Справа № 600/649/23-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2023-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2023 р. м. Чернівці Справа № 600/649/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маренича І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі поданого ним рапорту від 03 жовтня 2022 року;

- зобов`язати начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 за пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації у воєнний час, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення догляду за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що спірним рішенням відповідача останньому відмовлено у звільненні з військової служби у запас на підставі п "г" п.2 ч.4 ст.26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу", яке позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

Зазначив, що здійснює постійний догляд за своєю бабусею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка за висновком лікарсько-консультативної комісії КНП "Міська поліклініка №2", потребує постійної сторонньої допомоги. При цьому, звертав увагу суду на те, що відсутні інші особи, які можуть здійснювати такий догляд, оскільки донька ОСОБА_2 . ОСОБА_3 (його мати ) з 2016 року проживає за кордоном в Ізраїлі, а син ОСОБА_2 . ОСОБА_4 в період з 24.05.2022 по теперішній час безпосередньо приймав та приймає участь у здійсненній заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період їх здійснення.

Наголошував на тому, що особи, зайняті постійним доглядом за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько - консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд підлягають звільненню з військової служби під час мобілізації. Відтак, позивач вважає, що відповідачем протиправно відмовлено останньому у звільненні з військової служби.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 11:00 год. 13.03.2023 р.

Відповідачем подано відзив відповідно до змісту якого заперечує проти задоволення позову. Вказує, що першочерговий обов`язок догляду за ОСОБА_2 покладається на її дітей : ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , а також вказував, що позивачем не було подано достатніх доказів та не наведено підстав чому діти ОСОБА_2 не можуть здійснювати постійний догляд.

13.03.2023 р. в судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали, просили здійснити розгляд в порядку письмового провадження.

Відповідач, що задоволення позову заперечував, просив здійснити розгляд в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи приписи ст. 194 КАС України та заявлення учасниками справи щодо розгляду справи у порядку письмового провадження без їх участі, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

Позивач відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", указів Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 року № 64/2022 та "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 року № 69/2022 року перебуває на військовій службі з 29.04.2022 року.

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання позивач зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_5 , батьками вказаної особи є ОСОБА_6 та ОСОБА_2 .

Згідно свідоцтво про народження ОСОБА_1 , батьками вказаної особи є ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розірвано 08.11.2014 р.

В матеріалах справи наявне свідоцтво про смерть ОСОБА_7 від 13.08.2021 р.

Згідно посвідчення особи № НОМЕР_1 ОСОБА_3 (дівоче прізвище ОСОБА_9 ) має ізраїльське громадянство . Дата видачі 03.02.2022. Вкладиш виданий 01.02.2022 р.

22.07.2022 р. КНП "Міська поліклініка №2" складено висновок ЛКК 3553, згідно якого ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 потребує постійної сторонньої допомоги.

22.07.2022 р. КНП "Міська поліклініка №2" складено висновок 3553/1 про наявність порушення функцій організму які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на не професійній основі ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 рекомендовано соціальні послуги, а саме отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

Згідно довідки про склад осіб, місце проживання яких зареєстроване у житловому приміщенні/будинку від 01.08.2022 р. за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано три особи, а саме : ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

03.08.2022 р. комунальним підприємством "Містосервіс" складено Акт №90, відповідно до змісту якого ОСОБА_3 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , але не проживає , що підтверджується сусідами. Догляд за бабусею виконує внук ОСОБА_1 . Згідно заяви співвласника (власника) квартири фактичне місце проживання вищезазначеної громадянки за адресою : з 2016 року проживає за кордоном.

У відповідності до довідки Військової частини № НОМЕР_2 від 05.09.2022 р. №1359 старший сержант ОСОБА_4 в період з 24.05.2022 по теперішній час безпосередньо приймав та приймає участь у здійсненній заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період їх здійснення.

Місце реєстрації та проживання ОСОБА_4 є АДРЕСА_2 .

03.10.2022 р. позивач звернувся з рапортом до начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 у якому, серед іншого просив звільнити його ОСОБА_1 за пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації у воєнний час, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення догляду за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.

15.10.2022 р. відповідачем надано відмову з приводу звільнення з лав Збройних Сил України від 03.10.2022 р. у відповідності до якої зазначено, що підстав для звільнення позивача з військової служби за пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" не має.

10.12.2022 р. позивачем подано скаргу до Міністерства оборони України на рішення начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо відмови у звільненні його з лав Збройних Сил України

24.01.2023 р. ІНФОРМАЦІЯ_4 розглянуто звернення позивача щодо оскарження рішення начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 з приводу звільнення позивача з військової служби за пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" . Зазначено, що відповідно до поданих документів слід врахувати факт, що ОСОБА_2 має сина та доньку, які являються першочерговими членами сім`ї та зобов`язані здійснювати догляд за рідною матір`ю. У разі обґрунтованої неможливості здійснення постійного догляду першочерговими членами сім`ї, необхідно надати документи, які це підтверджуються.

Не погоджуючись з діями відповідача, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ, Законом України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 №389-VIII, Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24 березня 1999 року № 548-XIV.

Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Відповідно до статті 65 Конституції України Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

У зв`язку з військовою агресією Російською Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово було продовжено, наразі дію воєнного стану продовжено строком до 20.05.2023 року.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про оборону України" особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

За приписами пункту 2 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_5 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби (далі - Закон № 2232).

Згідно з частинами 1 та 2 статті 1 Закону №2232 захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232 військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону №2232 розрізняють наступні види військової служби:

строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі - Закон № 3543).

Предметом спірних правовідносин є відмова відповідача звільнити позивача з військової служби в запас на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку із постійним доглядом за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.

Відповідно до вимог абз. 11 частини 1 статті 23 Закону № 3543 визначено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: опікуни особи з інвалідністю, визнаної судом недієздатною; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю I групи; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Частиною 2 статті 23 Закону № 3543 встановлено, що особи, з інвалідністю, а також особи, зазначені в абзацах четвертому - дванадцятому частини першої цієї статті, у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їхньою згодою і тільки за місцем проживання.

Відповідно до вимог частини 1 статті 26 Закону № 2232 встановлено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі та у військовому резерві або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Частиною 4 статті 26 Закону № 2232 передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах (окрім іншого): г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема: необхідність здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною; необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи; необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Згідно частини 7 статті 26 Закону № 2232 встановлено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначений Положенням "Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затвердженим Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 року (далі - Положення № 1153), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Так, відповідно до вимог пункту 2 зазначеного вище Положення громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом.

За призовом громадяни проходять, військову службу: за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Згідно пункту 5-7 Положення визначено, що громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України (далі - військовослужбовці). Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу. Форма та порядок його видачі встановлюються Міністерством оборони України.

Початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Розділом 14 зазначеного Положення визначені особливості проходження військової служби, служби в резерві та виконання військового обов`язку в запасі в особливий період.

Зокрема, пунктом 251 Положення № 1153 передбачено, що в особливий період військовослужбовці проходять військову службу, резервісти призиваються на військову службу, а військовозобов`язані виконують військовий обов`язок у запасі в порядку, передбаченому цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють порядок проходження військової служби в особливий період.

У разі оголошення мобілізації і настання особливого періоду: проводиться призов на військову службу військовозобов`язаних і резервістів, за винятком осіб, зазначених у статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а також прийом громадян на військову службу за контрактом. (п. 252 Положення)

За змістом пункту 253 Положення визначено, що призови на військову службу військовозобов`язаних у воєнний час проводяться територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, а резервістів - командирами військових частин на підставі указів Президента України.

Початком проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період є день, визначений статтею 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Пунктом 260 Положення № 1153 встановлено, що під час дії особливого періоду військовослужбовці звільняються з військової служби з підстав, визначених статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", та з урахуванням особливостей, передбачених статтею 26-2 названого Закону.

Судом встановлено, що 15.10.2022 року листом № 3559 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для звільнення останнього з військової служби. При цьому, відповідач вказував, що бабка і дід в розумінні нормативно-правових актів до членів сім`ї не відносяться.

Щодо вказаного твердження суд зазначає, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї" членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші).

Отже суд відхиляє вказані доводи відповідача, у зв`язку з безпідставністю.

Щодо тверджень відповідача стосовно того, що позивачем не надано беззаперечних доказів, що діти ОСОБА_2 не можуть здійснювати за нею догляд, суд зазначає наступне.

Так, в матеріалах справи наявна довідка Військової частини НОМЕР_2 від 05.09.2022 р. №1359, згідно якої старший сержант ОСОБА_4 в період з 24.05.2022 по теперішній час безпосередньо приймав та приймає участь у здійсненній заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період їх здійснення. Окрім того, місце реєстрації та проживання ОСОБА_4 (син ОСОБА_2 ) є АДРЕСА_2 .

Згідно посвідчення особи № НОМЕР_1 ОСОБА_3 (дівоче прізвище ОСОБА_9 ) має Ізраїльське громадянство. Дата видачі 03.02.2022. Вкладиш виданий 01.02.2022 р. В матеріалах справи є заява ОСОБА_3 , відповідно до змісту якої зазначено що у 2017 році вона виїхала за межі України та з травня 2017 року у зв`язку з заміжжям з громадянином Ізраїлю ОСОБА_10 постійно проживає на території Ізраїлю, наміру повертатись в Україну не має. Фактичний догляд за її мамою здійснює син ОСОБА_1 . Брат ОСОБА_4 близько 30 років не проживає в м. Чернівці.

Враховуючи вказане вище, суд відхиляє доводи відповідача стосовно наявності осіб, які можуть здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 .

Окрім того, суд звертає увагу, що в матеріалах справи наявний акт №90 комунального підприємства "Містосервіс", відповідно до змісту якого ОСОБА_3 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , але не проживає , що підтверджується сусідами. Догляд за бабусею виконує внук ОСОБА_1 . Згідно заяви співвласника (власника) квартири фактичне місце проживання вищезазначеної громадянки за адресою : з 2016 року проживає за кордоном

З огляду на наведене, суд погоджується з аргументами позивача з приводу того, що відсутні інші особи, які можуть здійснювати догляд за громадянкою ОСОБА_2 .

Також, суд звертає увагу на те, що надані позивачем докази, зокрема висновки КНП "Міська поліклініка №2" ЛКК 3553, 3553/1 від 22.07.2023 р., згідно яких ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 потребує постійної сторонньої допомоги та про наявність порушення функцій організму які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на не професійній основі та рекомендовано соціальні послуги, а саме отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене вище та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Стосовно розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки, позов задоволено повністю, суд присуджує на користь позивача судові витрати (судовий збір) у сумі 1073,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2.Визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі поданого ним рапорту від 03 жовтня 2022 року;

3. Зобов`язати начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 за пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації у воєнний час, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення догляду за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 судові витрати - судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 )
Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_6 ( АДРЕСА_4 , Код ЄДРПОУ НОМЕР_4 )

Суддя І.В. Маренич