від 21.08.2020 року, №4 від 25.08.2020 року, №5 від 28.08.2020 року, №6 від 31.08.2020 року, та актом надання послуг №121 від 30.09.202 року ТОВ «ЗАВОД БІОДОБРИВ ТРИВКО» було передано добавку органічну на зберігання.

За додатковою угодою №1 від 16.08.2021 року сторони погодились продовжити строк дії договору зберігання від 17.08.2020 року №1708-2-3Б до 31.12.2021 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором поставки з ТОВ «ЗАВОД БІОДОБРИВ ТРИВКО» та економією коштів сторони вирішили залишити придбаний позивачем товар на складі продавця до повного розрахунку. Позивач протягом строку зберігання проводив часткову сплату за товар на користь ТОВ «ЗАВОД БІОДОБРИВ ТРИВКО». На підставі додаткової угоди сторони продовжили строк зберігання товару в межах строку придатності товару.

Згідно з п.п.14.1.36 п.14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Щодо зазначення в Акті перевірки факту, що господарські операції позивача з ТОВ «ЗАВОД БІОДОБРИВ ТРИВКО» не були направлені на досягнення економічного ефекту, суд не приймає до уваги, оскільки зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника на отримання позитивного економічного ефекту, та створення умов для приросту в майбутньому, а відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що господарські операції позивача не були направлені на досягнення економічного ефекту.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам та запереченням проти них, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з пунктом 61.1 статті 61 Податкового кодексу України податковий контроль система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пп.14.1.36. п.14.1 ст.14 ПКУ господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до пп.14.1.191. п.14.1 ст.14 ПКУ постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду. Також п.14.1.202 п.14.1 ст.14 ПКУ передбачено, що продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-XIV (далі Закон України № 996) передбачено, що первинним документом є документ, якій містить відомості про господарську операцію. При цьому, будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Статтею 9 Закону України № 996 визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операції є первині документи.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, якщо вона спричинила реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до п. 44.2 ст. 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

У відповідності до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст. 198 ПК України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПКУ не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 ПКУ. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 201.1 ст. 201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений Податковим Кодексом термін.

Із зазначених правових норм вбачається, що податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість та витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, що стала підставою для формування податкового обліку платника податку.

Аналіз зазначених норм свідчить, що право на формування валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків в результаті придбання товарів/послуг з метою використання в господарській діяльності. При цьому операція з придбання товарів/послуг у постачальника повинна бути реальною, тобто призводити до фактичного руху активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платників податків у зв`язку з господарською діяльністю.

У податковому обліку понесені витрати на придбання товарів/послуг мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення.

До первинних документів бухгалтерського обліку, що підтверджують показники, відображені платником податків у податковій звітності, належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, які за змістом відповідають вимогам закону та які відображають реальні господарські операції. Податковий кредит з податку на додану вартість обов`язково має бути підтверджений ще й податковою накладною, виписаною платником податку на додану вартість.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку, які є формою здійснення господарської діяльності, то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатись вчиненою в межах господарської діяльності платника податку та лише за таких умов платник має право на врахування в податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.

Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети), є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.

За правилами підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Отже, зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника на отримання позитивного економічного ефекту, тобто на приріст (збереження) активів платника (їх вартість), а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.

Стосовно вищезазначеного суд зазначає, що висновки про відсутність розумної економічної причини (ділової мети) не відповідають презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки та не базується на об`єктивній інформації, яка б підтверджувала відсутність у діях позивача розумної ділової мети. Посилання контролюючого органу на наявність суперечливих та недостовірних відомостей в наданих документах, є безпідставними, оскільки, фактично, будь-які первинні документи платника податків не використовувались та не аналізувались, а отже така інформація не відповідає критерію юридичної значимості та не є допустимим та достовірним доказом.

Крім того, така інформація сама по собі не доводить та не може свідчити про наявність податкових правопорушень, на які посилається контролюючий орган.

Таким чином, дослідивши наявні в матеріалах справи первинні документи, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами податкового обліку, суд дійшов висновку, що останні складені за результатом фактично проведених господарських операцій між позивачем та його контрагентами, з дотриманням положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», містять достатні дані про зміст господарських операцій, їх учасників та підтверджують реальність здійснення таких операцій, а відтак позивачем правомірно сформовано дані податкового обліку за такими господарськими операціями.

Враховуючи викладене, з урахуванням надання позивачем всіх первинних документів, суд робить висновок, що у відповідача були відсутні підстави для формування висновків про нереальність здійснених господарських операцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СП ЗЛАТО ТАВРІЇ"( вул. Озерна, 9-В/3, кв.5, м. Миколаїв, 54058; вул. Потьомкінська, 40/10, кв.42, м. Херсон, 73003, ) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна,6, м. Миколаїв, 54001, ) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення прийняте Головним управлінням ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна,6, м. Миколаїв, 54001, ) від 06.12.2021 року № 702.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення прийняте Головним управлінням ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна,6, м. Миколаїв, 54001, ) 06.12.2021 р. №702.

4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СП ЗЛАТО ТАВРІЇ"( вул. Озерна, 9-В/3, кв.5, м. Миколаїв, 54058; вул. Потьомкінська, 40/10, кв.42, м. Херсон, 73003, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна,6, м. Миколаїв, 54001, ) сплачений судовий збір в розмірі 24970,00 (двадцять чотири тисячі девятсот сімдесят) грн., відповідно до платіжного доручення № 10355 №10356 від 08.12.2021 року.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В. С. Брагар