Справа № 580/4085/22
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/4085/22 Суддя (судді) першої інстанції: Алла РУДЕНКО
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Черкаській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Управління Служби безпеки України в Черкаській області, в якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо необхідності проведення з позивачем своєчасного повного фактичного остаточного розрахунку при звільненні з військової служби, що виразилась у несвоєчасній виплаті індексації грошового забезпечення;

- стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби, що виразилась у несвоєчасній виплаті індексації грошового забезпечення за період з 08.05.2021 по 29.08.2022 включно у сумі 325935 грн. 55 коп.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив про те, що проходив військову службу в Службі безпеки України з 31.07.2009 по 07.05.2021, в т.ч. з червня 2014 року - в Управлінні Служби безпеки України в Черкаській області. Наказом голови Служби безпеки України №533-ОС/дск від 23.04.2021, позивач був звільнений зі служби та наказом Управління Служби безпеки України в Черкаській області №39-ОС/дск та був виключений зі списків особового складу. При звільненні позивача зі служби, відповідач не провів з позивачем всі необхідні розрахунки, а саме: не нарахував та не виплатив індексацію грошового забезпечення. Відповідач 29.08.2022 на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.08.2022 у справі № 580/9671/21, виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення у сумі 78718 грн. 75 коп., тобто, через 479 календарних днів після звільнення позивача зі служби. З посиланням на ст. ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України, позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2022 р. позов задоволено частково.

Стягнуто з Управління Служби безпеки України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 6765 (шість тисяч сімсот шістдесят п`ять) гривень 50 копійок.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду в частині, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю, при цьому, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2023 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у письмовому провадженні на 22.03.2023.

22.02.2023, під № 8454 до суду від Управління Служби безпеки України в Черкаській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого, відповідач вважає, що, фактично, позивач не погоджується із розміром присудженої судом компенсації, розрахунок якого, на переконання відповідача, був здійснений з урахуванням принципів обґрунтованості, законності та справедливості.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходив військову службу в органах Служби безпеки України з 31.07.2009 по 07.05.2021.

Наказом Управління Служби безпеки України в Черкаській області від 06.05.2021 № 399-ОС/дск, позивач був виключений зі списків особового складу. Відповідач у день звільнення не нарахував та не виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 20.09.2021 у справі № 580/4665/21 зобов`язано Управління Служби безпеки України в Черкаській області нарахувати та виплати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно.

На виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20.09.2021 у справі № 580/4665/21, відповідач, згідно платіжного доручення № 1631 від 11.10.2021, виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця грудня 2015 року у сумі 4798,50 грн.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.08.2022 у справі № 580/9671/21 зобов`язано Управління Служби безпеки України в Черкаській області під час нарахування та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 до 28.02.2018 включно застосувати "січень 2008", як місяць для обчислення індексу споживчих цін (базовий місяць) для розрахунку індексації грошового забезпечення.

З виписки по банківському рахунку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 від 12.09.2022, вбачається, що на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.08.2022 у справі № 580/9671/21 відповідач 29.08.2022 виплатив позивачу 78718 грн. 75 коп. індексації грошового забезпечення.

Вважаючи, що має право на компенсацію середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України у розмірі 325935 грн. 55 коп., позивач звернувся з позовом до суду.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що вказана та заявлена сума ймовірних втрат позивача, є значно меншою від суми середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні грошового забезпечення, тому, враховуючи принцип співмірності між сумою остаточного розрахунку та сумою середнього заробітку за час затримки у її виплаті, з урахуванням справедливого і розумного балансу між інтересами позивача і відповідача, суд дійшов висновку, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає зменшенню, а достатньою компенсацією втрат позивача від несвоєчасної виплати індексації грошового забезпечення компенсацію у сумі 6765,50 грн.

Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, позаяк відповідач здійснив повний розрахунок із затримкою, що є підставою для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Апелянт вважає, що суд першої інстанції не мав підстав для зменшення суми до відшкодування, а також не мотивував чому визначив саме такий розмір коштів що стягнув з відповідача, застосувавши при розрахунку не середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а інший.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-ХІІ).

Зважаючи на те, що нормами спеціального законодавства, а саме, Законом України Про військовий обов`язок і військову службу, Законом України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовця, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи КЗпП України, зокрема, його стаття 117, яка передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно норм статті 116 КЗпП України, на підприємство, установу, організацію покладається обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплативши всі суми, що йому належать, а у разі невиконання такого обов`язку виникає відповідальність передбачена статтею 117 КЗпП України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника під час його звільнення, зокрема захист права працівника на своєчасну оплату праці за виконану роботу. При цьому відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП України спрямоване на компенсацію працівнику майнових витрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX, який набрав чинності 19.07.2022, стаття 116 КЗпП України викладена у новій редакції та передбачає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Також, важливо врахувати, що за ст. 117 КЗпП, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. (Стаття 117 із змінами, внесеними згідно із Законом № 3248-IV від 20.12.2005; текст статті 117 в редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022)

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що на дату звільнення позивача зі служби, індексація грошового забезпечення не була нарахована позивачу.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 20.09.2021 у справі № 580/4665/21, встановлено, що позивач у липні 2021 року звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату йому індексації грошового забезпечення. На виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20.09.2021 у справі № 580/4665/21, відповідач 11.10.2021 виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця грудня 2015 року.

У подальшому, на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.08.2022 у справі № 580/9671/21, відповідач 29.08.2022 виплатив позивачу 78718 грн. 75 коп. індексації грошового забезпечення із застосуванням базового місяця січня 2008 року.

Таким чином, остаточний розрахунок щодо виплати позивачу індексації грошового забезпечення був здійснений відповідачем 29.08.2022.

Отже, період прострочення щодо виплати індексації грошового забезпечення тривав з дати звільнення позивача зі служби 07.05.2021 по день повного фактичного розрахунку 29.08.2022, тому, як правильно вказав суд першої інстанції, дійсно, наявні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, передбачені частиною другою статті 117 КЗпП України.

Суд першої інстанції, здійснив розрахунок належної позивачу компенсації, та вказав, що заробіток позивача за попередні два місяці перед звільненням (07.05.2021) складав 20754 грн. за березень 2021 року та 20754 грн. за квітень 2021 року, усього 41508 грн. за 61 календарний день. Середньоденний заробіток позивача за останні два місяці перед звільненням зі служби складає 680 грн. 46 коп. Розрахунок: (20 754 грн. + 20 754 грн.) / (31 день + 30 день) = 680 грн. 46 коп. Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, але не більше ніж за 6 місяців. становить: 680 грн. 46 коп. х 181 календарних днів (01.03.2022- 28.08.2022) = 123163,26 грн.

Відповідач виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення на загальну суму 83759 грн. 03 коп. (4798 грн. 50 коп. + 78 718 грн. 75 коп.), водночас, середній заробіток за час затримки виплати складає 123163,26 грн.

Згідно з даними офіційного сайту Національного банку України, облікова ставка НБУ станом на 29.08.2022 року, складала: з 10.12.2021 - 9%, з 04.03.2022 - 10%, з 03.06 - 25 відсотків.

Отже, орієнтовний розмір майнових втрат позивача за період з 01.03.2022 по 29.08.2022 внаслідок несвоєчасного розрахунку при звільненні склав: 78 718,75 грн. х 9%) / 365 днів х 3 дн. (з 01.03.2022 по 03.03.2022)= 58,23 грн.; 78 718,75 грн. х 10%) / 365 днів х 91день (з 03.03.2022 по 02.06.2022)= 1962,58 грн.; 78 718,75 грн. х 25%) / 365 днів х 88 дн. (з 03.06.2022 по 28.08.2022)= 4744,69 грн. Всього 6765,50 грн.

Натомість, позивач заявляє позовні вимоги в розмірі 325935,55 грн., за затримку виплати в розмірі 78718 грн. 75 коп.

Проте, з огляду на очевидну неспівмірність несвоєчасно виплачених сум при звільнені позивача з розміром середнього заробітку за час затримки їх виплати при звільненні, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, а також наявністю судових спорів щодо виплати індексації та базового місяця індексації, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку, що справедливою, пропорційною і такою, що відповідатиме критеріям співмірності, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача за спірний період становить 6765,50 грн., при цьому, визначення критеріїв та розрахунку суми компенсації, є дискрецією суду, адже чітких вимог законодавство не регламентує.

Суд першої інстанції, беручи до уваги та посилаючись на правову позицію, викладену, зокрема, але не виключно, Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 26 червня 2019 року в справі №761/9584/15-ц і від 26 лютого 2020 року в справі №821/1083/17, застосував принцип співмірності та зменшив визначений позивачем розмір відповідного відшкодування.

Питання можливості зменшення судом розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, неодноразово досліджувалося Великою Палатою Верховного Суду та Верховним Судом. Велика Палата Верховного Суду 26 червня 2019 року прийняла постанову в справі №761/9584/15-ц, у якій відступила від частини висновків Верховного Суду України, сформульованих у постанові від 27 квітня 2016 року в справі за провадженням №6-113цс16. У цій постанові Велика Палата Верховного Суду констатувала, що закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Разом із тим, встановлений статтею 117 КЗпП України, механізм компенсації роботодавцем працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

За висновками, зробленими Великою Палатою Верховного Суду, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівникові при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Відповідний підхід застосований Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30 листопада 2020 року в справі №480/3105/19, у якій, з-поміж іншого, зазначено, що синтаксичний розбір текстуального змісту статті 117 КЗпП України, дає підстави суду зробити висновки про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Такий правовий висновок прямо випливає із цієї норми. Аналіз такого правового врегулювання дає змогу суду зробити правовий висновок, який непрямо випливає з приписів частини першої статті 117 КЗпП України, про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

За таких обставин, ураховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, зроблені у постановах від 26 червня 2019 року в справі №761/9584/15-ц (відступлено від частини висновків Верховного Суду України, сформульованих у постанові від 27 квітня 2016 року в справі за провадженням №6-113цс16) і від 26 лютого 2020 року в справі №821/1083/17, Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду, викладені у постанові від 30 листопада 2020 року в справі №480/3105/19, суд першої інстанції при розгляді цього спору правомірно застосував принцип співмірності, зменшивши розмір відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що грошова сума за затримку розрахунку при звільненні, виконує саме компенсаторну функцію, та яка не є належним/фіксованим заробітком позивача. Фактично, позивач, обґрунтовуючи апеляційну скаргу, не погоджується із методологією обраного судом першої інстанції способу розрахунку компенсації (не більше ніж за 6 місяців) та самою присудженою сумою, однак, законодавство не містить чітких вимог та формули розрахунку, тому, вказане питання лежить у площині свободи розсуду суду, однак, апелянт не посилається на норму матеріального права, яку, на його думку, порушив суд першої інстанції. До того ж, затримка відбулась не суми грошового забезпечення, а лише його складової - індексації грошового забезпечення.

Підсумовуючи, колегія суддів вважає, що, дійсно, відповідач, всупереч нормам чинного законодавства, не провів з позивачем повного розрахунку при звільненні, а тому, наявні підстави для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні, водночас, вирішуючи питання щодо розміру середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні, суд першої інстанції правильно та обґрунтовано застосував принцип співмірності та визначив, що середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні має бути виплачений позивачеві. Однак, не в заявленій до стягнення сумі, яка не співмірна із самою сумою, що не була йому виплачена.

Тож, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

У цілому, доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2022 р. - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко