Справа № 420/25896/21
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2023-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/25896/21
Головуючий в 1 інстанції: Хурса О. О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І. О.,

суддів Домусчі С.Д., Шеметенко Л. П.

за участі секретаря Алексєєвої Н. М.

представника ОСОБА_1 адвоката Найди Д. І.;

представника виконкому Одеської міської ради Неруш А. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Найди Дмитра Івановича на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання протиправним та нечинним рішення,

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Одеська обласна прокуратура, в особі Приморської окружної прокуратури м. Одеси

В С Т А Н О В И В:

Історія справи.

У грудні 2021 року адвокат Найда Д. І., представляючи інтереси ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з позовом в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради «Про організацію заходів з демонтажу незаконно розміщених об`єктів, споруд та елементів на території міста Одеси», за адресою: АДРЕСА_1 » від 09.12.2021 року №565;

- визнати протиправним та нечинним рішення виконавчого комітету Одеської міської ради «Про організацію заходів з демонтажу незаконно розміщених об`єктів, споруд та елементів на території міста Одеси» від 10.12.2020 №38.

В обґрунтування позовних вимог адвокат зазначив, що 10.12.2021 працівники комунальної установи «Муніципальна варта» демонтували та знесли тимчасову огорожу, яку, його довіритель ОСОБА_1 , встановив на підставі дозволу Департаменту благоустрою Одеської міської ради від 12.11.2021 №2761, а також демонтували споруджену конструкцію, яка є невід`ємною частиною квартири та була зведена на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт за №ОД96 та відповідно до містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва від 24.07.2020 за №0107/261.

Як заявив представник позивача, наведені дії щодо демонтажу, проведені на підставі оскаржуваного розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 09.12.2021 №565.

У свою чергу, за твердженням представника, спірне розпорядження, базується на рішенні виконавчого комітету Одеської міської ради «Про організацію заходів з демонтажу незаконно розміщених об`єктів, споруд та елементів на території міста Одеси» від 10.12.2020 №38 та Порядку організації заходів з демонтажу незаконно розміщених об`єктів, споруд та елементів на території міста Одеси (далі Порядок), що є додатком до цього рішення.

Відповідно до ухвали суду першої інстанції від 30.06.2022 позовні вимоги ОСОБА_1 роз`єднані.

Суд виділив в окреме провадження вимоги про визнання протиправним та скасування розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради «Про організацію заходів з демонтажу незаконно розміщених об`єктів, споруд та елементів на території міста Одеси, за адресою: АДРЕСА_1 » від 09.12.2021 №565.

Предметом розгляду цієї справи є вимоги ОСОБА_1 до виконкому Одеської міської ради про визнання протиправним та нечинним рішення «Про організацію заходів з демонтажу незаконно розміщених об`єктів, споруд та елементів на території міста Одеси» від 10.12.2020 №38.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, представник ОСОБА_1 вказує, що оскаржуване рішення виконавчого органу міської ради, яким дозволено проводити демонтаж незаконно розміщених об`єктів, споруд та елементів, не відповідає вимогам статті 376 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зокрема, його зміст не передбачає направлення на адресу особі, яка збудувала об`єкт, споруду чи елемент приписів, попереджень, сповіщень про дату та час обстеження, комісією, збудованого об`єкту, споруди чи елементу, про дату та час їх монтажу.

Поряд з цим, представник позивача наголошує, що частина 7 статті 376 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», встановлюють, що демонтаж об`єктів самовільного будівництва відбувається виключно за рішенням суду, за наслідками розгляду відповідних позовів органів місцевого самоврядування та державного архітектурного контролю.

На думку адвоката, виконавчим органам міських рад надано право здійснювати заходи з перевірки дотримання громадянами вимог містобудівного законодавства, приймати з цього приводу рішення, в яких відображати свої висновки щодо наявності таких порушень та встановлювати механізм їх усунення. Однак, рішення про демонтаж самовільно збудованих об`єктів є лише формою контролю за законодавством, що регулює містобудівну діяльність, зокрема і виявлення самочинно збудованих об`єктів, а тому не є обов`язковим до виконання, оскільки знесення здійснюється в добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Адвокат Найда Д. І. заявляє, що метою функціонального поділу державної влади на законодавчу, виконавчу та судову, є зокрема, розмежування повноважень між різними органами державної влади, що означає самостійне виконання кожним із них своїх функцій та здійснення повноважень відповідно до Конституції та законів України.

Отож, прийняттям оскаржуваного рішення, на переконання представника позивача, виконком Одеської міської ради допустив зловживання владою, створив умови для вчинення посадовими особами органами місцевого самоврядування правопорушень.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 30.06.2022 було зобов`язано виконком Одеської міської ради опублікувати оголошення про оскарження рішення виконавчого комітету Одеської міської ради «Про організацію заходів з демонтажу незаконно розміщених об`єктів, споруд та елементів на території міста Одеси» від 10.12.2020 №38 у виданні, в якому оскаржуваний акт був або мав бути офіційно оприлюднений у строк до 21.07.2022.

На виконання цієї ухвали оголошення про відкриття провадження у цій справі було оприлюднено 09.07.2022 у друкованому засобі масової інформації регіонального розповсюдження газеті «Одеські вісті» №33 (5660).

Виконком Одеської міської ради зазначив, що у зв`язку з воєнним станом відсутня можливість систематичного випуску газети «Жизнь в Одессе», де був офіційно оприлюднений вказаний нормативний акт, у зв`язку з чим, своєчасно, в строк до 21.07.2022 опублікувати оголошення в цьому виданні не можна.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2022 року, ухваленого за правилами загального позовного провадження, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Підставами для відмови в позові суд першої інстанції вказав таке.

Покликаючись на Закон України «Про місцеве самоврядування» від 21.05.1997 №280/97-ВР (далі Закон №280/97-ВР) та на Закон України «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005 №2807-IV (далі Закон №2807-IV) суд першої інстанції констатував, що виконавчі органи наділені повноваженнями щодо утримання території населеного пункту в належному стані та забезпечення його відповідного благоустрою, зокрема шляхом здійснення контрольних заходів щодо дотримання суб`єктами містобудування містобудівного законодавства.

Дослідивши оскаржуване рішення виконкому Одеської міської ради «Про організацію заходів з демонтажу незаконно розміщених об`єктів, споруд та елементів на території міста Одеси» від 10.12.2020 №38, суд дійшов висновку, що воно є нормативно правовим актом та спростував, з цього приводу, доводи виконкому Одеської міської ради, що наведене рішення носить внутрішньо організаційний характер, визначає виключно питання організації роботи виконавчих органів міської ради та її комунальної установи.

Оцінюючи доводи позивача про те, що оскаржуване рішення та додаток до нього, у вигляді Порядку, не передбачають направлення приписів, попереджень особі, яка збудувала (звела) об`єкт, споруду чи елемент, не встановлюють обов`язку сповіщення такої особи про дату та час обстеження та демонтажу, а також не встановлюють обов`язку з`ясовувати наявність документів на такий об`єкт, та їх дослідження, суд першої інстанції звернув увагу, що форма здійснення комісійного обстеження передбачає вихід та проведення обстеження саме за місцем знаходження об`єкта, споруди чи елемента та складення за результатом такої перевірки акта в якому відображаються результати такої перевірки.

Відповідаючи на аргументи позивача про привласнення органами місцевого самоврядування функцій щодо визначення об`єктів самочинного будівництва та їх знесення, суд першої інстанції звернув увагу на те, що позивач помилково ототожнює поняття незаконного розміщення об`єктів, споруд, елементів з об`єктами самочинного будівництва.

Проаналізувавши статтю 376 ЦК України, суд першої інстанції зазначив, що об`єктами самочинного будівництва є житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно.

Натомість, за нормами Державних стандартів України (далі ДСТУ) та Державного класифікатора (далі ДК), як указав суд, до споруд слід віднести некапітальний об`єкт будівництва, а до елементів відносяться малі архітектурні форми, до яких належать альтанки, павільйони, навіси, вуличні меблі (лавки, лави, столи), сходи, балюстради, огорожі, ворота, трати, а також інші елементи благоустрою, визначені законодавством.

Окрім того, суд першої інстанції, покликаючись на пункт 3.12 ДБН А.2.2-3:2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво», затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 04.06.2014 №163 зазначив, що об`єктом будівництва є будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси або частини, лінійні об`єкти інженерно-транспортної інфраструктури, що надає підстави погодитися з представником виконкому Одеської міської ради про поширення оскаржуваного рішення на об`єкти, які не є завершеним будівництвом капітальними об`єктами нерухомого майна.

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржуваний нормативно правовий акт не порушує права та законні інтереси позивача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим адвокат Найда Д. І., діючи в інтересах ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

На його думку, підставами вважати оскаржуване судове рішення незаконним та необґрунтованим, є відсутність, в його описовій частині, стислої позиції позивача.

Як вважає адвокат, суд таким чином ухилився від належного встановлення обставин, дослідження доказів, що призвело до невірного встановлення змісту спірних правовідносин та застосуванню закону, який не підлягав застосуванню та незастосування закону, що повинен бути застосований.

Зокрема, за твердженням скаржника, до спірних правовідносин суд застосував Закон №2807-IV, неврахувавши при цьому, що його довіритель звернувся до суду за захистом своїх порушених прав стосовно перешкоджання, з боку органів виконкому Одеської міської ради, проводити реконструкцію квартири, належної йому на праві власності.

Обґрунтовуючи даний довід, скаржник указує, що суд навмисно не надав оцінку тій обставині, що квартира його довірителя та прибудова до неї, не є елементами благоустрою, в розумінні Закону №2807-IV.

Не погоджується адвокат Найда Д.І. також із висновком суду першої інстанції, що він помилково ототожнює поняття незаконного розміщення об`єктів, споруд, елементів з об`єктами самочинного будівництва, оскільки за його твердженням, законодавство взагалі не містить такого поняття як «незаконно розміщені об`єкти, споруди, елементи».

Указуючи, які норми матеріального права повинен був застосувати суд першої інстанції до спірних правовідносин, представник позивача заявляє, що це Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ЦК України, норми ДБН, які стосуються реконструкції квартири, а також Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 №2038 VI (далі Закон №2038-VI).

Доводом апеляції являється також те, що є безпідставним висновок суду першої інстанції, що оскаржуване рішення виконкому Одеської міської ради не порушує його прав, свобод та інтересів.

На переконання скаржника, саме на виконання оскаржуваного рішення, було прийняте розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради та знесено частину належного його довірителю нерухомого майна.

На його думку, зазначення у рішенні виконкому Одеської міської ради від 10.12.2020 №38 терміну «демонтаж» переслідує незаконну мету, а саме: знесення об`єктів нерухомості в позасудовому порядку.

У відзиві на апеляцію виконком Одеської міської ради вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу.

Головними доводами відзиву є те, що оскаржуване рішення органом місцевого самоврядування прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавством, що воно не впливає на права, свободи і законні інтереси позивача.

В суді апеляційної інстанції адвокат Найда Д. І. підтримав доводи апеляції та просив її задовольнити.

Представник виконкому Одеської міської ради заперечувала проти задоволення апеляції, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Одеської обласної прокуратури, в особі Приморської окружної прокуратури м. Одеси до суду апеляційної інстанції не з`явився, належним чином повідомлений про день, місце та час судового засідання.

Фактичні обставини справи.

На підставі договору купівлі продажу від 30.11.2020 ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 .

Маючи намір реконструювати придбану квартиру, ОСОБА_1 отримав належну містобудівну документацію, зокрема містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва. Зазначена документація передбачає реконструкцію квартири без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів у плані, з одночасним улаштуванням додаткових приміщень та із збільшенням площі квартири шляхом улаштування додаткового об`єму консольного типу.

10.12.2021 працівники Комунального підприємства «Одеське міське проектно виробниче бюро архітектури та містобудування» демонтували встановлену ОСОБА_1 тимчасову огорожу та споруджену конструкцію, що є невід`ємною частиною квартири.

Тимчасова огорожа була встановлена на підставі дозволу Департаменту благоустрою міста Одеської міської ради від 12.11.2021 №2761, конструкція була зведена на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт №ОД96.

Згадані вище дії щодо демонтажу були виконані на підставі розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради «Про організацію заходів з демонтажу незаконно розміщених об`єктів, споруд та елементів на території міста Одеси, за адресою: АДРЕСА_1 » від 09.12.2021 року №565.

Як випливає зі змісту даного документа, Комунальному підприємству «Одеське міське проектновиробниче бюро архітектури та містобудування» доручено здійснити заходи щодо демонтажу незаконно розміщених об`єктів, споруд та елементів, зокрема, вертикальних, горизонтальних металевих елементів, а також дерев`яних та бетонних елементів.

Комунальній установі «Муніципальна варта» доручено забезпечити здійснення заходів з охорони публічного порядку та майна територіальної громади при проведенні робіт з демонтажу зазначеного елементу благоустрою, відповідно до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 10.12.2020 №38.

Слід зазначити, що виконавчим комітетом Одеської міської ради прийнято рішення від 10.12.2020 №38 «Про організацію заходів з демонтажу незаконно розміщених об`єктів, споруд та елементів на території міста Одеси», яким вирішено організувати здійснення заходів з демонтажу незаконно розміщених об`єктів, споруд та елементів на території міста Одеси, згідно з Порядком, який є додатком до цього рішення.

Даний Порядок визначає організаційні заходи взаємодії виконавчих органів, комунальних підприємств, установ, закладів та організацій Одеської міської ради з питань обстеження території міста Одеси з метою виявлення незаконно розміщених об`єктів, споруд та елементів і вжиття заходів з їх демонтажу.

Виявлення факту здійснюється з повідомлень про незаконно розміщені об`єкти, споруди та елементи як від фізичних та юридичних осіб або безпосередньо виконавчими органами, комунальними підприємствами, установами, закладами та організаціями Одеської міської ради.

Ініціювати обстеження незаконно розміщеного об`єкта, споруди та елемента може представник виконкому Одеської міської ради і таке обстеження здійснюється комісією у складі представників Департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, Управління ДАБК Одеської міської ради та відповідною райадміністрацією за місцезнаходження виявлення незаконно розміщеного об`єкта, споруд та елементів.

Далі, в Порядку зазначається, що за результатами обстеження незаконно розміщеного об`єкта, споруди та елементів, комісією складається акт, який підписується усіма членами комісії. Голова відповідної районної адміністрації Одеської міської ради на підставі акта обстеження видає розпорядження щодо демонтажу незаконно розміщеного об`єкта, споруди або елемента. Виконавцем робіт з демонтажу об`єктів, зазначених у цьому Порядку, визначено Комунальне підприємство «Одеське міське проектно-виробниче бюро архітектури та містобудування». Здійснення заходів із забезпечення громадського порядку під час демонтажу об`єктів, зазначених у цьому Порядку, покладено на комунальну установу «Муніципальна варта».

Дане рішення було оприлюднене: - 15.12.2020 на офіційному сайті Одеської міської ради «omr.gov.uа» та 18.12.2020 у друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження «Жизнь в Одессе» № 9 (596).

За результатами судового оскарження, розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради «Про організацію заходів з демонтажу незаконно розміщених об`єктів, споруд та елементів на території міста Одеси, за адресою: АДРЕСА_1 » від 09.12.2021 року №565, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06.10.2022 позов ОСОБА_1 задоволено та спірне розпорядження визнано протиправним і скасовано.

Ухвалюючи таке рішення, суд дійшов висновку, що, в порушення вимог Порядку організації здійснення заходів з демонтажу незаконно розміщених об`єктів, споруд та елементів на території міста Одеси, затвердженого рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради №38 від 10.12.2020 «Про організацію заходів з демонтажу незаконно розміщених об`єктів, споруд та елементів на території міста Одеси», комісією не було здійснено обстеження за місцезнаходженням незаконно розміщеного об`єкта, за результатами якого складається акт, який підписується усіма членами комісії.

За таких обставин, суд вважав, що Приморська райадміністрація, приймаючи спірне розпорядження, не дотрималася встановленої процедури демонтажу розміщеного об`єкта у місті Одесі.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, а також перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Оскаржуючи рішенні виконавчого комітету Одеської міської ради «Про організацію заходів з демонтажу незаконно розміщених об`єктів, споруд та елементів на території міста Одеси» від 10.12.2020 №38, адвокат Найда Д. І. вважає, що воно не відповідає актам вищої юридичної сили, а саме: приписам статей 357, 383, 376 ЦК України, статті 152 Житлового кодексу України, частині 1 статті 1, статті 38 Закон №2038-VI.

В апеляційній скарзі адвокат Найда Д. І. головним чином приділив увагу тому, що проведена його довірителем ОСОБА_1 реконструкція житлового приміщення відповідає переліченим вище нормам законодавства. Натомість, виконавчий орган міської ради, демонтуючи законно встановлені ОСОБА_1 елементи та споруди, протиправно, на його думку, перебрав на себе повноваження суду, якому законодавець надав право приймати рішення про знесення об`єктів самочинного будівництва.

Дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилалися в апеляційній скарзі та у відзиві на неї, колегія суддів установила таке.

Проаналізувавши акти вищої юридичної сили, на які покликався скаржник, указуючи на невідповідність оскаржуваного рішення виконкому Одеської міської ради вказаним актам, колегія суддів установила, що вони регулюють право власника нерухомого майна, проводити, зокрема, його реконструкцію, перебудову і таке інше. До того ж, встановлюють відповідальність за самочинне будівництво у вигляді його знесення за рішенням суду.

На думку колегії суддів, не є обґрунтованим довід скаржника, що до спірних правовідносин суд повинен був застосувати саме наведені вище законодавчі акти, адже правомірність проведення ОСОБА_1 реконструкції належної йому на праві власності квартири, не є предметом розгляду даного спору.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні судом такої категорії справ, як оскарження нормативно правового акта, передусім належить встановити який статус має, прийнятий суб`єктом владних повноважень документ, а також установити факт порушення цим актом суб`єктивних прав, свобод та інтересу позивача.

Досліджуючи питання до якого виду відноситься оскаржуване рішення, колегія суддів дійшла таких висновків.

До нормативно-правових актів відносяться прийняті, уповноваженими органами, акти, які встановлюють, змінюють норми права, носять загальний чи локальний характер, розраховані на невизначене коло осіб та застосовується неодноразово.

Ненормативним (індивідуальним) правовим актам притаманні наступні ознаки:

а) спрямовуються на врегулювання конкретних (одиничних) актів соціальної поведінки;

б) поширюються лише на персонально визначених суб`єктів;

в) містять індивідуальні приписи (веління, дозволи), розраховані на врегулювання лише окремої, конкретної життєвої ситуації, тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією;

г) не передбачають повторного застосування одних і тих самих юридичних засобів; д) не мають зворотної дії в часі.

Необхідно вказати на таку особливість нормативного акта, як його спрямованість на врегулювання відносин множинної кількості суб`єктів відповідних правовідносин - двох чи більше учасників певного виду відносин.

Тобто, об`єктом правового регулювання є встановлення загальних правил поведінки між декількома суб`єктами, що беруть на себе права чи обов`язки, що призводить до виникнення, зміни чи припинення відповідних правовідносин. Адресата юридичних приписів нормативного акта неможливо чітко ідентифікувати, оскільки ним потенційно може бути кожна особа, що зацікавлена у реалізації свого суб`єктивного права або охоронюваного законом інтересу.

Тим часом, ненормативні акти мають своїм предметом вплив на чітко визначеного суб`єкта права, якому надаються певні права або на якого покладається певні обов`язки.

І об`єктом правового регулювання тут виступає потреба закріплення певної суб`єктивної волі щодо конкретної особи, що зумовлює виникнення певних змін у правовому статусі цієї особи. Тож адресат юридичних приписів ненормативного акта завжди чітко визначений, і залежно від обставин, ініціатором його видання може бути як адресат, так і видавник відповідного акта.

Тобто, співвідношення між нормативними актами та ненормативними визначається, зважаючи на мету їхнього видання: ненормативний акт є актом реалізації норм права, який видається тільки за для розв`язання певної ситуації за індивідуально-визначених обставин та умов, тоді як нормативні акти містять приписи права, що стосуються прав та інтересів невизначеного кола суб`єктів, і яке реалізуються без темпоральних обмежень.

Ураховуючи наведені правові характеристики, колегія суддів погоджується з доводом суду першої інстанції, що оскаржуване рішення виконкому Одеської міської ради, яким затверджено Порядок організації заходів з демонтажу незаконно розміщених об`єктів, споруд та елементів на території міста Одеси, е нормативно правовим актом.

У своєму відзиві представник виконкому Одеської міської ради наполягає на тому, що спірне рішення не є нормативним актом, а є актом внутрішнього організаційного характеру, тобто актом індивідуальної дії.

Колегія суддів з цим не погоджується, виходячи з мотивів, що наведені вище.

Переходячи до дослідження питання чи порушується рішенням виконкому Одеської міської ради від 10.12.2020 №38 права, свободи та інтереси позивача, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 підкреслив значущість положень статті 55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді.

У цьому ж рішенні Конституційний Суд України зазначав, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Для оскарження нормативно-правових актів суб`єктів владних повноважень закон передбачає особливий порядок адміністративного провадження, який встановлено статтею 264 КАС України.

Відповідно змісту частини першої цієї статті, такий порядок поширюється на розгляд адміністративних справ, зокрема щодо законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 264 КАС України передбачено, що право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Тому, звертаючись до суду з позовом про оскарження нормативно-правового акта, позивач має обґрунтувати не лише зміст позовних вимог, а і факт порушення цим актом його суб`єктивних прав, свобод, інтересу.

Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, шо оскаржуване рішення виконкому Одеської міської ради не порушує суб`єктивних прав, свобод, інтересів позивача.

Як згадувалося вище, підставою звернення ОСОБА_1 до суду з позовом, став демонтаж встановлених ним споруд та елементів.

Демонтаж був здійснений на підставі розпорядження Приморської райадміністрації.

Вважаючи відповідне розпорядження незаконним, позивач його оскаржив у судовому порядку та отримав рішення про скасування даного акта індивідуальної дії.

Тобто, права позивача стосовно незаконно демонтажу належних йому споруд та елементів були захищені.

Слушно зауважити, що в будь-якому випадку, звернення з адміністративним позовом до суб`єкта владних повноважень передбачає існування публічно-правового спору (який виник щодо права).

Такий спір має бути реальним, а наслідки оспореного рішення, так само як і результат вирішення судом спору, повинні мати безпосередній вплив на відповідне право (порушення якого зумовило звернення до суду).

За таких обставин, є логічним та відповідає принципам адміністративного судочинства висновок, що оскарження в судовому порядку актів органів місцевого самоврядування не є абсолютним та пов`язується з безпосереднім порушенням особистих індивідуальних прав, свобод чи інтересів відповідної особи, які мають втілюватися в конкретних негативних наслідках, які поєднанні із причинно наслідковим зв`язком.

З урахуванням викладеної вище правової позиції, колегія суддів дійшла висновку, що у випадку визнання протиправним та нечинним оскаржуваного нормативно правового акта, захист порушеного права ОСОБА_1 щодо незаконного демонтажу тимчасової огорожі та конструкції не відбудеться.

Отже, приймаючи до уваги той факт, що оскаржуваним рішення виконкому Одеської міської ради не порушені права позивача, колегія суддів дійшла висновку про відсутність обов`язку досліджувати законність та відповідність даного нормативного акта правовим актам вищої юридичної сили.

На думку суду апеляційної інстанції, відмова в задоволенні, заявленого ОСОБА_1 , позову повинна базуватися виключно на процесуальних підставах.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши, що оскаржуване рішення не порушує права позивача, помилково розглянув позов по суті та зробив висновок про законність оскаржуваного нормативно правового акта.

Відсутність порушеного права є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Наведена помилка суду, свідчить про наявність підстав для зміни судового рішення, в частині мотивів його прийняття.

Відповідно до статті 317 КАС України підставою для зміни судового рішення суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, яке не є підставою для його скасування.

За результатами апеляційного перегляду, розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями: 308, 310, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Найди Дмитра Івановича залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання протиправним та нечинним рішення змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Доповідач суддя І. О. Турецька

суддя С. Д. Домусчі

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 24.03.2023.