Справа № 240/3675/23
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

22 березня 2023 року м. Житомир справа № 240/3675/23

категорія 111060000

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Єфіменко О.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

встановив:

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 20.02.2023 позовну заяву залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення її недоліків, шляхом надання до суду окремої заяви про поновлення строку звернення до суду, із зазначенням інших підстав (належних обґрунтувань) для поновлення строку звернення до суду та надання доказів поважності причин його пропуску.

На виконання вимог ухвали суду, 17.03.2023 від позивача надійшла заява про поновлення пропущеного строку звернення до суду. Вказав, що на початку листопада 2022 року отримав телефонний дзвінок від співробітника ДПС у Житомирській області, який повідомив, про наявність боргу. Пояснив, що з 28.10.2022 по 03.11.2022 перебував у відрядженні в с. Нові Вороб`ї Малинського району Житомирської області та після повернення з відрядження, 04.11.2022 подав запит до відповідача, з метою встановлення наявності/відсутності заборгованості та отримання копій документів на підтвердження такого боргу (в разі його наявності), а з 05 листопада 2022 року по 28 листопада 2022 року, знову знаходився у відрядженні. При цьому, зауважив, що 22.12.2022 повторно звернувся до ГУ ДПС України в Житомирській області із заявою надати копії вимог, рішень про нарахування ЄСВ на суму 29340,74 грн, а саме: актів перевірок, на підставі яких такі вимоги, рішення були прийняті. Відповідь на запит від 22.12.2022, разом з вимогою про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1308-17 від 26 лютого 2021 року отримав 30 грудня 2022 року в приміщенні контролюючого органу.

У той час позивач вважає, що відлік строку звернення за захистом порушених прав до суду розпочався з 30.12.2022 (дати вручення оскаржуваної вимоги) та відповідно до позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 580/3469/19 строк звернення до суду з метою її оскарження становить три місяці.

Так, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Ключовою є фраза «з поважних причин», а отже це і є предметом доказування при вирішенні питання щодо встановлення поважності причин для позивача, тобто якщо строк був пропущений з поважних причин, це повинно підтверджуватися незаперечними письмовими доказами.

Процесуальний закон не дає визначення терміна "поважні причини".

При цьому, у рішенні Верховного Суду України від 13.09.2006 у справі №6-26370кс04 зазначено таке: «Поважними причинами пропуску строку позовної давності вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення позову стає неможливим або утрудненим».

Як вказує практика Верховного Суду України, оцінюючи обставини, що перешкоджали здійсненню процесуального права на оскарження, суд повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у клопотанні доводів, а також з того, чи мав заявник можливість своєчасно реалізувати своє право на оскарження.

Кажучи про принцип рівності сторін, суд указує, що кожній стороні мають бути надані рівні можливості щодо представлення справи у такому вигляді, якій не ставить її у невигідне становище стосовно свого противника (рішення у справі "Бацаніна проти Росії" від 26.05.2009 р. № 3932/02, § 22).

Вказані принципи допомагають зрозуміти деякі важливі елементи справедливого суду. При цьому й саме питання застосування строку звернення до суду тісно пов`язано з їх реалізацією.

Строк звернення до адміністративного суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Згідно з ч.1 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною третьою статті 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Слід відмітити, що Верховним Судом у постанові на яку посилається позивач (від 25.02.2021 у справі № 580/3469/19) сформулював правовий висновок, відповідно до якого строк, протягом якого особа може звернутися до суду після застосування процедури досудового оскарження вимоги фіскального органу про сплату єдиного внеску складає три місяці з дня отримання платником рішення органу доходів і зборів вищого рівня, прийнятого за наслідками розгляду відповідної скарги.

Тобто, строк визначений частиною четвертою статті 122 КАС України, може бути застосований лише після застосування процедури досудового оскарження вимоги контролюючого органу про сплату єдиного внеску.

У даних спірних правовідносинах досудове оскарження вимоги про сплату боргу, позивачем не застосовувалося, доказів звернення до контролюючого органу із відповідною скаргою та прийняття рішення за результатами її розгляду, матеріали справи не містять, а тому, вважаю, що строк звернення до суду, визначений ч.4 ст. 122 КАС України не може бути застосовано. Строк для оскарження вимоги про сплату боргу до суду, визначений ч.4 ст. 25 Закону № 2464-VI та становить десять днів з дня отримання вказаної вимоги.

Як вказує позивач вимога про сплату боргу йому вручена 30.12.2022 (а також про її наявність позивачу повідомлено в телефонному режимі ще в листопаді 2022 року). Таким чином, слід відмітити, що позивачу стало відомо про порушення його прав наприкінці листопада 2022 року, однак із вказаним позовом звернувся лише 14.02.2023, тобто з порушенням десятиденного строку, встановленого ч.4 ст. 25 Закону № 2464-VI (тримісячний строк звернення до суду у даних спірних правовідносинах не може бути застосований, у зв`язку із відсутністю досудового оскарження вимоги про сплату боргу).

Враховуючи викладене та ознайомившись із доводами позивача про поважність причин пропуску строку звернення до суду із даним позовом, викладеними у поданій позивачем на виконання вимог ухвали суду заяві, не вважаю такі поважними. Наявність таких підстав не може слугувати для поновлення строку звернення до суду із даним позовом.

Також посилання позивача на введення на території України воєнного стану, як підставу для поновлення строку звернення до суду є безпідставним, оскільки позивачем не обґрунтовано обставин, що перешкоджали йому через запровадження в Україні воєнного стану своєчасно звернутись до суду в межах строку. Сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду саме позивачем у встановлені строки, у зв`язку із запровадження такого, на переконання суду, - не може вважатись поважною причиною для безумовного поновлення цих строків (висновки Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29.09.2022 у справі № 500/1912/22).

Частиною другою та п`ятою статті 44 КАС України визначено, що учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на звернення з позовом у публічно-правових відносинах.

Встановлення строків звернення до суду передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій щодо захисту своїх прав, свобод та інтересів.

Інститут строків звернення до суду в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

З огляду на викладене, суд вважає, що вказані підстави не можуть бути причиною для поновлення позивачу строку звернення до суду з позовом, оскільки матиме наслідок необґрунтованого втручання суду у принцип правової визначеності та порушення права інших учасників провадження на справедливий судовий розгляд в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Обставин, які об`єктивно унеможливлювали реалізацію прав щодо своєчасного звернення до суду позивачем не наведено.

Таким чином, вважаю, що вказані позивачем у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із позовною заявою є неповажними.

За змістом висновку наведеного Європейським Судом з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.08.2006 (справа «Каменівська проти України»), згідно з якого право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані...".

Слід також звернути увагу, що практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс та інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Отже, до вказаного в судовому рішенні строку позивачем недоліки позовної заяви не усунуто.

Згідно з пунктом 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Враховуючи, що позивач у встановлений судом строк вимоги ухвали судді від 20.02.2023 не виконав, недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не усунув, а тому така позовна заява підлягає поверненню позивачеві.

Керуючись статтями 169, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправною та скасування вимоги повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя О.В. Єфіменко