Справа № 360/1476/22
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2023-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року справа №360/1476/22

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Гайдара А.В., Геращенка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2022 р. у справі № 360/1476/22 (головуючий І інстанції К.Є. Петросян) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області , Головного управління пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі відповідач 1) , Головного управління пенсійного фонду України в Полтавській області ( далі відповідач 2 ), в якому просила: визнати незаконними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на підставі ст.12 Закону України Про пенсійне забезпечення; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком у відповідності до ст.12 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788XII, з моменту первинного звернення за пенсією, з 09.02.2022.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2022 року відмовлено в задоволені позовних вимог

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задовольнити позов.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не взято до уваги, що на час виникнення спірних правовідносин і до цього часу наявна колізія між нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі Закон № 1788-ХІІ) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»№1058 (далі Закон №1058), - з іншого в частині віку набуття права на пенсію жінок. Перший із цих законів визначає такий вік у 55 років, тоді як другий - у 60 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Такий висновок повністю узгоджується з думкою Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) де сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ.

До того ж судом першої інстанції не взято до уваги, що Велика палата Верховного суду в межах зразкової справи № 360/3611/20 дійшла висновку про те, що в подібному випадку підлягають застосуванню положення які є найбільш сприятливими для особи. При ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи (частина 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суд першої інстанції висновки у цій справі повністю відкинув з посиланням, що справи не є тотожними, при цьому судом першої інстанції проігноровано правовий висновок, який зробила Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи справу 360/3611/20, зокрема Великою Палатою ВС відхилено доводи пенсійного органу про те, що відповідно до статті 5 Закону № 1058-ГУ дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону; виключно цим Законом визначаються, зокрема: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком. Великою Палатою ВС у Постанові від 03.11.2021 по справі 360/3611/20 відзначено, що «Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон № 1788-ХІІ був прийнятий раніше за Закон № 1058-ГУ». До того ж у цій постанові Велика Палата ВС відзначила на неспроможність посилання пенсійного органу на абзац другий пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ГУ, відповідно до якого положення Закону № 1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом № 2148-УШ мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. Велика Палата Верховного Суду вважає, що якби таким був намір законодавця, то він мав би виключити із Закону № 1788-ХІІ всі інші положення, чого зроблено не було.

Судом першої інстанції також не взято до уваги, що виходячи із засад розумності та справедливості та в силу ст.69 Закону України «Про Конституційний Суд України» слід враховувати висновки Конституційного Суду України викладені у рішенні №1-р/2020 від 23.01.2020. Так, у пункті 3.2. Рішення №1- р/2020 від 23.01.2020 Конституційний Суд України наголошує на принципі правової визначеності, як одному із елементів верховенства права, згідно із яким обмеження основних прав людини та громадянина допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; держава зобов`язана дотримуватися та застосовувати у прогнозований і послідовний спосіб ті закони, які вона ввела в дію; юридична визначеність передбачає, що норми права повинні бути зрозумілими і точними, а також спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій і правових відносин; юридична визначеність означає також, що необхідно у цілому дотримуватися зобов`язань або обіцянок, які взяла на себе держава перед людьми.

Застосування відповідачем до спірних правовідносин норми статті 26 Закону №1058-ГУ не відповідають принципу верховенства права, а також суперечать нормам ч.2 ст.19, ч.3 ст.22 Конституції України згідно із якими, органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України та при прийнятті нових нормативно-правових актів або внесенні змін у діючі не допускається зменшення змісту й обсягу існуючих прав і свобод.

Оскільки на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах їй виповнилося вже 55 років, страховий стаж становив понад 25 років, що відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» це є достатнім для висновку, що позивач набула право на пенсію за віком відповідно до статті 12 Закону№ 1788-ХІІ.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

09.02.2022 позивач звернулась на веб-портал Пенсійного фонду України до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області з заявою про призначення пенсії за віком (електронний номер заяви 393), що не заперечують сторони по справі.

За принципом екстериторіальності, заява позивача від 09.02.2022 про призначення пенсії була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області.

За наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 09.02.2022, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області рішенням №71 від 15.02.2022 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону №1058. Вказане рішення було завізовано Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області (головний спеціаліст з призначення пенсій Іваненко Ірина Миколаївна).

В обґрунтування оскаржуваного рішення відповідачем 1 зазначено, що вік заявниці -59 років, страховий стаж позивача становить 35 років 07 місяців 06 днів. Згідно ст.26 Закону №1058 заявниця не досягла пенсійного віку, а тому право на пенсію матиме після досягнення нею 60 років, тобто з 08.07.2022.

Як вбачається з відзиву на позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, згідно даних електронної пенсійної справи страховий стаж ОСОБА_1 складає 35 років 7 місяців 6 днів (страховий стаж враховано по 31.12.2021).

Підставою для відмови у призначенні пенсії за віком позивачу було саме те, що на дату звернення з заявою про призначення пенсії за віком позивач не набула віку 60 років, який передбачений ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Тобто, необхідний стаж позивач має, що також підтверджується її трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 27.08.1980 та, що не є спірним питанням при розгляді даної справи.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірним під час апеляційного перегляду справи є питання наявності у позивача, яка не досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», права на призначення пенсії за віком у віці 55 років на підставі статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Частиною 2 статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»№1058 (далі - Закон №1058), який, згідно преамбули, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Відповідно до ст.1 Закону № 1058-IV, пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною 2 статті 5 Закону № 1058-IV встановлено, що виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку (п. 1 ч.1 ст. 45 Закону № 1058-IV).

Частиною 1 статті 26 Закону № 1058-IV встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами 1 і 2 цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року; 56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року; 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року; 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року; 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року; 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року; 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року; 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року; 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

Починаючи з 1 січня 2028 року, у разі наявності 40 і більше календарних років страхового стажу, пенсія за віком призначається незалежно від віку.

Відповідно до п. 4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію. При прийманні документів працівник сервісного центру: ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01.01.2004, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до ч.3 ст. 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; з`ясовує наявність у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис; надсилає запити про витребування з відповідних інформаційних систем необхідних відомостей, передбачених п. 2.28 розділу II цього Порядку; повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 6). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних системах та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповіді органу, який веде відповідний інформаційний реєстр.

У п. 4.2 Порядку № 22-1 зазначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію (п. 4.7 Порядку № 22-1).

Відтак, є правильним висновок суду першої інстанції, що Законом № 1058-IV, який є спеціальним у межах спірних правовідносин та який визначає умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком, встановлено вік, з досягненням якого особи мають право на призначення пенсії за віком, а жінкам підвищено вік, з якого вони набувають права на пенсію за віком в залежності від дати їх народження, - від 55 до 60 років.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до вимог статті 26 Закону № 1058-IV набуде право на пенсію за віком після досягнення 60-річного віку.

Вимоги позивача про зобов`язання відповідача призначити їй пенсію за віком по досягненню 55-річного віку на підставі статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. № 1788-ХІІ (далі Закон № 1788-ХІІ) визначено, що право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

з 1 січня 2004 року Закон №1058 є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

Абзацами 1 та 2 пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IVвстановлено, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Тобто, норми Закону № 1788-ХІІ підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання нормами Закону № 1058-IV, який є основним законом, що визначає підстави призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

Враховуючи, що стаття 12 Закону № 1788-ХІІ щодо визначення права на пенсію за віком жінок при досягненні 55 років суперечить Закону № 1058-IV, суд першої інстанції правильно вказав, що позивач не має право на пенсію при досягненні 55-річного віку на підставі статті 12 Закону № 1788-ХІІ.

Відповідно, є вірним висновок суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог та відмову у задоволенні позову.

Доводи апелянта про відсутність у суду першої інстанції компетенції на вирішення питань відповідності/невідповідності одного закону над іншим, про застосування такого закону при розгляді та вирішенні певної та конкретної адміністративної справи є хибними, оскільки при вирішенні справ суд має визначитися, яким законом регулюються спірні правовідносини.

При цьому суд зазначає, що саме законодавцем у пункті 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV унормовано застосування законів України та інших нормативно-правових актів тільки в частині, що не суперечить Закону № 1058-IV.

Твердження апелянта стосовно порушення її прав Законом № 1058-IV є безпідставною, адже стаття 26 Закону № 1058-IV, якою збільшено пенсійний вік, є чинною, конституційною не визнавалася, тому має застосовуватися у питанні визначення права на пенсію за віком.

Посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020р. № 1-р/2020, яким визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б», «г» статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788XII зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213VIII, колегія суддів вважає помилковим , оскільки як встановлено вище, порядок призначення пенсії за віком визначено безпосередньо Законом №1058, положення якого не визнавались такими, що не відповідають Конституції України.

Посилання позивача на рішення Великої Палати Верховного Суду у справі №520/15025/16-а та № 360/3611/20, є помилковим, оскільки обставини та підставі у вказаному рішенні є відмінними від спірних правовідносин, а саме права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону № 1788.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2022 р. у справі № 360/1476/22 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2022 р. у справі № 360/1476/22 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 22 березня 2023 року.

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді А.В. Гайдар

І.В. Геращенко