Справа № 160/17894/22
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2023-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Букіна Л.Є.,
за участі: секретаря судового Котляревська Г.С.,
представника позивача - Богомолов О.О.
представників відповідача - Марінеско А.В.
Семчук Н.В.
розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради про визнання протиправним та скасування нормативно-правового акту,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради про визнання протиправним та нечинним Положення про порядок обстеження стану житлових будинків та житлових приміщень з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання житлових будинків і житлових приміщень непридатними для проживання (далі Положення № 385), затверджене Рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 385 від 24.02.2022 року.
Звертаючись із означеним позовом позивач у заявах по суті посилається на протиправність оскарженого Положення № 385, затвердженого Рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 385 від 24.02.2022 року. Позивач зазначає, що Положення № 385 суперечить імперативним приписам акту вищу юридичної сили, а саме: Положенню про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання, затвердженим постановою Ради Міністрів Української РСР від 26.04.1984 №189 (далі Положення № 189), адже, на відміну від Положення № 189 фактично наділяє Комісію щодо обстеження стану житлових будинків та житлових приміщень (далі Комісія) виключними повноваженнями з приводу самостійного обстеження житлових будинків. На думку позивача, наділивши Комісію такими повноваженнями відповідач запровадив менш прозорий механізм обстеження стану жилих будинків фактично виключивши стадію обстеження стану жилих будинків інженерно-технічними працівниками житлово-експлуатаційних з одночасним залученням громадськості та отриманням висновку від уповноваженого органу.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.12.2022 р. відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Тією ж ухвалою суду запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.
Відповідач скористався наданим правом та надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому указав про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на їх необгрунтованість. На думку представника відповідача, звертаючись із означеним позовом позивачем обрано не ефективний спосіб відновлення порушеного права. Зазначає, що демонтаж житлового приміщення відбувся на підставі рішення Рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 501 від 10.05.2022 року, яке у судовому порядку оскаржено не було. Зауважує, що оскаржений нормативно-правовий акт не повинен у повній мірі відтворювати Положення № 189.
У додаткових поясненнях представник відповідача зазначив, що під час обстеження житлового будинку за адерсою: АДРЕСА_1 (літ. А-1) до складу Комісії залучено головного спеціаліста Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, а також депутатів Дніпровської міської ради, що свідчить про дотримання вимог пункту 6 Положення № 189.
Ухвалою суду від 14.02.2023 року продовжено строк проведення підготовчого засідання на 30 днів.
Ухвалою суду від 07.03.2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті.
У судовому засіданні представники сторін підтримали свої правові позиції і надали суду пояснення аналогічні тим, що викладені в заявах по суті.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, суд зазначає про таке.
Судом встановлено, що Рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 385 від 24.02.2022 року затверджено Положення про порядок обстеження стану житлових будинків та житлових приміщень з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання житлових будинків і житлових приміщень непридатними для проживання.
Цим же Рішенням створено комісію щодо обстеження стану житлових будинків та житлових приміщень і затверджено її посадовий склад.
У п. 5 вказаного Положення зазначено, якщо під час обстеження стану жилих будинків буде виявлено невідповідність санітарним і технічним вимогам цих будинків (жилих приміщень), яку можливо і доцільно усунути шляхом проведення капітального ремонту, житлово-експлуатаційна організація вирішує в установленому порядку питання про проведення такого ремонту підлягають жилі будинки державного і громадського фонду.
У разі неможливості або недоцільності проведення капітального ремонту житлово-експлуатаційна організація вносить до виконкому районної, міської, районної у місті Ради народних депутатів пропозицію про визнання жилого будинку (жилого приміщення) таким, що не відповідає вказаним вимогам і є непридатним для проживання.
При цьому додаються такі документи:
а) акт обстеження стану жилого будинку з відповідним висновком;
б) технічний паспорт жилого будинку з даними про його фізичну зношеність;
в) висновок проектної або науково-дослідної організації (при не обхідності) щодо технічного стану жилого будинку (жилого приміщення) та про неможливість або недоцільність проведення капітального ремонту будинку (жилого приміщення);
г) висновок органу або закладу санітарно-епідеміологічної служби щодо відповідності жилого будинку (жилого приміщення) санітарним вимогам.
Згідно із п. 8 Положення № 385, Комісія може самостійно обстежувати житлові будинки (житлові приміщення) для ініціювання питання визначення їх такими, що не відповідають санітарним і технічним вимогам та є непридатними для проживання.
Позиція позивача полягає у тому, що доповнивши Положення № 385 означеним пунктом відповідач наділив Комісію повноваженнями самостійно обстежувати житлові будинки, тоді як Положенням № 189 такі повноваження за нею визначені не були.
При цьому, предметом оскарження за поданим позовом позивачем визначено не Рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 385 від 24.02.2022 року, а безпосередньо Положення № 385.
При вирішені спору суд виходить із того, що згідно ст. 7 Житлового кодексу України порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до положень пунктів 1, 8 частини першої статті 15 ЖК України виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів у межах і в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими актами законодавства, на території району, міста, району в місті здійснюють державний контроль за використанням і схоронністю житлового фонду (частина перша статті 30); здійснюють контроль за утриманням будинків, що належать громадянам (стаття 154).
Положення про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання затверджено Постановою Ради Міністрів УРСР від 26.04.1984 №189. Згідно з постановою Верховної Ради України від 12.09.1991 №1545-ХІІ, до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.
Відповідно до п. 1 Положення №189, жилі будинки державного і громадського житлового фонду підлягають плановому суцільному обстеженню з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам.
Згідно п. 3 Положення обстеження стану жилих будинків провадиться інженерно-технічними працівниками житлово-експлуатаційних організацій за участю представників громадськості. У разі необхідності до обстеження жилих будинків залучаються фахівці проектних і науково-дослідних організацій та органів і закладів санітарно-епідеміологічної служби.
Відповідно до п. 6 Положення, для обстеження стану жилих будинків, зазначених в абзаці другому пункту 5 цього Положення, виконавчий комітет відповідної місцевої Ради народних депутатів призначає комісію. Відповідно до пп. б п. 7 Положення, комісія виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів обстежує стан жилого будинку (жилого приміщення) та складає акт за формою, що встановлюється Міністерством житлово-комунального господарства УРСР.
Відповідно до п. 8 Положення, виконавчий комітет відповідної місцевої Ради народних депутатів розглядає подані комісією матеріали і приймає рішення щодо придатності жилого будинку (жилого приміщення) для проживання.
Пунктом 10 цього Положення передбачено, що виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів або утворювані ними органи управління, а також відповідні підприємства, установи, організації ведуть облік непридатних для проживання жилих будинків (жилих приміщень) та видають довідки (виписки з рішень виконавчого комітету місцевої Ради) про визнання жилого будинку (жилого приміщення) таким, що не відповідає санітарним і технічним вимогам.
Згідно зі ст. 2 Закону України № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування» (далі - Закон), місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
До системи місцевого самоврядування, крім іншого, входять сільська, селищна, міська рада; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради (ст. 5 Закону).
Згідно зі статтею 11 Закону виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.
Згідно ч.ч. 6-10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.
У разі незгоди сільського, селищного, міського голови (голови районної у місті ради) з рішенням виконавчого комітету ради він може зупинити дію цього рішення своїм розпорядженням та внести це питання на розгляд відповідної ради.
Сільський, селищний, міський голова, голова районної у місті, районної, обласної ради в межах своїх повноважень видає розпорядження.
Рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 названої Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правовідношення. Водночас засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

За загальним правилом суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Зазначене слід розуміти так, що суд захищає права, свободи та інтереси осіб у спосіб, який прямо передбачено нормою матеріального права або договором. Якщо ж законом або договором не передбачено способу захисту, який би ефективно захищав права, свободи чи інтереси позивача, суд може захистити їх у спосіб, що не суперечить закону.

Із наведеного є можливим зробити наступний висновок. Так, згадуваною статтею 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У свою чергу, під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений, як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Водночас засіб захисту повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005). Як вже зазначено вище, предметом оскарження за поданим позовом позивачем визначено безпосередньо Положення № 385.

У той же час, таке положення затверджено Рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 385 від 24.02.2022 року, яке є чинним та не оскаржувалося позивачем у судовому порядку.

Таким чином, оскільки позивачем не оскаржене Рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 385 від 24.02.2022 року, суд доходить висновку, що позивачем обрано не ефективний спосіб відновлення порушеного права, а тому відсутні підстави для скасування Положення № 385, адже це не призведе до відновлення його порушених прав.

Крім того, досліджуючи зміст спірних Положень судом не установлено основоположних відмінностей між собою.

Так, як Положенням № 385 так і Положенням № 189, яке до речі, є чинним і на цей момент, передбачено, що при обстеженні стану житлових будинків залучаються представники громадськості (ЖЕП, балансоутримувачів, управителів, представників ОСББ), а зазначення у Положенні № 385 пункту 8 не скасовує інших вимог цього Положення.

Судом також установлено, що рішенням Виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 10.05.2022 року № 501 визнано житловий будинок літ. А-1 по АДРЕСА_1 таким, що не відповідає санітарним і технічним вимогам та є непридатним для проживання (аварійним) відповідно до акта комісії щодо обстеження стану житлових будинків та житлових приміщень.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач зазначає, що правовою підставою для прийняття цього рішення слугував Порядок № 385, а також акт обстеження стану житлових будинків, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , який належить йому на праві приватної власності.

У той же час, знову ж таки, рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 10.05.2022 року № 501 позивачем також не визначено предметом оскарження у вказаному спорі.

Разом з цим, усі визначені позивачем під час судового розгляду підстави позову стосуються процедури та механізму реалізації визначених Положенням № 385 функцій, задач та повноважень Комісії, під час проведення та складання акту обстеження стану житлового будинку, розташованого за адресою: літ. А-1 по просп. Гагаріна, 101. Слід також зазначити, що склад Комісії також затверджений Рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 385 від 24.02.2022 року, яке як вже зазначено вище, на визначено предметом оскарження у цьому спорі та є чинним на момент прийняття судом рішенні у цій справі.

Підсумовуючи наведене, суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги щодо визнання недійсним Положення № 385, яким урегульовано порядок обстеження стану житлових будинків, жодним чином не відновлять права та інтереси позивача, оскільки демонтаж житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 відбувся на підставі рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 10.05.2022 року № 501, а не нормативно-правового акту, що оскаржується у цій справі.

А відтак, зважаючи на обраний позивачем спосіб відновлення порушеного права, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

Рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 17 березня 2023 року.

Суддя Л.Є. Букіна