Справа № 380/18290/22
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2023-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

23 березня 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравціва О.Р. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної ради, про визнання протиправним та скасування рішення,-

в с т а н о в и в :

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовною заявою до Львівської обласної ради, з вимогами: визнати протиправними та скасувати пункти 1, 3, 4, 5, 6, 7, 9 рішення Львівської обласної ради №402 від 20.09.2022 «Про реорганізацію комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський обласний державний клінічний лікувально-діагностичний ендокринологічний центр» та комунального некомерційного підприємства «Львівський обласний спеціалізований центр радіаційного захисту населення» шляхом приєднання до комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський обласний клінічний діагностичний центр».

Позивач вважає, що Львівською обласною радою при ухвалені спірного рішення не враховані обставини, що мають важливе значення для забезпечення реалізації конституційного права на належну медичну допомогу, зокрема осіб з інвалідністю. Зазначає, що зі змісту статутів ЛОДЕЦ та КНП ЛОР «ЛОДЕЦ» вбачається, що вони відрізняються в спеціалізації надання медичної допомоги населенню. Для позивача є незрозумілими критерії приєднання спеціалізованого лікувального закладу до закладу консультативно-діагностичного характеру. Вказує, що у разі виконання рішення №402 позивач не зможе отримати того необхідного обсягу медичної допомоги в одному закладі, як отримує зараз. Крім того, стан здоров`я позивача не дозволяє отримувати медичну допомогу в різних медичних закладах м. Львова. Наголошує, що оскаржене рішення прийняте з грубими порушеннями законодавства, не врахував Комплексної програми на 2021-2025 роки при прийнятті рішення чим порушив ст. 13 Закону України «Про основи законодавства про охорону здоров`я». Також позивач зазначає, що з аналізу протоколів постійних комісій Львівської обласної ради, пояснювальної записки, якими обґрунтовано прийняття оскарженого рішення видно, що такі містять посилання на План розвитку госпітального округу Львівської області на 2021-2024 роки який суперечить нормам чинного законодавства України, що свідчить про його незаконність. Отже, відповідно до викладеного відповідач прийняв оспорене рішення без врахування інтересів громадськості, осіб хворих на цукровий діабет, що негативно вплине на можливість позивача отримувати кваліфіковану медичну допомогу, вибір фахового лікаря в одному медичному закладі.

Ухвалою від 21.12.2022 суд відкрив спрощене позовне провадження у справі.

Ухвалою від 21.12.2022 суд відмовив у задоволенні заяви позивача про забезпечення адміністративного позову.

Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві. Вказує, що Львівською обласною радою в процесі розгляду питання було дотримано всіх вимог чинного законодавства України, при цьому жодним чином не перевищено наданих законом повноважень, а відтак, прийнято законне рішення №402 від 20.09.2022. Зазначає, що з прийняттям оскарженого рішення мова не йшла про скорочення існуючої мережі закладів, а лише про реорганізацію юридичних осіб з метою покращення якості та доступності медичного обслуговування населення, підвищення ефективності використання бюджетних коштів та кадрового потенціалу. Звертає увагу, що госпітальна рада є консультативно-дорадчим органом, та її рішення носять рекомендаційний характер. У свою чергу засновником та власником корпоративних прав підприємства комунальної форми власності є територіальна громада, інтереси якої представляє відповідна рада. З огляду на зазначене, обласна рада має право приймати рішення про реорганізацію комунального некомерційного підприємства. До компетенції обласної ради належить здійснення розпорядчих функцій та прийняття рішень, зокрема, про створення, ліквідацію, реорганізацію підприємств, установ та організацій комунальної власності.

Окремо відповідач звернув увагу на аналогічні судові спори про оскарження рішень Львівської обласної ради про реорганізацію закладів охорони здоров`я, судової практики Великої Палати Верховного Суду та визначення юрисдикції вказаного судового спору, та заявив клопотання про закриття провадження у справі. Відповідач додав, що такі спори є найбільш наближеним до спорів, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи, а тому повинні розглядатися за правилами господарського судочинства.

Розглядаючи клопотання суд виходив з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Термін «публічно-правовий спір», відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, означає спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справи адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати у зв`язку з чим виник спір та на захист яких прав особа звернулася до суду.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

З аналізу викладених правових норм висновується, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Судом встановлено, що спірні правовідносини виникли з підстав незгоди позивача з рішенням Львівської обласної ради №402 від 20.09.2022 «Про реорганізацію комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський обласний державний клінічний лікувально-діагностичний ендокринологічний центр» та комунального некомерційного підприємства «Львівський обласний спеціалізований центр радіаційного захисту населення» шляхом приєднання до комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський обласний клінічний діагностичний центр».

З доказів у справі суд з`ясував що спірним пунктами оскарженого рішенням (пунктами 6.1 та 6.2) департаменту охорони здоров`я Львівської обласної державної адміністрації (О. Чемерис), комунальному некомерційному підприємству Львівської обласної ради «Львівський обласний клінічний діагностичний центр» (Р. Пукаляк) доручено забезпечити створення на базі комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський обласний клінічний діагностичний центр» «Центру ендокринологічного здоров`я населення» та напрацювати клінічні маршрути надання медичної допомоги хворим ендокринологічного профілю в рамках госпітального округу Львівської області. Також, доручено зберегти надання спеціалізованої медичної допомоги постраждалим внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС та членам їх сімей на основі структури і кадрового складу комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський обласний спеціалізований центр радіаційного захисту населення» за місцезнаходженням: 79066, Львівська область, м. Львів, вул. Морозна, 31А.

Також, управлінню майном спільної власності Львівської обласної ради спільно з департаментом охорони здоров`я Львівської обласної державної адміністрації, комунальним некомерційним підприємством Львівської обласної ради «Львівський обласний клінічний діагностичний центр» доручено забезпечити працевлаштування шляхом переведення працівників комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський обласний державний клінічний лікувально-діагностичний ендокринологічний центр» та комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський обласний спеціалізований центр радіаційного захисту населення» у комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівський обласний клінічний діагностичний центр» (п. 5.4).

Згідно з ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 49 Основного Закону кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена. Держава сприяє розвиткові лікувальних закладів усіх форм власності. Відповідно до ст. 16 Закону України Про основи законодавства України про охорону здоров`я (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) держава сприяє розвитку закладів охорони здоров`я усіх форм власності.

Порядок створення, припинення закладів охорони здоров`я, особливості діяльності та класифікація закладів визначаються законом.

Мережа державних і комунальних закладів охорони здоров`я формується з урахуванням потреб населення у медичному обслуговуванні, необхідності забезпечення належної якості такого обслуговування, своєчасності, доступності для громадян, ефективного використання матеріальних, трудових і фінансових ресурсів. Існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена.

Планування розвитку мережі державних і комунальних закладів охорони здоров`я, прийняття рішень про її оптимізацію, створення, реорганізацію, перепрофілювання державних і комунальних закладів охорони здоров`я здійснюються відповідно до закону органами, уповноваженими управляти об`єктами відповідно державної і комунальної власності.

Заклади охорони здоров`я можуть добровільно проходити акредитацію в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Не підлягають обов`язковій акредитації аптечні заклади. Акредитація аптечних закладів може здійснюватися на добровільних засадах.

Заклад охорони здоров`я провадить свою діяльність на підставі статуту (положення), що затверджується власником закладу (уповноваженим ним органом).

Керівником закладу охорони здоров`я незалежно від форми власності може бути призначено лише особу, яка відповідає єдиним кваліфікаційним вимогам, що встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Призначення на посаду та звільнення з посади керівника закладу охорони здоров`я здійснюються відповідно до законодавства.

Керівники державних та комунальних закладів охорони здоров`я призначаються на посаду уповноваженим виконавчим органом управління власника закладу охорони здоров`я на конкурсній основі шляхом укладання з ними контракту на строк від трьох до п`яти років. Порядок проведення конкурсу на зайняття посади керівника державного, комунального закладу охорони здоров`я та порядок укладання контракту з керівником державного, комунального закладу охорони здоров`я, а також типова форма такого контракту затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Залежно від форми власності заклади охорони здоров`я утворюються та функціонують як державні, комунальні, приватні чи засновані на змішаній формі власності. Державні та комунальні заклади охорони здоров`я не підлягають приватизації.

За організаційно-правовою формою заклади охорони здоров`я державної власності можуть утворюватися та функціонувати як казенні підприємства або державні установи.

За організаційно-правовою формою заклади охорони здоров`я комунальної власності можуть утворюватися та функціонувати як комунальні некомерційні підприємства або комунальні установи.

Відповідно до п. 1.5. Розділу І Статуту комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський обласний державний клінічний лікувально-діагностичний ендокринологічний центр», Підприємство перебуває у спільній власності територіальних громад Львівської області в особі Львівської обласної ради (далі - Власник), засновником Підприємства є управління майном спільної власності Львівської обласної ради (далі - Засновник), яке діє від імені Власника на підставі та в межах, визначених законодавством України та делегованих Власником повноважень. Галузеве управління Підприємством здійснюється департаментом охорони здоров`я Львівської обласної державної адміністрації (далі - Департамент) з урахуванням чинного законодавства України та відповідних рішень Львівської обласної ради.

Пунктом 12.1. статуту Ендокринологічного центру передбачено, що припинення Підприємства здійснюється шляхом його реорганізації (злиття, приєднання, поділ, перетворення) або ліквідації - за рішенням Власника з урахуванням відповідних рішень Львівської обласної ради про делегування повноважень Засновнику в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

У п 4.1 Статуту до компетенції Львівської обласної ради, як власника належить, зокрема: прийняття рішення про реорганізацію та припинення діяльності Закладу.

За змістом ст.ст. 80-81 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права.

Юридична особа приватного права створюється на підставі установчих документів відповідно до ст. 87 цього Кодексу. Юридична особа приватного права може створюватися та діяти на підставі модельного статуту в порядку, визначеному законом.

Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

Цивільним кодексом України встановлюються порядок створення, організаційно-правові форми, правовий статус юридичних осіб приватного права. Порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 62 Господарського кодексу України підприємство - самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами. Підприємства можуть створюватись як для здійснення підприємництва, так і для некомерційної господарської діяльності.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 78 Господарського кодексу України комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Орган, до сфери управління якого входить комунальне унітарне підприємство, є представником власника - відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство).

Отже, при здійсненні повноважень щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад, останні є не суб`єктами владних повноважень у тому значенні цього терміна, в якому його вжито у ч. 1 ст. 19 КАС України, а рівноправним суб`єктом майнових відносин, дії якої спрямовані на реалізацію свого права розпоряджатися цим майном відповідно до закону.

Суд встановив, що засновником Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський обласний державний клінічний лікувально-діагностичний ендокринологічний центр» та Комунального некомерційного підприємства «Львівський обласний спеціалізований центр радіаційного захисту населення» є Управління майном спільної власності Львівської обласної ради.

Відповідно до ч. 1 ст. 106 Цивільного кодексу України злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюються за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду або відповідних органів державної влади.

Згідно з ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 2 ст. 327 Цивільного кодексу України управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Згідно із Законом України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» основи законодавства України про охорону здоров`я визначають правові, організаційні, економічні та соціальні засади охорони здоров`я в Україні, регулюють суспільні відносини у цій сфері з метою забезпечення гармонійного розвитку фізичних і духовних сил, високої працездатності і довголітнього активного життя громадян, усунення факторів, що шкідливо впливають на їх здоров`я, попередження і зниження захворюваності, інвалідності та смертності, поліпшення спадковості.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» держава сприяє розвитку закладів охорони здоров`я усіх форм власності. Порядок створення, припинення закладів охорони здоров`я, особливості діяльності та класифікація закладів визначається законом.

Згідно з п. 20 ч. 1 ст. 43 Закону України від 21 травня 1997 року №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються питання щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад; призначення і звільнення їх керівників.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 60 Закону № 280/97-ВР територіальні громади сіл, селищ, міст, районів у містах безпосередньо або через органи місцевого самоврядування можуть об`єднувати на договірних засадах на праві спільної власності об`єкти права комунальної власності, а також кошти місцевих бюджетів для виконання спільних проектів або для спільного фінансування (утримання) комунальних підприємств, установ та організацій і створювати для цього відповідні органи і служби.

Районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад.

Згідно з ч. 2 ст. 169 Цивільного кодексу України територіальні громади можуть створювати юридичні особи публічного права (комунальні підприємства, спільні комунальні підприємства, навчальні заклади тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку висновку, що реорганізація органом місцевого самоврядування комунального закладу є діяльністю по розпорядженню власністю територіальної громади, яка містить ознаки приватноправового спору з майнових відносин.

Отже, Львівська обласна рада, розпоряджаючись майном територіальної громади, реалізовувала організаційно-господарську діяльність, а тому оспорювані рішення в цьому випадку не є рішеннями суб`єкта владних повноважень в розумінні КАС України, а є рішеннями власника (засновника), якими такий власник (засновник) реалізує своє право на реорганізацію комунальної установи.

Таким чином, заявлені вимоги випливають із відносин, що мають приватноправовий характер, а тому Львівська обласна рада в цих відносинах виступає як суб`єкт права власності, а не як суб`єкт владних повноважень. Прийняття зазначеним органом оскарженого рішення та саме здійснення реорганізації, є етапом реалізації волі власника, не змінює правову природу спірних відносин і не перетворює цей спір у публічно-правовий.

Враховуючи викладене позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні обласних рад, не може бути розглянуто за правилами КАС України.

Враховуючи викладене суд вважає, що наявні підстави для закриття провадження в цій справі, оскільки спір у справі не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові у справі №813/1232/18 від 27.05.2020 щодо юрисдикційної належності спорів про оскарження рішень ради як власника корпоративних прав (засновника) комунальної установи. Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справах №1340/5441/18 та №813/1368/18, вказавши, що такі спори є найбільш наближеним до спорів, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи, а тому, повинні розглядатися за правилами господарського судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов`язаними зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

Зважаючи на характер спірних правовідносин та склад учасників справи, суд вважає, що даний спір носить приватно-правовий характер, не містить ознак публічно-правового спору, а тому не може бути розглянутий в порядку адміністративного судочинства, а підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини 1 статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Враховуючи викладене суд висновує, що клопотання відповідача є обгрунтованим та належить задовольнити, провадження у справі закрити. Роз`яснити позивачу, що розгляд цієї справи належить до юрисдикції господарського суду.

Суд вказує, що повторне звернення до цього ж суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (ч. 2 ст. 239 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 238 КАС України в ухвалі про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору і такий ним при поданні позову не сплачувався, підстав для повернення судового збору з бюджету немає.

Керуючись ст.ст. 238, 239, 241, 248, 256, 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

у х в а л и в :

1. Клопотання відповідача задовольнити.

2. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної ради, про визнання протиправним та скасування рішення закрити.

3. Роз`яснити позивачу, що даний спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

4. Судові витрати зі сторін не стягувати.

5. Копію ухвали надіслати сторонам у справі.

Ухвала набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені ст. 256 КАС України, і може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Суддя Кравців О.Р.