Справа № 520/18818/21
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2023-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 р. Справа № 520/18818/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2021, головуючий суддя І інстанції: Тітов О.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 21.12.21 по справі № 520/18818/21

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області ( далі - відповідач, ГУ ДПС у Харківській області), у якому просив суд:

- скасувати рішення ГУ ДПС у Харківській області від 26 липня 2021 року № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну оплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску щодо фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що засобом поштового зв`язку ним було отримано рішення ГУ ДПС у Харківській області від 26.07.2021 року № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну оплату єдиного внеску. Вказаним рішенням до позивача застосовано штраф у розмірі 14302,98 гривень за період з 23.04.2019 року до 19.02.2020 року та нараховано пеню у розмірі 2134,03 гривень за несплату або несвоєчасну оплату єдиного внеску. Позивач зазначив, що жодного розрахунку, акту перевірки або іншого документу, яким би було обґрунтовано такі суми штрафу та пені, до нього не надходило. В рішенні відсутній розрахунок цих сум та/або посилання на джерела таких розрахунків. В подальшому позивачем досліджено відомості які містяться у його електронному кабінеті на сайті ДПС України стосовно єдиного внеску, та отримано інформацію про те, що: у 2018 році до нього було застосовано штрафні санкції та пеня за рішенням № від 31.01.2018 року (розрахунок фінансових санкцій та пені за несвоєчасну сплату по ЕСВ № 000303/20-40-13-09/ НОМЕР_1 від 31.01.2018 року) та у 2019 році до нього було застосовано штрафні санкції та пеня за рішенням № від 22.03.2019 року (розрахунок фінансових санкцій та пені за несвоєчасну сплату по ЕСВ № 001639/20-40-58-06/ НОМЕР_1 від 22.03.2019). Однак, ці рішення та розрахунки позивачем ніколи не отримувалися, щодо їх прийняття його ніяким чином не було поінформовано. Крім того, у період з 01.01.2018 року по теперішній час, жодного разу не було допущено фактів несплати або несвоєчасної оплати єдиного внеску.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.21 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити постанову, якою рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2021 року скасувати і ухвалити нове судове рішення про повне задоволення його позовних вимог.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що всі сплати єдиного внеску він здійснював у безготівковій формі з достатнім запасом до терміну, який визначено законодавством, а під час розгляду справи порушення ним вимог щодо своєчасності та повноти сплати єдиного внеску не встановлені та не доведені.

Відповідач правом надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно зі ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 зареєстрований Свердловським міським управлінням юстиції Луганської області 19.10.2004 року, відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію 000283 від 19.10.2004 року, код основного виду економічної діяльності 49.41 - Вантажний автомобільний транспорт, клас професійного ризику виробництва - 33.

19.10.2004 року ОСОБА_1 взято на облік в Луганській ОДПІ (Східне відділення).

З 03.03.2017 року позивач перебуває на обліку в ГУ ДПС (Індустріальний район м. Харкова - 2036) та здійснює діяльність на загальній системі оподаткування.

Станом на 01.01.2017 року в інтегрованій картці платника (далі - ІКП) позивача з єдиного внеску по коду класифікації доходів бюджету (далі - ККДБ) 71010000 (єдиний внесок, нарахований роботодавцями на суми заробітної плати тощо) обліковувалась заборгованість у сумі 6 963,39 грн, з них 461,37 грн - заборгованість, передана ГУ ДПС у Луганській області та 6502,02 грн та довідково нарахована штрафна санкція та пеня (штрафна санкція у розмірі 6215,94 грн, пеня у розмірі 286,08 гривень) за період з 21.01.2015 - 13.01.2017.

31.01.2018 року ГУ ДПС винесло рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на суму 6502,02 грн, грошове зобов`язання визначене яким, сплачено позивачем частково (а.с. 57).

Станом на 13.03.2018 року в ІКП позивача з єдиного внеску обліковувалась заборгованість у розмірі 335,88 грн. Після сплати заборгованості в ІКП обліковувалась довідково нарахована штрафна санкція у сумі 6936,46 та пеня у сумі 423,48 за період з 21.03.2018 до 08.01.2019.

22.03.2019 року ГУ ДПС у Харківській області винесено рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на суму 7359,94 грн, грошове зобов`язання за яким сплачено позивачем частково (а.с. 58).

Вказане рішення позивачем отримано 28.03.2019 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштової кореспонденції, яке міститься в матеріалах справи (а.с. 58, зворот).

Станом на 01.01.2019 року в ІКП позивача з єдиного внеску обліковувалась заборгованість у розмірі 576,96 грн, станом на 01.01.2020 року - у розмірі 8 730,93 гривень.

Також, в ІКП позивача з єдиного внеску обліковувалась додатково нарахована штрафна санкція у сумі 14302,98 грн та пеня у сумі 2134,03 грн за період з 23.04.2019 року до 19.02.2020 року (а.с. 60).

26.07.2021 року ГУ ДПС у Харківській області винесено рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) внеску як страхувальником (фізичною особою - підприємцем, що використовує працю найманих працівників), який нараховує єдиний внесок у зв`язку із нарахуванням заробітної плати (ККДБ 71010000) на суму 16 437,01 грн (а.с. 60).

До рішення від 26.07.2021 № додано розрахунок, що відображає суму недоїмки, період прострочення, розмір (10% чи 20%) та суму штрафу, а також суму недоїмки, період прострочення, розмір (0,1%) та суму пені.

Вказане рішення позивачем отримано 16.08.2019 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштової кореспонденції, яке міститься в матеріалах справи (а.с. 61).

Не погоджуючись з вказаним рішенням контролюючого органу, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив того, що позивач допускав несвоєчасну сплату єдиного внеску, нарахованого фізичній особі-підприємцю, яка використовує працю найманих працівників, внаслідок цього виникала недоїмка, а тому при застосуванні до позивача штрафних санкцій та винесення відповідного рішення, контролюючий орган діяв виключно у межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, колегія судів зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон №2464.

Так, за змістом частини першої статті 1 Закону №2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок, або ЄСВ) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2); сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, є недоїмкою (пункт 6).

Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є:

- роботодавці: фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців);

- фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Згідно з частиною 2 статті 6 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (пункт 1); подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю (пункт 4).

Відповідно до приписів частин 11 та 12 статті 9 Закону №2464 єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника; у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом.

За змістом частини 10 статті 25 Закону №2464 на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум (пункт 2 частини 11 статті 25 Закону №2464).

Ця ж норма в редакції, що діяла до 01 січня 2015 року, визначала, що за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Частиною 16 статті 25 Закону №2464 визначено, що строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску страхувальниками, встановленими Законом №2464, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів, визначає Інструкція №449.

Відповідно до пункту 1 розділу VII «Фінансові санкції» Інструкції №449 за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.

Підпунктом 2 пункту 2 розділу VII Інструкції №449 передбачено, що відповідно до частини одинадцятої статті 25 Закону до платників, визначених підпунктами 1- 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, органи доходів і зборів застосовують штрафні санкції:

- за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум;

- за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.

Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

Згідно з пунктом 5 розділу VII Інструкції №449 на суму недоїмки платнику єдиного внеску нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка на суму фактично сплаченої недоїмки за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

За змістом пункту 2 розділу VII Інструкції №449 рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску складається за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції. Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів. При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за вказані періоди.

Відповідно до пункту 2 Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 07 квітня 2016 року №422, інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами; інформаційна система органів ДФС - інтегрована структура, що складається з одного чи більшої кількості процесів, компонентів апаратного та програмного забезпечення, засобів та персоналу, що забезпечує можливість задоволення встановленої потреби або цільової функції.

Отже, зміст наведених вище положень законодавства свідчить, що в разі несвоєчасної та/або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, про що органом доходів і зборів приймається відповідне рішення.

При цьому, розрахунок цих фінансових санкцій здійснюється на підставі даних інформаційної системи такого органу.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції здійснено звірку доданих до оскаржуваного рішення Інспекції розрахунків штрафних санкцій з відомостями ІКП позивача щодо нарахованих в автоматичному режимі сум штрафних санкцій та пені та встановлено повну відповідність. При цьому судом не виявлено помилок в розрахунках штрафних санкцій і пені.

Вказані докази підтверджують обставини несвоєчасної сплати позивачем самостійно визначених зобов`язань з єдиного внеску, а також нарахування при погашенні недоїмки в автоматичному режимі сум штрафу та пені.

Щодо доводів позивача про те, що ним своєчасно сплачувались суми єдиного внеску, колегія суддів зазначає, що за рахунок сум єдиного внеску, які вносилися позивачем щомісячно, відповідачем погашалися суми недоїмки у порядку календарної черговості їх виникнення, що у свою чергу унеможливлювало їх зарахування в тому місяці, в якому їх було сплачено та що в подальшому призвело до порушення строків сплати єдиного внеску за спірний період.

У момент погашення позивачем недоїмки (її частини) в його ІКП в автоматичному режимі відбувалося нарахування фінансових санкцій з такими формулюваннями: 1) «Нараховано довідково пені ЄВ [...] з [...] по [...]» та вказувалася відповідна сума пені, яку слід застосувати до платника; 2) «Необхідна штрафна санкція за несвоєчасну сплату платежу [..]» та вказувалася відповідна сума штрафу, яку слід застосувати до платника.

До прийняття контролюючим органом рішень про застосування до позивача штрафу та пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску, суми нарахованих в автоматичному режимі фінансових санкцій надалі обліковувалися в ІКП по ККДБ 7101000 (пеня як «нарахована довідково», а штраф як «необхідний») та не переносилися в графу «недоїмка».

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач допускав несвоєчасну сплату єдиного внеску, нарахованого фізичній особі-підприємцю, яка використовує працю найманих працівників, внаслідок цього виникала недоїмка зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Враховуючи наведене вище в сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем правомірно прийнято оскаржуване рішення й передбачені законодавством підстави для його скасування та, як наслідок, для задоволення позовних вимог відсутні.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки судовим розглядом підтверджено, що відповідач при прийнятті рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені № від 26 липня 2021 року діяв на підставі, в порядку і у спосіб, передбачений законодавством, а доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно-правовим обгрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Ураховуючи те, що за наслідками апеляційного перегляду цієї справи рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, тому відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2021 по справі № 520/18818/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Курило
Судді С.С. Рєзнікова А.О. Бегунц