Справа № 460/3695/22
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2023-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/3695/22 пров. № А/857/17833/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 (Оперативне командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 "),

на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2022 року (суддя Дорошенко Н.О., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення м.Рівне, дата складання повного тексту 09.11.2022),

в адміністративній справі №460/3695/22 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 ,

про визнання дій протиправними та стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні,

встановив:

У лютому 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідачів Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач-1), Військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач-2), в якому, з урахуванням уточненого позову, просив: 1) визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо несвоєчасного нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення на день звільнення з військової служби 31 серпня 2018 року та індексації грошового забезпечення у період з 24 лютого 2016 року по 28 лютого 2018 року; 2) стягнути з Військової частини НОМЕР_2 на користь позивача середній заробіток за затримку при звільненні із служби виплати індексації грошового забезпечення та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 31 серпня 2018 року по 28 грудня 2021 року в розмірі 96344 гривні 42 копійки; 3) стягнути з відповідача судові витрати по даній справі.

Відповідач-1 позовних вимог не визнав, вважаючи, що такі не підлягають до задоволення, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відповідач-2 також в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, у якому позовних вимог не визнав. Просив позовні вимоги залишити без задоволення.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 09.11.2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення своєчасного нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення на день звільнення зі служби за штатною посадою у Військовій частині НОМЕР_1 - 31.08.2018, та індексації грошового забезпечення у період з 24.02.2016 по 28.02.2018. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за затримку розрахунку при звільнення зі служби за штатною посадою у Військовій частині НОМЕР_1 в сумі 102298,00 грн, з утриманням із вказаної суми належних до сплати податків і зборів. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач-1 та оскаржив його в апеляційному порядку. Апелянт вважає, що судом прийнято рішення суду з порушенням норм матеріального та процесуального права, не в повному обсязі з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, вибірково досліджено докази відповідача, рішення не є повним і зрозумілим, адже не викладене в логічному, чіткому та переконливому вигляді, а тому підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що наказом командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 31.08.2018 №202 позивач, призначений наказом міністра оборони України (по особовому складу) від 09.08.2018 № ІНФОРМАЦІЯ_2 , вибув до нового місця служби АДРЕСА_1 . З 31.08.2018 виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Вважає скаржник, що сам факт звільнення позивача з військової служби не відбувся, так як станом на 31.08.2018 він і надалі продовжував військову службу у Збройних Силах України. Таким чином відсутні обґрунтовані підстави стверджувати, що позивач взагалі набув право на виплату військовою частиною НОМЕР_2 середнього заробітку за затримку при звільненні із військової служби. Крім того, на підтвердження позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за затримку при звільненні із служби, за період з 31.08.2018 по 28.12.2021 позивачем інших достатніх та обґрунтованих доказів щодо виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 у зв`язку із звільненням з лав Збройних Сил України не надано. Також скаржник просить суд врахувати те, що визначена судом першої інстанції сума середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні є непомірно завищеною, не обґрунтованою та необхідність застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить оскаржене рішення суду від 09.11.2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено наступні фактичні обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частина НОМЕР_1 .

Наказом командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 31.08.2018 №202 підполковника ОСОБА_1 з 31.08.2018 виключено із списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення, у зв`язку із вибуттям до нового місця служби згідно наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 09.08.2018 №487 (а.с. 11, 29).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 14.09.2021 у справі №460/3471/21, яке набрало законної сили 21.12.2021, визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 24 лютого 2016 року по 28 лютого 2018 року із встановленням базового місяця - січень 2008 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 24 лютого 2016 року по 28 лютого 2018 року, із встановленням базового місяця - січень 2008 року. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 31 серпня 2018 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом день звільнення з військової служби 31 серпня 2018 року (а.с. 51-54, https://reestr.court.gov.ua/Review/99618846).

Згідно з довідкою-розрахунком військової частини НОМЕР_2 суми індексації грошового забезпечення за період з 24.02.2016 по 28.02.2018 на виконання судового рішення у справі №460/3471/21 від 14.09.2021, нараховано ОСОБА_1 індексацію в сумі 79395,05 грн (а.с. 48).

За змістом довідки-розрахунку військової частини НОМЕР_2 суми грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення, на виконання судового рішення у справі №460/3471/21 від 14.09.2021, нараховано ОСОБА_1 грошову компенсацію в сумі 19621,56 грн. (а.с. 46).

Означені вище кошти 28.12.2021 поступили на банківський картковий рахунок ОСОБА_1 в АТ КБ ПриватБанк у загальному розмірі 97531,36 грн. (без врахування військового збору) (а.с. 13).

Вважаючи протиправними дії відповідачів щодо несвоєчасного нарахування та виплати належних коштів, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за затримку виплати належних коштів при звільненні зі служби.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що в період з 31.08.2018 по 28.12.2021 включно відповідачем-1 допущено затримку повного розрахунку при звільненні позивача зі служби в частині невиплати суми 97531,36 грн.. При цьому суд визначив, що розмір відшкодування за час затримки розрахунку становить 102298,00 грн, який належить стягнути з відповідача-2.

Суд апеляційної інстанції вважає такі висновки суду першої інстанції частково помилковими, з врахуванням наступного.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII від 20.12.91 (далі - Закон №2011-XII).

Відповідно до статті першої Закону №2011-XII, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Абзацом 2 ч.3 ст.9 Закону №2011-XII встановлено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України "Про індексацію грошових доходів населення" №1282-XII від 03.07.91 (далі - Закон №1282-XII).

Так, ст.2 Закону №1282-XII визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

За приписами ч.1 ст.47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права до подібних правовідносин викладена в постановах Верховного Суду: у справі №806/2473/18 від 30.10.2019, у справі №П/811/570/16 від 22.08.2019, у справі №524/8023/16-а від 11.06.2019.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Колегія суддів звертає увагу, що непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби (зокрема, затримку виплати грошового забезпечення) не врегульовано положеннями спеціального законодавства. Це питання врегульовано КЗпП України.

Ураховуючи те, що спеціальним законодавством, яким врегульовано оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальності роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що до спірних відносин слід застосувати норми статей 116, 117 КЗпП України, що спростовує відповідні доводи апеляційної скарги.

Оскільки індексацію грошового забезпечення та грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій позивачу не виплачено відповідачем-1 в день його виключення із списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 31.08.2018, вказане свідчить про те, що при звільненні відповідач-1 протиправно не провів повного розрахунку і тому, відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач має право на виплату середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь період затримки такого розрахунку.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що хоча позивач після звільнення з військової частини НОМЕР_1 продовжив військову службу у Національній академії Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, однак, згідно наказу від 31.08.2018 №202 позивач із 31.08.2018 виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення, а тому мав право на отримання при звільненні з цієї військової частини усіх сум, що належали йому до виплати в день звільнення.

Також колегія суддів враховує, що на підставі рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14.09.2021 у справі №460/3471/21, яке набрало законної сили 21.12.2021, з урахуванням приписів ч.4 ст.78 КАС України, встановлено, що рішенням командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 19.12.2019 №39140 Військова частина НОМЕР_1 виключена з мережі розпорядників бюджетних коштів та зарахована на фінансове забезпечення до Військової частини НОМЕР_2 з 01.01.2020.

За наведених підстав Військовою частиною НОМЕР_2 на виконання рішення суду від 14.09.2021 у справі №460/3471/21 проведено остаточний розрахунок з позивачем лише 28.12.2021 при звільненні з 31.08.2018 року.

Водночас слід зазначати, що відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 травня 2020 року у справі №810/451/17 (провадження №11-1210апп19) та у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17.

Визначаючи розмір спірного середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні та час затримки такого розрахунку, суд першої інстанції дійшов висновку, що сплаті на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 102298,00 грн, що є співмірним з урахуванням розміру невиплачених сум та частки, яку вони становили у заявлених вимогах, враховуючи істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком та період, за який вона підлягає сплаті.

При цьому, суд першої інстанції врахував, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Оцінюючи застосування судом першої інстанції критеріїв визначення розміру відшкодування, визначеного з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки остаточний розрахунок із позивачем у зв`язку із звільненням проведено лише 28.12.2021 року виплатою грошової компенсації 97531,36 грн. на виконання рішення суду від 14.09.2021, то судом першої інстанції розмір середнього грошового забезпечення за затримку розрахунку при звільненні зі служби визначено невірно.

Так, механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам, визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі Порядок №260).

Відповідно до абз.3 п.7 Порядку №260, військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно.

Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (абз.5 п.8 Порядку №260).

Згідно з п.14 Порядку №260, грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.

Таким чином, відповідач-1 повинен був здійснити повний розрахунок з позивачем при звільненні 31.08.2018.

Щодо розрахунку суми стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати колегія суддів враховує наступне.

Згідно зі ст.27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» №100 від 08.02.1995 року (далі Постанова №100).

Відповідно до п.2 цього Порядку, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно п.5 цього ж Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 цього Порядку визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовцям обчислюється у календарних днях.

Розраховуючи період затримки розрахунку з позивачем при звільненні, такий складає 1214 календарних днів за період з 01.09.2018 (наступний день після дня виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ) по 27.12.2021 (день, що передував остаточному розрахунку при звільненні).

Судом встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача перед звільненням становила 452,63 грн (13805,17 грн + 13805,17 грн (грошове забезпечення у липні та серпні 2018 року)/61 (календарний день) = 452,63 грн) (а.с. 12).

При цьому, середній заробіток за час затримки розрахунку складає 549492,82 грн. (452,63 х 1214), що значно перевищує розмір невчасно виплачених сум - індексації грошового забезпечення та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій в сумі 97531,36 грн..

З урахуванням встановленого, зумовлюється висновок про необхідність застосування до даних правовідносин принципу справедливості та співмірності, з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника.

Аналогічна правова позиція щодо застосування принципу співмірності до подібних правовідносин викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року по справі №806/345/16, від 18 липня 2018 року у справі №825/325/16, від 04.04.2018 року у справі №524/1714/16-а.

Зокрема, істотність частки суми грошової компенсації за неотримане речове майно в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 0,177 (97531,36 / 549492,82).

Сума, яка підлягає відшкодуванню відповідно до ст.117 КЗпП України становить: 97260,23 грн. (середня заробітна плата позивача за один день 452,63 х 1214 дні затримки розрахунку х 0,177).

Таким чином, з врахуванням принципу справедливості та співмірності, колегія суддів вважає, що сума, яка підлягає відшкодуванню позивачу, а саме, середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата індексації грошового забезпечення та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій) за період із 31.08.2018 по день фактичної виплати заборгованості 28.12.2021, становить 97260,23 гривень.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, розраховуючи суму, виходячи з принципу пропорційності, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 102298,00 грн. середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскаржене рішення суду першої інстанції необхідно скасувати і прийняти нову постанову.

Оскільки в ході судового розгляду встановлено порушення відповідачем-1 строків виплати належних при звільненні позивачу сум, то суд вважає такі дії відповідача-1 протиправними.

За встановлених обставин, для ефективного захисту прав та інтересів позивача, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача-2 на користь позивача середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні за період з 31.08.2018 року по 28.12.2021 року в сумі 96344 грн. 42 коп. (не виходячи за межі позовних вимог).

При цьому колегія суддів враховує, що середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні не входить до складу грошового забезпечення, а є фактично мірою відповідальності роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум при звільненні, а тому із вказаної суми підлягають утриманню належні до сплати податки і збори.

Одночасно, відповідно до вимог статей 139, 322 ч.4 КАС України, підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого судового збору за подання позовної заяви шляхом стягнення таких судових витрат в користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1.

Так, зі змісту позовної заяви видно, що позивач заявив вимогу майнового характеру, розмір якої становить 96344,42 коп. та згідно вимог Закону України «Про судовий збір» сума оплати судового збору становила 992,40 грн..

Розмір відповідних судових витрат позивача в суді першої інстанції підтверджується наявною у матеріалах адміністративної справи квитанцією.

Разом з тим встановлено, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір, тому відсутні підстави для застосування положень ст.139 КАС України.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про судовий збір" надміру сплачена сума судового збору 992,40 грн. (на підставі квитанції від 21.01.2022 №0.0..1) може бути повернута судом першої інстанції за клопотанням позивача.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 (Оперативне командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ") задоволити частково.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2022 року в адміністративній справі №460/3695/22 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні скасувати та прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо несвоєчасного розрахунку при звільненні з військової служби ОСОБА_1 (не виплати індексації грошового забезпечення та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій).

Стягнути з Військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 31.08.2018 року по 28.12.2021 року в сумі 96344 грн. 42 коп., з утриманням із вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

У задоволенні решта позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль