Справа № 640/35252/21
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий суддя Грибан І.О.

судді: Ключкович В.Ю.

Парінов А.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, у якому просила суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 26.10.2021 року №8.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2022 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Головним управлінням ДПС у Київській області подано апеляційну скаргу, в якій, зазначаючи про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та здійснення порушень процесуальних норм, апелянт просить оскаржуване судове рішення в частині задоволених позовних вимог скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом фактично було викладено лише цитування законодавчих норм щодо спірних правовідносин.

Також, в апеляційній скарзі апелянт просив здійснювати розгляд справи за участі його представника.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2022 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Щодо заявленого клопотання відповідача про розгляд справи за участі його представника, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для проведення розгляду апеляційної скарги за участю сторін у відкритому судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, надаючи оцінку правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального та процесуального права, звертає увагу на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Екско Плюс» з метою залучення коштів на фінансування будівництва об`єкту інвестиції: відповідно до проектної документації (І черга будівництва) двох житлових багатоповерхових будинків з вбудованими та спеціально пристосованими приміщеннями для суспільного використання, а також автостоянка, будівництво якого здійснюється Емітентом (ТОВ «Екско Плюс») у місті Києві за будівельною адресою: АДРЕСА_2, здійснило випуск іменних безпроцентних цільових облігацій.

Інформацію про випуск іменних безпроцентних (цільових) облігацій ТОВ «Екско Плюс», зареєстровано Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку 17.09.2007 та опубліковано 18.09.2007 у виданні «Бюлетень. Цінні папери України» №210 (2140).

Враховуючи умови емісії іменних безпроцентних (цільових) облігацій, які випустило ТОВ «Екско Плюс», ОСОБА_1 уклала з ТОВ «Екско Плюс» договір бронювання об`єкту інвестування №2-18-158 від 25.02.2008 (Договір бронювання).

Згідно пункту 1.1 Договору бронювання:

- облігація - іменна безпроцентна (цільова) облігація випущена Емітентом. Одна облігація за умови виконання Інвестором вимог Інформації про випуск та цього Договору, надає право на отримання у власність 0,01 (однієї сотої) квадратного метра загальної площі Об`єкта інвестування;

- об`єкт будівництва - відповідно до Проектної документації (І черга будівництва) два житлових багатоповерхових будинки з вбудованими та спеціально пристосованими приміщеннями для суспільного використання, а також автостоянка, будівництво яких здійснюється у місті Києві за будівельною адресою: проспект 40-річчя Жовтня. 60. Адреса Об`єкта будівництва та його складових частин визначатиметься після прийняття Об`єкта будівництва зі всіма складовими частинами в експлуатації в порядку, встановленому законодавством України;

- об`єкт інвестування - житлове приміщення (квартира), яке розташоване в Об`єкті будівництва, детальна характеристика якого наведена в пункті 2.3. Договору.

Відповідно до пункту 2.2 Договору бронювання Емітент зобов`язується здійснити Бронювання за Інвестором Об`єкта інвестування та передати його у власність Інвестору шляхом погашення Пакету Облігацій, а Інвестор зобов`язується в порядку та в строки, визначені цим Договором та Інформацією про випуск набути право власності на Пакет Облігацій та пред`явити його до погашення Емітенту.

Згідно з пунктом 2.3 Договору бронювання характеристика Об`єкта Інвестування відповідно до Проектної документації: найменування: квартира; будівельний номер: 2-18-158; поверх: 18; будинок: 2; проектна загальна площа: 119,14; проектна житлова площа: 65,78; кількість кімнат: 3.

Відповідно до пункту 3.1. Договору бронювання для отримання у власність Об`єкта інвестування Інвестор зобов`язаний набути право власності на Пакет Облігацій шляхом укладення Договору купівлі-продажу Облігацій з Продавцем та здійснити оплату вартості Пакету Облігацій за рахунок власних коштів та/або за рахунок коштів, отриманих в якості кредиту від банку, згідно з графіком, визначеним в п. 3.2. цього Договору та договором купівлі-продажу Облігацій.

Згідно з пунктом 4.1. Договору бронювання погашення Пакету Облігацій відбувається після завершення будівництва Об`єкта будівництва, введення його в експлуатацію (всіх його складових). Погашення Пакету Облігацій (у тому числі дострокове) до моменту прийняття Державною приймальною комісією Об`єкта будівництва (зі всіма його складовими частинами) в експлуатацію як закінченого будівництвом об`єкта не передбачається.

Відповідно до пункту 4.10 Договору бронювання Емітент погашає Облігації шляхом передачі у власність Інвестору Об`єкта Інвестування та майнових прав, пов`язаних з ним у випадку наявності у власності Інвестора Пакету Облігацій, визначеного в п.2.5. цього Договору.

Згідно з підпунктом 4.14.2 пункту 4.14 Договору бронювання оформлення документів, які підтверджують погашення Облігацій буде здійснюватися за вибором Емітента, зокрема, шляхом укладення між Сторонами договору міни Об`єкта інвестування на Пакет Облігацій.

З метою інвестування та фінансування витрат для придбання Квартири через купівлю іменних безпроцентних (цільових) облігацій, які для таких потреб випустило ТОВ «Екско Плюс», а також для отримання у власність Квартиру, ОСОБА_1 уклала:

1) договір купівлі-продажу облігацій від 07.04.2008 №2-8-158:335-12-БД/08, на умовах якого ОСОБА_1 придбала право власності на пакет облігацій у кількості 11 914 штук за 1 421 492,86 грн., які за договором бронювання необхідно було їй придбати для обміну на квартиру;

2) договір про надання споживчого кредиту від 22.04.2008 №0, на умовах якого ОСОБА_1 отримала в АКБ «УкрСиббанк» кредит строком до 22.04.2038 для фінансування витрат, пов`язаних з придбанням квартири - оплати вартості пакета облігацій, які їй необхідно було придбати та в подальшому обміняти на квартиру;

3) договір іпотеки №83745, посвідчений 22.04.2008 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. та зареєстрований в реєстрі за №1466 (договір іпотеки), за яким ОСОБА_1 у забезпечення своїх зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №0 від 22.04.2008 передала АКБ «УкрСиббанк» в іпотеку житлову нерухомість, яка знаходиться в стадії будівництва (об`єкт інвестування), а саме: трикімнатну квартиру, будівельний номер АДРЕСА_1 , проектною загальною площею 119,14 кв.м., проектною житловою площею 65,78 кв.м., будівельна адреса якої згідно з укладеним договором бронювання об`єкта інвестування №2-18-158 від 25.02.2008 року: АДРЕСА_2 , яка стане власністю ОСОБА_1 у майбутньому.

Після завершення будівництва та набуття ОСОБА_1 прав власності на квартиру в обмін за переданий нею пакет облігацій, між ОСОБА_1 та банком було підписано договір про внесення змін №1 до договору іпотеки, посвідчений 11.01.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. та зареєстрований в реєстрі за №20. З урахуванням вказаних змін ОСОБА_1 у забезпечення своїх зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №0 від 22.04.2008 передала банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 123,60 кв.м., житловою площею 67,80 кв.м., що складається з 3-х кімнат і розташована за адресою: АДРЕСА_3 та є власністю ОСОБА_3 на підставі договору міни, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Брагіною Н.В. від 21.05.2010 за реєстровим №3352, та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна від 08.06.2010 у реєстрову книгу №642-72 за номером №46135.

4) договір застави майнових прав №2382 від 22.04.2008, на умовах якого ОСОБА_1 у забезпечення своїх зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №0 від 22.04.2008 передала в заставу майнові права за Договором бронювання об`єкта інвестування №2-18-158 від 25.02.2008 в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 ;

5) договір застави цінних паперів (облігацій) №561 від 22.04.2008, згідно якого ОСОБА_1 у забезпечення своїх зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №0 від 22.04.2008 передала в заставу цінні папери, а саме іменні безпроцентні (цільові) облігації у бездокументарній формі випуску, які засвідчують внесення їх власником грошових коштів за договором купівлі-продажу облігацій від 07.04.2008 №2-8-158;335-12-БД/08, та надають такому власникові право на отримання об`єкту інвестування, а саме: трикімнатної квартири в багатоквартирному житловому будинку першої черги будівництва житловому комплексі, що знаходиться за будівельною адресою: АДРЕСА_2 ;

6) договір міни, посвідчений 21.05.2010 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Брагіною Н.В. та зареєстрований в реєстрі за №5352 (Договір міни), на умовах якого ОСОБА_1 передала у власність ТОВ «Екско Плюс» Пакет Облігацій (11 914 штук), а ТОВ «Екско Плюс» в обмін передало ОСОБА_1 об`єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_4 .

ОСОБА_1 здійснила державну реєстрацію її права власності на квартиру 08.06.2010, а зареєструвала своє основне місце проживання в квартирі - 11.09.2014.

У 2020 році ОСОБА_1 сплатила відсотки за договором про надання споживчого кредиту від 22.04.2008 №0 та подала декларацію про майновий стан і доходи за 2020 рік у якій самостійно визначила суму, на яку зменшується податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у зв`язку використанням права на податкову знижку у розмірі 21048,83 грн.

22.09.2021 контролюючим органом проведено камеральну перевірку податкової декларації про майновий стан і доходи за 2020 рік, поданої ОСОБА_1 , за результатом якої складено акт від 22.09.2021 №71160/Ж5/26-15-24-18-21.

У ході перевірки виявлено та зафіксовано в акті від 22.09.2021 №71160/Ж5/26-15-24-18-21 порушення ОСОБА_1 вимог підпункту 14.1.170 пункту 14.1 статті 14, підпункту 166.2.1 пункту 166.2 статті 166, підпункту 166.3.1 пункту 166.3 статті 166, пункту 175.1 статті 175 ПК України, шляхом завищення суми податку на доходи фізичних осіб, яка зазначена ОСОБА_1 у податковій декларації як така, що підлягає поверненню з бюджету на 17673,83 грн.

На підставі акту від 22.09.2021 №71160/Ж5/26-15-24-18-21 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 26.10.2021 №8, яким зменшено суму податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку з 21048,83 грн. до 3375 грн. та зазначив відхилення у розмірі 17673,83 грн.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення контролюючого органу протиправним, позивач звернулась з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції , задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що відповідачем порушено порядку призначення та проведення вказаної перевірки, що вказує на її незаконність та, як наслідок, протиправність прийнятого за висновками такої перевірки податкового повідомлення-рішення від 26 жовтня 2021 року №8.

Також, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у позивача права на податкову знижку у 2020 році у розмірі частини суми процентів за користування іпотечним житловим кредитом, наданим позичальнику в національній або іноземній валютах, фактично сплачених протягом 2020 року на умовах договору про надання споживчого кредиту від 22 квітня 2008 року №0.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Як встановлено підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Види документальних перевірок, порядок планування, проведення та оформлення їх результатів, що проводяться контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, встановлюються Митним кодексом України.

Згідно з підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 цієї статті камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах, повнота нарахування та своєчасність сплати податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі невідповідності резидента Дія Сіті вимогам, визначеним пунктами 2, 3 частини першої та пунктом 10 частини другої статті 5 Закону України "Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні".

Згідно з підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 цієї статті документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи органу державної податкової служби і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка. Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Згідно пункту 76.1 статті 76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Порядок проведення документальних позапланових перевірок регламентований статтею 78 ПК України.

Згідно з пунктом 78.4 статті 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки. При цьому законодавець чітко розмежовує правову природу та процедуру проведення документальних позапланових виїзної та невиїзної перевірок.

Відповідно до пункту 78.5 статті 78 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відтак, колегія суддів наголошує, що нормами ПК України чітко встановлені умови та порядок проведення перевірок. Лише їх дотримання може бути підставою для висновку про законність такої перевірки.

З матеріалів справи вбачається, що 22 вересня 2021 року контролюючим органом проведено камеральну перевірку податкової декларації про майновий стан і доходи за 2020 рік, поданої ОСОБА_1 , за результатом якої складено акт від 22 вересня 2021 року №71160/Ж5/26-15-24-18-21.

При цьому, згідно з матеріалами акту камеральної перевірки від 22 вересня 2021 року №71160/Ж5/26-15-24-18-21, контролюючий орган проводив перевірку поданої за 2020 рік податкової декларації про майновий стан і доходи.

Натомість, під час перевірки контролюючим органом також були використані наступні документи: декларація про майновий стан і доходи за 2020 рік; дані з ЦБ ДРФО ДФС України щодо нарахованого (виплаченого) доходу та нарахованого (перерахованого) податку (форма - 1 ДФ); довідка; копія договору про надання споживчого кредиту; копія договору іпотеки; паспорту; меморіальних ордерів.

З наведеного вище переліку документів, які були використані контролюючим органом при проведенні камеральної перевірки, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вказані документи відповідно до пункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України є предметом саме документальної, а не камеральної перевірки.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на відміну від камеральної перевірки, документальна невиїзна перевірка потребує наявності наказу про призначення документальної перевірки та обов`язкового доведення до відома платника податків про дату та місце її проведення. Однак, згідно матеріалів справи не встановлено, а відповідачем не доведено оформлення та направлення позивачу вказаних документів.

Відтак, наведена обставина свідчить про те, що контролюючий орган порушив встановлений ПК України порядок призначення та проведення документальної перевірки, провівши останню у вигляді камеральної перевірки.

Щодо висновків відповідача про допущення позивачем зазначених в акті перевірки порушень, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пунктом 166.1 статті 166 ПК України платник податку має право на податкову знижку за наслідками звітного податкового року.

Підстави для нарахування податкової знижки із зазначенням конкретних сум відображаються платником податку у річній податковій декларації, яка подається по 31 грудня включно наступного за звітним податкового року.

Підпункт 14.1.170 пункту 14.1 1 статті 14 ПК України визначає, що податкова знижка для фізичних осіб, які не є суб`єктами господарювання, - документально підтверджена сума (вартість) витрат платника податку - резидента у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у резидентів - фізичних або юридичних осіб протягом звітного року, на яку дозволяється зменшення його загального річного оподатковуваного доходу, одержаного за наслідками такого звітного року у вигляді заробітної плати, у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 166.2 статті 166 ПК України до податкової знижки включаються фактично здійснені протягом звітного податкового року платником податку витрати, підтверджені відповідними платіжними та розрахунковими документами, зокрема квитанціями, фіскальними або товарними чеками, прибутковими касовими ордерами, що ідентифікують продавця товарів (робіт, послуг) і особу, яка звертається за податковою знижкою (їх покупця (отримувача), а також копіями договорів за їх наявності, в яких обов`язково повинно бути відображено вартість таких товарів (робіт, послуг) і строк оплати за такі товари (роботи, послуги).

Оригінали зазначених документів не надсилаються контролюючому органу, але підлягають зберіганню платником податку протягом строку давності, встановленого цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 166.3.1 пункту 166.3 статті 166 ПК України платник податку має право включити до податкової знижки у зменшення оподатковуваного доходу платника податку за наслідками звітного податкового року, частину суми процентів, сплачених таким платником податку за користування іпотечним житловим кредитом протягом звітного податкового року, що визначається відповідно до статті 175 цього Кодексу.

Підпункт 166.4.2 пункту 166.4 статті 166 ПК України передбачає, що загальна сума податкової знижки, нарахована платнику податку в звітному податковому році, не може перевищувати суми річного загального оподатковуваного доходу платника податку, нарахованого як заробітна плата, зменшена з урахуванням положень пункту 164.6 статті 164 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 175.1 статті 175 ПК України платник податку - резидент має право включити до податкової знижки частину суми процентів за користування іпотечним житловим кредитом, наданим позичальнику в національній або іноземній валютах, фактично сплачених протягом звітного податкового року. Таке право виникає в разі якщо за рахунок іпотечного житлового кредиту будується чи купується житловий будинок (квартира, кімната), визначений платником податку як основне місце його проживання, зокрема згідно з позначкою в паспорті про реєстрацію за місцезнаходженням такого житла.

Пункт 175.2 статті 175 ПК України передбачає, що у разі якщо будинок (квартира, кімната) купується за рахунок іпотечного житлового кредиту, частина суми процентів, що включається до податкової знижки платника податку - позичальника іпотечного житлового кредиту, дорівнює добутку суми процентів, фактично сплачених платником податку протягом звітного податкового року в рахунок його погашення, і коефіцієнта, що враховує мінімальну площу житла для визначення податкової знижки, розрахованого відповідно до пункту 175.3 цієї статті.

У разі якщо будинок (квартиру, кімнату) збудовано за рахунок іпотечного житлового кредиту, частина суми процентів, що включається до податкової знижки платника податку - позичальника іпотечного житлового кредиту, нарахована в перший рік погашення такого кредиту, може бути включена до податкової знижки за результатами звітного податкового року, в якому збудований об`єкт житлової іпотеки переходить у власність платника податку та починає використовуватися як основне місце проживання, з послідовним перенесенням права на включення до податкової знижки наступних щорічних фактично сплачених платником податку сум процентів протягом передбаченого пунктом 175.4 цієї статті строку дії права на включення частини таких процентів до податкової знижки. При цьому загальний розмір частини суми процентів, дозволених для включення до податкової знижки, дорівнює добутку суми процентів, фактично сплачених платником податку - позичальником протягом відповідного звітного податкового року, що враховується в погашення, і коефіцієнта, що враховує мінімальну площу житла для визначення податкової знижки, розрахованого відповідно до пункту 175.3 цієї статті.

За приписами пункту 175.3 статті 175 ПК України коефіцієнт, що враховує мінімальну площу житла для визначення податкової знижки на суму процентів за іпотечним житловим кредитом, обчислюється за такою формулою:

К = МП/ФП,

де К - коефіцієнт;

МП - мінімальна загальна площа житла, що дорівнює 100 квадратним метрам;

ФП - фактична загальна площа житла, що будується (придбавається) платником податку за рахунок іпотечного кредиту.

У разі якщо цей коефіцієнт більший ніж одиниця, до податкової знижки включається сума фактично сплачених процентів за іпотечним кредитом без застосування такого коефіцієнта.

Згідно пункту 175.4 статті 175 ПК України право на включення до податкової знижки суми, розрахованої згідно з цією статтею, надається платнику податку за одним іпотечним кредитом протягом 10 послідовних календарних років починаючи з року, в якому: об`єкт житлової іпотеки придбавається; збудований об`єкт житлової іпотеки переходить у власність платника податку та починає використовуватися як основне місце проживання.

Згідно підпункту 14.1.87 пункту 14.1 статті 14 ПК України іпотечний житловий кредит - фінансовий кредит, що надається фізичній особі банківською чи іншою фінансовою установою відповідно до закону строком не менш як на п`ять повних календарних років для фінансування витрат, пов`язаних з придбанням квартири (кімнати) чи житлового будинку (його частини) або будівництвом житлового будинку (його частини), то надаються у власність позичальника, з прийняттям кредитором такого житла (землі, що знаходиться під таким житловим будинком, у тому числі присадибної ділянки) у заставу.

З матеріалів справи вбачається, що підставою прийняття спірного рішення слугував висновок відповідача про те, що за результатами камеральної перевірки податкової декларації про майновий стан і доходи, поданої за 2020 рік встановлено завищення ОСОБА_1 сум витрат для дозволених на включення до податкової знижки, оскільки відповідно до договору про надання споживчого кредиту від 22 квітня 2008 року №0 цільове призначення (мета) кредиту - для особистих потреб позичальника, а саме для придбання іменних цільових безпроцентних облігацій.

Крім того, відповідач, з посиланням на Закон України «Про іпотеку» від 05.06.2003 №898-IV, зауважив, що кредитний договір платника податку, який бажає нарахувати податкову знижку на частину суми процентів, сплачених за користування іпотечним житловим кредитом, повинен відповідати, зокрема, таким умовам: у кредитному договорі зазначено, що ціллю його надання є придбання (будівництво) житла, яке приймається кредитором у заставу.

Разом з тим, відповідно до частини третьої статті 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» (у редакції, що діяла у 2008 році) об`єктами інвестиційної діяльності не можуть бути об`єкти житлового будівництва, фінансування спорудження яких здійснюється з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління. Інвестування та Фінансування будівництва таких об`єктів може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного Інвестування, недержавні пенсійні фонди, які створені та діють відповідно до законодавства, а також через випуск безпроцентних (цільових) облігацій, за якими базовим товаром виступає одиниця такої нерухомості.

Колегія суддів зазначає, що для придбання прав на квартиру ОСОБА_1 , виходячи з умов інвестування в об`єкт інвестування, та враховуючи вимоги частини третьої статті 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність», а також умови договору бронювання, мала придбати у ТОВ «Екско Плюс» іменні безпроцентні (цільові) облігації, які в подальшому обміняти на квартиру в побудованому житловому будинку.

З огляду на відсутність коштів для придбання пакета облігацій для обміну на квартиру, позивач уклала договір про надання споживчого кредиту від 22 квітня 2008 року №0, на умовах якого ОСОБА_1 отримала в АКБ «УкрСиббанк» кредит строком до 22 квітня 2038 року для фінансування витрат, пов`язаних з придбанням квартири - оплати вартості пакета облігацій, які їй необхідно було придбати та в подальшому обміняти на квартиру.

Наразі, для забезпечення виконання позивачем умов договору про надання споживчого кредиту від 22 квітня 2008 року №0 укладено також договір іпотеки №83745, посвідчений 22 квітня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. та зареєстрований в реєстрі за №1466 (договір іпотеки), за яким ОСОБА_1 у забезпечення своїх зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №0 від 22 квітня 2008 року передала АКБ «УкрСиббанк» в іпотеку житлову нерухомість, яка знаходиться в стадії будівництва (Об`єкт інвестування), а саме: трикімнатну квартиру, будівельний номер АДРЕСА_1 , проектною загальною площею 119,14 кв.м., проектною житловою площею 65,78 кв.м., будівельна адреса якої згідно з укладеним Договором бронювання об`єкта інвестування №2-18-158 від 25 лютого 2008 року: АДРЕСА_2 , яка стане власністю ОСОБА_1 у майбутньому.

Після завершення будівництва та набуття ОСОБА_1 прав власності на квартиру в обмін за переданий нею пакет облігацій, між ОСОБА_1 та банком підписано договір про внесення змін №1 до договору іпотеки, посвідчений 11 січня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. та зареєстрований в реєстрі за №20. З урахуванням вказаних змін ОСОБА_1 у забезпечення своїх зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №0 від 22 квітня 2008 року передала Банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 123,60 кв.м., житловою площею 67,80 кв.м., що складається з 3-х кімнат і розташована за адресою: АДРЕСА_3 та є власністю ОСОБА_3 на підставі договору міни, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Брагіною Н.В. від 21 травня 2010 року за реєстровим №3352, та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна від 08 червня 2010 року у реєстрову книгу №642-72 за номером №46135.

Отже, банком за договором про надання споживчого кредиту від 22 квітня 2008 року №0 надано ОСОБА_1 кредит зі строком його повернення до 22 квітня 2038 року саме для фінансування витрат ОСОБА_1 , пов`язаних з придбанням квартири у житловому будинку на стадії його будівництва, що була надана у власність ОСОБА_1 , з прийняттям Банком такого житла в іпотеку.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що кошти, отримані позивачем за договором про надання споживчого кредиту від 22 квітня 2008 року №0, відповідають ознакам іпотечного житлового кредиту, які визначені підпунктом 14.1.87 пункту 14.1 статті 14 ПК України, адже вказані кошти надані:

- позивачу як фізичній особі банківською установою;

- строком не менш як на п`ять повних календарних років;

- для фінансування витрат, пов`язаних з придбанням квартири;

- у власність позичальника, з прийняттям кредитором такої квартири у заставу.

Щодо доводів апелянта про невідповідність договору про надання споживчого кредиту від 22 квітня 2008 року №0 вимогам Закону України «Про іпотеку» щодо зазначення у останньому мети його надання, а саме: придбання (будівництво) житла, яке приймається кредитором у заставу, - колегія суддів зазначає наступне.

Вимоги до іпотечного договору визначені у статті 18 Закону України «Про іпотеку», згідно якої іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови:

1) для іпотекодавця та іпотекодержателя - юридичних осіб відомості про: для резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців; для нерезидентів - найменування, місцезнаходження та державу, де зареєстровано особу; для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про: для громадян України - прізвище, ім`я, по батькові, адресу постійного місця проживання та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів; для іноземців, осіб без громадянства - прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), адресу постійного місця проживання за межами України;

2) зміст та розмір основного зобов`язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов`язання;

3) опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані. При іпотеці земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення;

4) посилання на видачу заставної або її відсутність.

У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду.

Іпотечний договір може містити інші положення, зокрема, визначення вартості предмета іпотеки, посилання на документ, що підтверджує право власності іпотекодавця на предмет іпотеки, відомості про обмеження та обтяження прав іпотекодавця на предмет іпотеки, визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки.

Іпотечний договір та договір, що обумовлює основне зобов`язання, можуть бути оформлені у вигляді одного документа. Цей документ за формою і змістом повинен відповідати вимогам, встановленим у цій статті, та вимогам, встановленим законом, для договору, який визначає основне зобов`язання.

У разі якщо іпотекою забезпечується повернення позики, кредиту для придбання нерухомого майна, яке передається в іпотеку, договір купівлі-продажу цього нерухомого майна та іпотечний договір можуть укладатися одночасно.

Крім того, іншими нормами Закону України «Про іпотеку» також не передбачено обов`язкового зазначення у кредитному договорі про те, що ціллю його надання є придбання (будівництво) житла, яке приймається кредитором у заставу.

Наразі, вказана квартира передана позивачем у заставу згідно договору іпотеки від 22 квітня 2008 року №83745, а не договору про надання споживчого кредиту від 22 квітня 2008 року №0. ОСОБА_1 здійснила державну реєстрацію права власності квартиру 08 червня 2010 року, а зареєструвала своє основне місце проживання в квартирі - 11 вересня 2014 року.

Відтак, позивач у 2014 році отримала право до 2024 року декларувати як податкову знижку частину суми процентів за користування іпотечним житловим кредитом, наданим позичальнику в національній або іноземній валютах, фактично сплачених протягом звітного податкового року.

У контексті наведеного колегія суддів вважає за необхідне підкреслити, що ОСОБА_1 користувалась вказаною податковою знижкою у 2014-2016 роках без жодних заперечень з боку відповідача, що свідчить про суперечливість та непослідовність позиції контролюючого органу.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач має право на податкову знижку у 2020 році у розмірі частини суми процентів за користування іпотечним житловим кредитом, наданим позичальнику в національній або іноземній валютах, фактично сплачених протягом 2020 року на умовах договору про надання споживчого кредиту від 22 квітня 2008 року №0.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи висновки суду першої інстанції не спростовують.

Колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді: В.Ю. Ключкович

А.Б. Парінов

(повний текст ухвали складено 22.03.2023р.)