Справа № 420/116/23
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2023-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/116/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу № Ф-1293-23У від 28.09.2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 02 січня 2023 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу № Ф-1293-23У від 28.09.2021 року.

Позиція позивача обґрунтовується наступним

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 08.09.2022 року після встановлення на телефон застосунку «ДІЯ» він отримав повідомлення про наявність щодо нього виконавчого провадження, відкритого на підставі вимоги Головного управління ДПС у Одеський області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1293-23 У від 28.09.2021 року. Відповідно до постанови (від 18.02.2022 року, № 68665762) старшого державного виконавця Другого Суворовського відділу ДВС у місті Одесі Дойчевої В.Ю. про відкриття виконавчого провадження, яку ним отримано із застосунку «ДІЯ», сума боргу перед відповідачем становить 59 534, 42 грн.

Із відповіді ГУ ДПС в Одеській області вбачається, що борг виник у зв`язку із несплатою позивачем ЄСВ за періоди: з 3 кварталу 2015 року по 4 квартал 2016 року, а також з 1 кварталу 2017 року по 4 квартал 2018 року в загальній сумі 59 534,42 грн.

Позивач не погоджується із зазначеною вимогою та зазначає, що з 10.04.2007 року до 16.05.2022 року він був зареєстрований як фізична особа-підприємець в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань за номером запису 0004632 з видом діяльності (основний) «Друкування іншої продукції» та перебував на обліку в контролюючих органах в АРК Крим (Генічеській ДПІ, ВЕЗ Крим, м. Феодосія), що підтверджується витягом з ЄДР (дані про хронологію реєстрацій) та відповіддю його запит від відповідача.

Позивач зазначає, що з моменту реєстрації його як ФОП він перебував на обліку тільки в контролюючих органах АРК Крим та не ставав на облік до будь-яких інших контролюючих органів в іншій місцевості, заяв про постановку на такий облік не подавав. У зв`язку з вимушеною зміною місця проживання внаслідок збройної агресії Російської Федерації він переїхав із тимчасово окупованої території України АРК Крим до м. Одеси. Остаточно переїхав до м. Одеси лише в 2015 році, при цьому, після зміни місця проживання на облік до контролюючих органів не ставав так як не збирався продовжувати господарську діяльність. Після переїзду до м. Одеси він не здійснював господарської діяльності, прибутку від такої діяльності не отримав, звітностей не подавав. У зв`язку з некомпетентністю у вказаних питаннях, він вважав, що подача заяви про припинення реєстрації ФОП це єдине, що необхідно для припинення діяльності та не прослідкував за її виконанням.

Крім того, позивач зазначає, що особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України визначено Законом України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» від 12.08.2014 року № 1636-VII (далі - Закон

№1636). (Даний закон № 1636, станом на 21.11.2021 року втратив чинність, при цьому на момент нарахування спірних сум по оскаржуваній вимозі цей закон був чинним, у зв`язку з чим такий закон підлягає застосовуванню до даних правовідносин).

Відповідно до пункту 3.1 статті 3 Закону № 1636 на території вільної економічної зони «Крим» (далі - ВЕЗ «Крим») діє особливий правовий режим економічної діяльності фізичних та юридичних осіб, у тому числі особливий порядок застосування норм регуляторного, податкового та митного законодавства України, а також особливий режим внутрішньої та зовнішньої міграції фізичних осіб. Згідно з пунктом 5.3 статті 5 Закону №1636 фізична особа, яка має податкову

адресу (місце проживання) на території ВЕЗ «Крим», прирівнюється з метою оподаткування до нерезидента.

Підпунктом 3 пункту 12.3 статті 12 Розділу II «Перехідні положення» Закону №1636 визначено, що з 01 червня 2014 року вважається анульованою податкова реєстрація осіб, які станом на 31 травня 2014 року мали місцезнаходження (місце проживання) та перебували на обліку в контролюючих органах на території АРК або міста Севастополя.

Позивач зазначає, що станом на 31.05.2014 року він мав місце проживання та перебував в АРК Крим та стояв там на обліку як платник податків, у зв`язку з чим, відповідно до підпункту 3

пункту 12.3 статті 12 Закону №1636, його податкова реєстрація з 01.06.2014 року вважається анульованою, а тому з 01.06.2014 року ним було втрачено статус платника єдиного податку, а відтак і обов`язок сплати єдиного податку. На податковий облік після виїзду із окупованої частини України він не вставав, так як не збирався продовжувати господарську діяльність.

З огляду на викладене, враховуючи те, що після зміни місця проживання позивач не продовжував здійснення господарської діяльності не ставав на облік до контролюючих органів та не подавав звітностей, вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1293-23 У від 28.09.2021 року на його думку є протиправною та підлягає скасуванню.

Позиція відповідача обґрунтовується наступним

За даними інформаційної системи ДПС фізична особа підприємець ОСОБА_1 з 10.04.2007 року по 16.05.2022 року перебувала на обліку у Головному управлінні ДПС у Одеській області, Приморській державній податковій інспекції як фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування здійснюючи діяльність згідно обраного основного вид діяльності «Друкування іншої продукції».

Відповідач наголошує, що з 01.01.2017 року до ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» було внесено зміни, одна із яких стосується порядку нарахування єдиного соціального внеску фізичними особами-підприємцями та особами, які провадять незалежну професійну діяльність, у разі відсутності у них доходу у звітному році або окремому місяці звітного року.

Так, якщо раніше такі платники ЄСВ мали право самостійно визначати базу нарахування ЄСВ у разі відсутності доходу і сплатити суму єдиного соціального внеску з урахуванням встановленої максимальної величини бази нарахування ЄСВ та розміру мінімального страхового внеску, то з 01.01.2017 року таке самостійне визначення бази для нарахування ЄСВ стає їх обов`язком.

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази, нарахування єдиного внеску.

Згідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 7 та абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» фізична особа-підприємець ОСОБА_1 повинен був сплатити єдиний внесок у розмірі 59 534,42 грн., нарахований за 2015-2018 роки.

На підставі цих даних Головне управління ДПС в Одеській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1293-23У від 28.09.2021 року, відповідно до вимог чинного законодавства. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» є недоїмкою.

Також відповідач зазначає, що після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа-платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності. Така фізична особа має забезпечити остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності, в установлені строки подати відповідному контролюючому органу декларацію за останній базовий податковий (звітний) період, в якій відображаються виключно доходи від проведення підприємницької діяльності. На підставі цих даних Головне управління ДПС в Одеській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1293-23У від 28.09.2021 року, відповідно до вимог чинного законодавства.

З огляду на викладене, відповідач вважає, що вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1293-23У від 28.09.2021 року Головного управління ДПС в Одеській області є правомірною та законною.

Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05 січня 2023 року, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ст.262 КАС України.

Крім того, ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05 січня 2023 року витребувано у Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, ) належним чином оформлену інформацію: щодо подання ОСОБА_1 як фізичною особою-підприємцем податкової звітності до контролюючого органу та сплати єдиного внеску у період з 2015 року по 2018 рік; щодо направлення на адресу ОСОБА_1 та отримання останнім вимоги про сплату боргу № Ф-1293-23У від 28.09.2021 року.

17 лютого 2023 року від представника Головного управління ДПС в Одеській області надійшло клопотання (вхід. № ЕП/4909/23), в якому останній просить суд продовжити строк Головному управлінню ДПС в Одеській області для надання відзиву та витребуваної інформації.

У період з 13.02.2023 року по 28.02.2023 року головуючий суддя перебував у черговій щорічній відпустці.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 01 березня 2023 року клопотання представника Головного управління ДПС в Одеській області про продовження процесуального строку у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу № Ф-1293-23У від 28.09.2021 року задоволено. Продовжено Головному управлінню ДПС в Одеській області строк для подання відзиву та витребуваних ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05 січня 2023 року по справі № 420/116/23 доказів на 10 (десять) днів з дня отримання копії даної ухвали.

14 березня 2023 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (вхід. № ЕП/8384/23).

Станом на 23 березня 2023 року будь-яких інших заяв, клопотань з боку сторін на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Вивчивши матеріали справи, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позиції позивача та відповідача, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

Судом встановлено, що з 10.04.2007 року по 16.05.2015 року ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебував на обліку в контролюючих органах в АРК Крим (Генічеській ДПІ, ВЕЗ Крим, м. Феодосія).

15.01.2015 року з підстав зміни проживання через втрату контролю на частині території України позивач змінив місце проживання та переїхав до м. Одеси.

Згідно даних з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 21.03.2023 року, позивач з 15.01.2015 року у зв`язку зі зміною місця проживання перебував на податковому обліку у Суворовській ДПІ Головного управління ДПС в Одеській області.

16.05.2022 року проведено державну реєстрацію припинення фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за власним рішенням.

28.09.2021 року Головним управлінням ДПС в Одеській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1293-23 У, якою позивача зобов`язано сплатити заборгованість по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 59 534,42 грн.

18 лютого 2023 року старшим державним виконавцем Другого Суворовського відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дойчевою В.Ю. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №68665762 на підставі вимоги №Ф-1293-23 У від 28.09.2021 року.

Як вбачається із відповіді ГУ ДПС в Одеській області № 24536/6/15-32-13-07-06 від 01.11.2022 року, наданої на запит адвоката Тодирець А.О. від 26.10.2022 року щодо заборгованості по єдиному внеску ОСОБА_1 , за даними інформаційно-комукаційних систем податкового органу ОСОБА_2 перебував на обліку в якості фізичної особи - підприємця з 10.04.2007 року, на обліку в Суворовській ДПІ Головного управління ДПС в Одеській області з 16.01.2015 року по 16.05.2022 року. З 16.05.2022 року обліковується в 11 стані «припинено, але не знято з обліку (КОР не пусті)».

Вимога про сплату боргу (недоїмки) від 28.09.2021 року №Ф-1293-23У на суму 59 534,42 грн. складається з наступних нарахувань єдиного внеску по таких періодах: за 3 кв.2015 року нараховано по строку 19.10.2015 року - 1 323,47 грн.; за 4 кв.2015 року нараховано по строку 19.01.2016 року - 1 434,51 грн.; за 1 кв.2016 року нараховано по строку 19.04.2016 року - 909,48 грн.; за 2 кв.2016 року нараховано по строку 19.07.2016 року - 941,16 грн.; за 3 кв.2016 року нараховано по строку 19.10.2016 року - 957,00 грн.; за 4 кв.2016 року нараховано по строку 19.01.2017 року - 990,00 грн.; за 1 кв.2017 року нараховано по строку 19.04.2017 року - 2 112,00 грн.; за .2 кв.2017 року нараховано по строку 19.07.2017 року - 2 112,00 грн.; за 3 кв.2017 року нараховано по строку 19.10.2017 року - 2 112,00 грн.; за 4 кв.2017 року нараховано по строку 19.01.2018 року - 2112,00 грн.; за 1 кв.2018 року нараховано по строку 19.04.2018 року- 2 457,18 грн.; за 2 кв. 2018 року нараховано по строку 19.07.2018 року - 2 457,18 грн.; за 3 кв.2018 року нараховано по строку 19.10.2018 року - 2 457,18 грн.; за 4 кв.2018 року нараховано по строку 21.01.2019 року - 2 457,18 грн.; 08.02.2019 року згідно Рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску від 20.09.2018 року № 0005.575107 нараховано єдиного внеску за період з 22.10.2013 року по 14.05.2018 року на загальну суму 14 090,06 грн., з них штрафна санкція складає 1 339,55 грн., пеня - 12 750,51 гривень.

Нарахування здійснено відповідно до ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року

№2464-VI (із змінами і доповненнями), згідно до якої за не належне виконання зобов`язань в частині своєчасності сплати сум єдиного внеску до платників застосовуються штрафні санкції у розмірі 20 відсотків від суми простроченого платежу, а також пеня у розмірі 0,1 відсотка від суми за кожен день простроченого платежу: за 1 кв.2019 року нараховано по строку 19.04.2019 року - 2 754,18 грн.; за 2 кв.2019 року нараховано по строку 19.07.2019 року - 2 754,18 грн.; за 3 кв.2019 року нараховано по строку 21.10.2019 року - 2 754,18 грн.; за 4 кв.2019 року нараховано по строку 20.01.2020 року - 2 754,18 грн.; за 1 кв.2020 року нараховано по строку 21.04.2020 - 2 078,12 грн.; за 2 кв. 2020 року нараховано по строку 20.07.2020 року - 1 039,06 грн., за 3 кв.2020 року нараховано по строку 19.10.2020 року - 3 178,12 грн.; за 4 кв.2020 року нараховано по строку 19.01.2021 року - 3 300,00 грн.

Позивач, не погоджуючись з оскаржуваною вимогою, вважаючи її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Релевантні джерела права та висновки суду

Особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України визначено Законом України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» від 12.08.2014 № 1636-VII (далі - Закон №1636).

Відповідно до пункту 3.1 статті 3 Закону №1636 на території вільної економічної зони «Крим» (далі - ВЕЗ «Крим») діє особливий правовий режим економічної діяльності фізичних та юридичних осіб, у тому числі особливий порядок застосування норм регуляторного, податкового та митного законодавства України, а також особливий режим внутрішньої та зовнішньої міграції фізичних осіб.

Згідно з пунктом 5.3 статті 5 Закону №1636 фізична особа, яка має податкову адресу (місце проживання), юридична особа (відокремлений підрозділ), яка має податкову адресу (місцезнаходження) на території ВЕЗ «Крим», прирівнюється з метою оподаткування до нерезидента.

Підпунктом 3 пункту 12.3 статті 12 Розділу ІІ «Перехідні положення» Закону №1636 визначено, що з 01 червня 2014 року вважається анульованою податкова реєстрація осіб, які станом на 31 травня 2014 року мали місцезнаходження (місце проживання) та перебували на обліку в контролюючих органах на території АРК або міста Севастополя.

Така податкова реєстрація може бути відновленою після евакуації особи на іншу територію України згідно зі статтею 15 цього Закону у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань оподаткування, або внаслідок завершення строку тимчасової окупації.

Аналіз змісту наведених норм свідчить про те, що стосовно платників податків - фізичних та юридичних осіб, які станом на 31.05.2014 року мали місце проживання/місцезнаходження та перебували на обліку в контролюючих органах на території АРК або міста Севастополя, діє особливий правовий режим економічної діяльності: такі особи прирівнюються з метою оподаткування до нерезидентів, а їх податкова реєстрація вважається анульованою.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 31.05.2014 року ФОП ОСОБА_1 дійсно мав місце проживання та перебував на обліку як платник податків на території міста Феодосії, тобто ВЕЗ «Крим», у зв`язку з чим, відповідно до підпункту 3 пункту 12.3 статті 12 Закону №1636, податкова реєстрація позивача з 01.06.2014 року вважається анульованою.

Суд наголошує, що 01.06.2014 року позивач втратив статус платника єдиного внеску, а відтак і обов`язок сплати єдиного внеску та перебував у статусі суб`єкта ВЕЗ «Крим» до 15.01.2015 року (дати зміни місця проживання і взяття на податковий облік у Суворовській ДПІ Головного управління ДПС в Одеській області).

Між тим, як встановлено судом, заборгованість по сплаті єдиного внеску в загальному розмірі 59 534,42 грн., виникла у зв`язку з несплатою позивачем єдиного внеску за періоди: з 3 кварталу 2015 року по 4 квартал 2020 року включно, тобто за позивачем рахується податковий борг зі сплати єдиного внеску, який виник вже після реєстрації зміни місця проживання (15.01.2015 року) на території України та взяття позивача на податковий облік у Суворовській ДПІ Головного управління ДПС в Одеській області.

З огляду на викладене, посилання позивача на особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України визначені Законом України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» від 12.08.2014 року № 1636-VII в межах спірних правовідносин є безпідставними.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції, чинній з 01 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується, зокрема:

2) для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

3) для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Аналіз наведених положень дає суду підстави дійти до висновку, що з 01 січня 2017 року позивач, як платник єдиного податку, зобов`язаний нарахувати та сплатити єдиний внесок, базою нарахування якого є сума доходу (прибутку), отриманого від його діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, а за відсутності доходу визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відтак, на переконання суду, той факт, що позивач в період перебування на обліку в податковому органі з 01.01.2017 року по 16.05.2022 року підприємницької діяльності не здійснював, податкових платежів не сплачував та звітності не подавав, не звільняє його від обов`язку щодо визначення бази нарахування суми єдиного внеску, який, в свою чергу не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно з даними виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 з 11 квітня 2007 року зареєстрований, як платник податків. З 19 квітня 2007 року зареєстрований як платник єдиного внеску.

15.01.2015 року з підстав зміни проживання через втрату контролю на частині території України позивач змінив місце проживання та переїхав до м. Одеси.

Згідно даних з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 21.03.2023 року, позивач з 15.01.2015 року у зв`язку зі зміною місця проживання перебував на податковому обліку у Суворовській ДПІ Головного управління ДПС в Одеській області.

16.05.2022 року проведено державну реєстрацію припинення фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за власним рішенням.

Таким чином, оскільки позивач перебував на обліку в органах ДПС, як платник податків у період з 15 січня 2015 року, починаючи з 01 січня 2017 року він був зобов`язаний визначати базу нарахування єдиного соціального внеску, у розмірі не меншому за розмір мінімального страхового внеску, незалежно від факту здійснення підприємницької діяльності та отримання доходу від неї.

Щодо доводів позивача про порушення відповідачем процедури надсилання вимоги №Ф-1293-23 У від 28.09.2021 року, суд зазначає таке.

Згідно частини четвертої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.

У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

За змістом пункту 3 розділу 6 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449 (далі по тексту - Інструкція №449) орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів із дня її винесення.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається):

платникам, зазначеним у підпунктах 1 та 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом десяти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій);

платникам, зазначеним у підпунктах 3 та 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом п`ятнадцяти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

З урахуванням викладеного суд погоджується з доводами позивача стосовно того, що оскаржувана податкова вимога була складена та направлена на адресу позивача з порушенням строку, передбаченого пунктом 3 розділу 6 Інструкції №449.

Водночас, системний аналіз наведених норм статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Інструкції №449 дає підстави вважати, що вимога про сплату боргу з єдиного соціального внеску стає юридично значимою для платника єдиного соціального внеску виключно з моменту отримання такої вимоги, адже вказані норми саме з отриманням вимоги пов`язують:

- можливість узгодження визначених в ній сум;

- проведення процедур адміністративного та судового оскарження;

- можливість направлення вимоги на примусове виконання до підрозділу державної виконавчої служби.

Отже, недотримання відповідачем порядку формування та надсилання на адресу позивача спірної вимоги не створює для позивача будь яких юридичних наслідків, в тому числі жодним чином не порушує права позивача.

Разом з тим, у листі відповіді ГУ ДПС в Одеській області № 24536/6/15-32-13-07-06 від 01.11.2022 року, наданої на запит адвоката Тодирець А.О. від 26.10.2022 року щодо заборгованості по єдиному внеску ОСОБА_1 , відповідачем наведено періоди виникнення заборгованості, які не можуть заявлятися до стягнення станом на час формування вимоги 28 вересня 2021 року, з врахуванням положень пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України (1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання), а саме: щодо заборгованості за період з 3 кварталу 2015 року по 4 квартал 2016 року у загальному розмірі 6555,62 грн., яка складається з:

- за 3 кв.2015 року нараховано по строку 19.10.2015 року - 1 323,47 грн.;

- за 4 кв.2015 року нараховано по строку 19.01.2016 року - 1 434,51 грн.;

- за 1 кв.2016 року нараховано по строку 19.04.2016 року - 909,48 грн.;

- за 2 кв.2016 року нараховано по строку 19.07.2016 року - 941,16 грн.;

- за 3 кв.2016 року нараховано по строку 19.10.2016 року - 957,00 грн.;

- за 4 кв.2016 року нараховано по строку 19.01.2017 року - 990,00 грн.

Водночас, відповідачем не надано жодного обґрунтованого розрахунку або витягу з інтегрованої картки платника податків, яка б підтверджувала підстави виникнення заборгованості з єдиного соціального внеску за 2015, 2016 роки.

Отже, за наведених вище мотивів, та оскільки у зазначений період у позивача був відсутній обов`язок щодо визначення бази оподаткування єдиного соціального внеску за відсутності здійснення підприємницької діяльності та отримання доходу від неї, оскаржувана вимога відповідача є протиправною в частині нарахування позивачу грошових зобов`язань за 2015, 2016 роки, а тому підлягає скасуванню в цій частині.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На переконання суду, відповідачем не доведено правомірності прийнятого рішення в частині нарахування боргу з єдиного соціального внеску за 2015, 2016 роки у розмірі 6555,62 грн., з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції № 6160-4972-3668-9210 від 30.12.2022 року, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн. Таким чином, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд стягує на користь позивача судові витрати у розмірі 110,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8, 9, 12, 14, 44, 139, 242-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу № Ф-1293-23У від 28.09.2021 року задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС в Одеській області № Ф-1293-23 У від 28.09.2021 року зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині нарахування недоїмки за 2015 та 2016 роки у розмірі 6555,62 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 110 грн. 00 коп. (сто десять гривень нуль копійок).

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5 ,м. Одеса, 65044, ).

Суддя С.О. Cтефанов