Справа № 420/26493/21
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2023-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не виплати ОСОБА_1 пенсії за віком, з 07.10.2009р. по 25.12.2017р.;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області перерахувати розмір та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком, з 07.10.2009р. по 25.12.2017р. з компенсацією втрати частини доходу та виплачувати на визначений пенсіонером банківський рахунок.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що до жовтня 1998 року вона проживала в м.Одеса та отримувала пенсію за віком. Надалі вона виїхала на постійне місце проживання до Ізлаїлю, у зв`язку з чим виплату пенсії було припинено. 12.02.2008 року представник позивача звернувся до органу ПФУ з заявою про поновлення позивачу виплати пенсії за віком. Управлінням у поновленні виплати пенсії було відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2018 року по справі № 815/3198/18 позовні вимоги ОСОБА_1 за період з 07.10.2009 року по 25.12.2017 року залишені без розгляду. Визнано протиправною бездіяльність Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі щодо відмови в поновленні виплати ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії за віком. Зобов`язано Центральне об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі поновити з 26 грудня 2017 року, в розмірах, відповідно до чинного законодавства, нарахування та виплату раніше призначеної ОСОБА_1 пенсії за віком.

Позивач вказує, що 02.10.2020 року її представник звернувся до відповідача з заявою, в якій просив повідомити про стан виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2018 року по справі № 815/3198/18, а також перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком за період з 07.10.2009р. по 25.12.2017р. Листом ГУ ПФУ від 20.10.2020р. у виплаті пенсії за період з 07.10.2009р. по 25.12.2017р. позивачу відмовлено.

Позивач вважає, що вона має право на виплати неотриманої пенсії за період з 07.10.2009 р. по 25.12.2017 р., проте Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області протиправно відмовило у її виплаті.

Ухвалою від 28.12.2021 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі та матеріали позовної заяви відповідач отримав 28.12.2021 року, що підтверджується звітом про доставку електронного листа. Вказаною ухвалою також витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На виконання ухвали суду відповідач 25.01.2022 року надіслав до суду поштою лист від 24.01.2022 № 1500-0306-7/10088, яким повідомив, що позивач отримувала пенсію в Управлінні соціального захисту населення в Приморському районі м.Одеси, на обліку в органах Пенсійного фонду України не перебувала та пенсію не отримувала, тому надати витребувані докази відповідач не може.

Ухвалою від 16.02.2022 року витребувано від Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси докази отримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії.

Вказаним Управлінням соціального захисту населення витребуваних доказів до суду не надано.

Натомість, представником позивача надано до суду копію пенсійного посвідчення позивача № НОМЕР_1 про призначення їй пенсії за віком з 30.09.1994 року, яке видано Жовтневим райсобезом м.Одеси 07.10.1994 року.

25.01.2022р. від відповідача надійшов відзив у якому відповідач заперечував проти задоволення позову, зазначивши, що діяв відповідно до норм чинного законодавства та в порядку, встановленому законом. Жодних документів про отримання позивачем пенсії на території України у відповідача немає.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала в АДРЕСА_1 , та з 30.09.1994 року отримувала пенсію за віком.

У вересні 1998 року позивач виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, у зв`язку із чим виплату пенсії їй було припинено.

12.02.2018р. представник позивача звернувся до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі щодо поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 .

Управлінням в поновленні виплати пенсії відмовлено.

Позивач оскаржила дані відмову до суду.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2018 р. по справі № 815/3198/18 позовні вимоги ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії за період з 07 жовтня 2009 року по 25 грудня 2017 року - залишено без розгляду.

Визнано протиправною бездіяльність Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі щодо відмови в поновленні виплати ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії за віком.

Зобов`язано Центральне об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі поновити з 26 грудня 2017 року, в розмірах, відповідно до чинного законодавства, нарахування та виплату раніше призначеної ОСОБА_1 пенсії за віком.

02.10.2020р. представник позивача звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою, в якій просив:

1. Письмово за адресою представника повідомити про стан виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2018р. по справі № 815/3198/18.

2. Надіслати на адресу представника довідку про розмір нарахованої та виплаченої пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 26.12.2017р. по жовтень 2020р. та виписку з розпорядження про призначення (перерахунок) пенсії з інформацією про періоди страхового стажу та заробітної плати (доходу), яка врахована при розрахунку пенсії.

3. Повідомити дату та спосіб виплати.

4. Перерахувати розмір та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком за період з 07.10.2009р. по 25.12.2017р.

В додатках до заяви додано:

- нотаріально засвідчені копії довіреності № 359/20 від 08.07.2020р. та паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 серія НОМЕР_2 виданого органом 2ISR від 24 травня 2019 року;

- заява від 02.10.2020р. про виплату пенсії ОСОБА_1 на її пенсійний рахунок в АТ КБ «Приватбанк».

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 9812-9679/Г-02/8-1500/20 від 20.10.2020 року в виплаті пенсії за період з 07.10.2009р. по 25.12.2017р. відмовлено. В обґрунтування прийнятого рішення управлінням зазначено, що позивач має звернутися особисто.

Водночас, позивач вважаючи, що вищезазначеними судовими рішеннями залишилась невирішеною частина позовних вимог, а саме: щодо не виплати недоотриманої пенсії позивача за період з 07.10.2009 по 25.12.2017 з огляду на залишення їх без розгляду, позивач вважає, що її права повністю не відновлено у зв`язку з чим звернулася до суду з цим позовом, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2020 року у справі № 815/1226/18 щодо незастосування строку звернення до суду у даній категорії спорів та поновлення виплати пенсії після 07.10.2009 року без обмеження будь-яким строком.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та відповідним доводам сторін, суд дійшов таких висновків.

Офіційне тлумачення положення статті 1 Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25.01.2012, згідно з яким "однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов`язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості".

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 1 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-ІV) встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону № 1058-ІV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 51 Закону № 1058-IV у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Водночас, Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в пункті 3.3. цього Рішення, оспорюваними нормами Закону № 1058-IV держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні ЄСПЛ від 07.11.2013 у справі "Пічкур проти України" (заява № 10441/06, пункти 41-43, 52) Суд акцентував увагу на тому, що: якщо в Договірній державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, обумовлені або не обумовлені попередньою сплатою внесків, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, для осіб, що відповідають вимогам такого законодавства; хоча Перший протокол не включає в себе право на отримання будь-яких видів виплат з соціального страхування, якщо держава вирішує створити механізм соціальних виплат, вона повинна зробити це у спосіб, що відповідає статті 14 […]; сторони провадження не оскаржували того, що якби заявник продовжив проживати на території України, він і надалі б отримував пенсію; із цього випливає, що інтереси заявника належать до сфери застосування статті 1 Першого протоколу та права на майно, яке вона гарантує; Судом встановлено, що Уряд не надав ніякого обґрунтування позбавлення заявника його пенсії лише через те, що він проживав за кордоном; ані рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 не вказує на те, що національні органи наводили відповідні причини для виправдання відмінності у ставленні, на яку заявник скаржився, ані Уряд під час провадження в Суді не навів жодних таких обґрунтувань.

У пункті 53 цього рішення також наголошено, що Суд неодноразово повторював, що Конвенція є живим інструментом, який повинен тлумачитися "з огляду на умови сьогодення" (див. рішення ЄСПЛ від 25 квітня 1978 року у справі "Тайрер проти Сполученого Королівства" (Tyrer v. the United Kingdom), пункт 31, Series A № 26), а підвищення мобільності населення, більш високі рівні міжнародного співробітництва та інтеграції, а також розвиток банківського обслуговування та інформаційних технологій більше не виправдовують здебільшого технічних обмежень щодо осіб, які отримують соціальні виплати, проживаючи за кордоном, що могли вважатися розумними на початку 1950-х років.

У рішенні ЄСПЛ від 20.01.2012 у справі "Рисовський проти України" Суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (пункт 70 цього рішення).

Відповідно до статті 46 Закону № 1058-ІV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Згідно із частиною другою статті 49 Закону № 1058-IV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Водночас, згідно з пунктом 2.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 (далі Порядок № 22-1), поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Орган, що призначає пенсію, розглядає питання, зокрема, про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2) (п.4.1 Порядку № 22-1).

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних, зокрема, для призначення, перерахунку, поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (п.4.3 Порядку № 22-1).

Пунктом 4.2 цього Порядку також передбачено право органу, що призначає пенсію, вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Суд зауважує, що право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом.

Отже, з 07.10.2009, тобто з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення у справі №25-рп/2009, яким визнано неконституційними пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії за віком, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону №1058-ІV. Із цього часу орган Пенсійного фонду має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Щодо строків звернення до суду, суд зазначає наступне.

Пенсія за віком призначається конкретній особі на підставі наявного страхового стажу та розміру заробітної плати, яку вона отримувала, та відповідно до відрахувань до спеціального фонду.

Пенсія за віком призначається особі один раз та виплачується державою протягом всього життя пенсіонера, крім виняткових випадків, що можуть бути встановлені законом. Водночас пенсія стає "нарахованою" в момент призначення пенсії і залишається такою ("нарахованою") до її чергової зміни.

При цьому, спеціальне законодавство у сфері соціального захисту, а саме: стаття 46 Закону № 1058-IV визначає, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Аналіз зазначених положень статті 46 Закону № 1058-IV свідчить про те, що в Україні не існувало та не існує на сьогодні жодного строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала з вини держави в особі її компетентних органів.

Отже, якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством. Конституція України та Закон № 1058-ІV гарантують всім громадянам України, за певних умов, право на матеріальне забезпечення за рахунок трудових та соціальних пенсій.

Аналогічні висновки зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постапнові від 20.05.2020 року у справі № 815/1226/18.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду наголошує, що при первинному встановленні розміру пенсії орган Пенсійного фонду діє на підставі звернення громадянина із заявою про призначення йому пенсії. У випадках поновлення раніше призначеної пенсії органи Пенсійного фонду діють на підставі цієї ж заяви пенсіонера у строки, встановлені статтею 49 Закону № 1058-IV.

При цьому, законодавцем було чітко встановлено, що поновлення виплати пенсії проводиться протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на рішення ЄСПЛ від 07.11.2013 справі "Пічкур проти України" (заява № 10441/06), у якому було встановлено порушення Україною статті 14 у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Проте сам факт прийняття Конституційним Судом України Рішення від 07.10.2009 № 25-рп/2009 та рішення ЄСПЛ у справі "Пічкур проти України" не забезпечує необхідної правової визначеності, яка є головною умовою дії "презумпції знання закону", тим більше коли мова йде про літню людину, яка проживає в іншій країні, тобто поза інформаційним полем України.

Саме з метою забезпечення правової визначеності Конституційний Суд України у своєму рішенні звернув увагу Верховної Ради України на необхідність внесення відповідних змін до законодавства, які до цього часу не були внесені.

Водночас, відсутність чіткого законодавчого механізму щодо відновлення виплати пенсій особам, які виїхали на постійне проживання за межі України, призвело до ситуації, за якої громадяни України були позбавлені можливості отримувати належні їм пенсійні виплати, або створювалися умови за яких пенсіонерам, які проживають за межами України, для отримання належних їм пенсійних виплат необхідно було докласти значних зусиль, зокрема, звертатись до суду.

Зважаючи на те, що нарахування пенсії в повному обсязі ("правильному" розмірі) покладається на відповідний територіальний орган Пенсійного фонду, непроведення відповідачем поновлення виплати пенсії позивачу після 07.10.2009 свідчить про те, що його бездіяльність призвела до триваючого порушення права позивачки на отримання пенсійних виплат, яке було відновлено на підставі зазначеного Рішення Конституційного Суду України.

Отже, за таких обставин обмеження права пенсіонера на отримання належної йому пенсії певними строками є неприпустимим. Відновлення виплати пенсії має проводитися з дати ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 07.10.2009 у справі № 25-рп/2009 без обмеження її виплати жодними строками.

Щодо особистого подання заяви пенсіонером суд зауважує, що Порядок №22-1 передбачає право подання заяв представником заявника (пенсіонера), який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, та в даному випадку така нотаріально посвідчена довіреність пенсійному органу також була надана.

При цьому суд враховує подання представником позивача в інтересах останньої 02.10.2020 року до ГУ ПФУ в Одеській області заяви про перерахування пенсії за період з 07.10.2009р. по 25.12.2017р. з доданням заяви про виплату пенсії, в якій позивач просить належні їй суми пенсії (грошової допомоги, іншої грошової виплати), починаючи з 01 вересня 2022 р. перераховувати на її поточний рахунок, який відкрито y ТВБВ №10015/0560, Одеське PУ АТ «Державний ощадний банк України». У вказаній заяві зазначено, що уповноваженою особою банку підтверджено, що ідентифікація клієнта під час відкриття рахунка, в тому числі з обов`язковим пред`явленням паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу і підтверджує її вік, та документа, визначеного законодавством, для з`ясування місця її проживання, проведена у повному обсязі відповідно до вимог законодавства та нормативно-правових актів Національного банку, а копії відповідних документів сформовано в окрему справу.

З огляду на викладене вимога про зобов`язання поновити виплату пенсії на вказаний позивачем банківський рахунок є обґрунтованою.

Щодо позовних вимог позивача в частині зобов`язання відповідача здійснити виплату перерахованої пенсії з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Отже, позовні вимоги в цій частині також є законними та обґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне задовольнити позов ОСОБА_1 у повному обсязі.

Ухвалою суду від 28.12.2021р. позивача звільнено від сплати судового збору, а тому підстави для розподілу судових витрат згідно ст.139 КАС України відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 241-246, 262, 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (адреса: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ) задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не виплати ОСОБА_1 пенсії за віком з 07.10.2009р. по 25.12.2017р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області перерахувати розмір та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком з 07.10.2009р. по 25.12.2017р. з компенсацією втрати частини доходу та виплачувати на визначений пенсіонером банківський рахунок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів