Справа № 480/14073/21
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2023-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 р. Справа № 480/14073/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Великописарівської селищної ради Сумської області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.04.2022 року, головуючий суддя І інстанції: М.М. Шаповал, м. Суми, повний текст складено 07.04.22 року у справі № 480/14073/21

за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2

до Великописарівської селищної ради Сумської області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Великописарівської селищної ради Сумської області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення одинадцятої сесії восьмого скликання Великописарівської селищної ради № 2673 від 12.11.2021 р. про відмову у наданні ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2.00 гектари за рахунок земель сільськогосподарського призначення, які перебувають в комунальній власності, для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Великописарівської селищної ради Охтирського району Сумської області;

- зобов`язати Великописарівську селищну раду Охтирського району Сумської області надати ОСОБА_2 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2.00 гектари за рахунок земель сільськогосподарського призначення, які перебувають в комунальній власності, для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Великописарівської селищної ради Охтирського району Сумської області.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 07.04.2022 у справі № 480/14073/21 задоволено адміністративний позов.

Визнано протиправним та скасовано рішення одинадцятої сесії восьмого скликання Великописарівської селищної ради № 2673 від 12.11.2021 р. про відмову у наданні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2.00 гектари за рахунок земель сільськогосподарського призначення, які перебувають в комунальній власності, для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Великописарівської селищної ради Охтирського району Сумської області.

Зобов`язано Великописарівську селищну раду Охтирського району Сумської області надати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2.00 гектари за рахунок земель сільськогосподарського призначення, які перебувають в комунальній власності, для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Великописарівської селищної ради Охтирського району Сумської області.

Відповідач, Великописарівська селищна рада Сумської області, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.04.2022 у справі № 480/14073/21 скасувати та прийняте нове, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що відмова Великописарівської селищної ради Сумської області в наданні позивачеві дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є правомірною, оскільки відповідно до вимог Земельного Кодексу України земельні ділянки, призначені для сінокосіння та випасання худоби можуть бути переданні громадянам виключно на умовах користування (в оренду), а не у власність.

Згідно інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку земельна ділянка площею 18,6597 га з кадастровий номер :15:0030589, на частину якої претендує позивач, відноситься до земель комунальної власності із цільовим призначенням 01.08 (для сінокосіння і випасання худоби).

Рішеннями сьомої сесії восьмого скликання Великописарівської селищної ради № 827 від 02.06.2021 "Про створення громадських пасовищ" та № 828 від 06.06.2021 "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для створення громадських пасовищ" було створено ряд громадських пасовищ на території Селищної ради. Даними рішеннями земельна ділянка з кадастровим номером :15:0030589 була віднесена до громадських пасовищ.

Рішенням № 2206 від 31.08.2021 р. восьмої сесії восьмого скликання Великописарівської селищної ради було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 18,6597 га - кадастровий номер :15:0030589, для сінокосіння і випасання худоби, (для створення громадських пасовищ) за рахунок земель комунальної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Селищної ради та створене громадське пасовище на вищезазначеній земельній ділянці.

Позивач 12.10.2021 р. звернувся із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території Селищної ради, для ведення особистого селянського господарства, орієнтовним розміром 2 гектари та надання у власність в межах норм, передбачених для безоплатної приватизації. Рішеннями одинадцятої сесії восьмого скликання Великописарівської селищної ради № 2673 від 12.11.2021 р. позивачу було відмовлено у задоволенні клопотання у зв`язку з тим, що на бажаній земельній ділянці створено громадське пасовище, тому дана земельна ділянка не може бути передана у приватну власність відповідно до норм Земельного кодексу України.

Позивач правом надати відзив на апеляційну скаргу не скористався.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, переглядаючи судове рішення в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач звернувся до Великописарівської селищної ради Охтирського району із заявою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок категорії земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населеного пункту на території Великописарівської селищної ради Охтирського району Сумської області.

Рішенням одинадцятої сесії восьмого скликання Великописарівської селищної ради № 2673 від 12.11.2021 р. відповідач відмовив позивачу у наданні такого дозволу у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам законів та прийнятих до них нормативно - правових актів.

Позивач, не погоджуючись із відмовою у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що оскаржуване рішення відповідача прийнято з порушенням вимог чинного земельного законодавства, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, а належним способом захисту та відновлення прав позивача є зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно із частиною 2 статті 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Положеннями частини 3 статті 22 ЗК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва; б) сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства; г) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об`єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства; ґ) оптовим ринкам сільськогосподарської продукції - для розміщення власної інфраструктури.

У відповідності до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

За змістом пункту "б" частини 1 статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно з частиною 1 статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України від 21.05.97 №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі по тексту - Закон № 280/97-ВР) передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

За змістом статті 59 Закону № 280/97-ВР рішення місцевої ради приймаються у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії місцевої ради та рішень виконавчого комітету.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

З огляду на вимоги частини 2 статті 19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим та цілком узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 13.02.2019 року у справі № 820/688/17, відповідно до якої рішення відповідача про відмову в наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не може відповідати критеріям, установленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо не надає чіткої та зрозумілої відповіді стосовно наявності причини (причин), які унеможливлюють позитивне вирішення порушеного позивачем питання.

Так, частиною 7 статті 118 ЗК України встановлено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, а саме: надати дозвіл або відмову в наданні такого дозволу.

Так само, частиною 7 статті 118 ЗК України визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Отже, якщо особою, яка звернулася до відповідного органу місцевого самоврядування, виконані усі передумови для отримання відповідного дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, то відповідно підстави для відмови у наданні такого дозволу відсутні.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 18.10.2018 у справі №806/1316/18 зазначив, що перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, який визначений ч.7 ст. 118 ЗК України, є вичерпним. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права викладена у ряді постанов Верховного Суду, зокрема, від 20.03.2018 у справі №820/4554/17, від 17.04.2018 у справі №812/1557/17, від 24.04.2018 у справі №814/1961/17, від 19.06.2018 у справі №806/2687/17, у справі №806/2982/17 та у справі №820/5348/17, від 10.07.2018 у справі №806/3095/17, від 05.03.2019 у справі №360/2334/17 та у справі №360/2334/17, від 09.10.2020 у справі №1840/3664/18, від 06.12.2019 у справі №813/4498/16, від 15.08.2019 у справі №806/987/18, та від 16.09.2021 у справі № 480/4011/18.

З матеріалів справи встановлено, що з рішенням одинадцятої сесії восьмого скликання Великописарівської селищної ради Сумської області від 12.11.2021 р. відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, у зв`язку з невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам законів та прийнятих до них нормативно-правових актів. В рішенні Великописарівської селищної ради Сумської області від 12.11.2021 р. відмова мотивована формальною цитатою норми ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення одинадцятої сесії восьмого скликання Великописарівської селищної ради № 2673 від 12.11.2021 р., яким відмовлено позивачу у дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, не відповідає вимогам ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки не надано чіткої та зрозумілої відповіді стосовно наявності причин, які унеможливлюють позитивне вирішення порушеного позивачем питання.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі №826/5735/16). Однак, отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки дозвіл не є правовстановлюючим актом, про що Велика Палата Верховного Суду зазначила у постановах від 23.01.2019 у справі №308/10112/16-а, від 18.12.2019 у справі №160/4211/19.

З урахуванням наведених вище висновків, доводи апеляційної скарги щодо правомірності рішення одинадцятої сесії восьмого скликання Великописарівської селищної ради № 2673 від 12.11.2021 р. "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства у власність ОСОБА_2 ", є необґрунтованими.

Враховуючи те, що відповідач, приймаючи оскаржуване рішення, не дотримався вимог Земельного кодексу України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення одинадцятої сесії восьмого скликання Великописарівської селищної ради № 2673 від 12.11.2021 р. про відмову у наданні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2.00 гектари за рахунок земель сільськогосподарського призначення, які перебувають в комунальній власності, для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Великописарівської селищної ради Охтирського району Сумської області є протиправним, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Щодо вимоги позивача зобов`язати Великописарівську селищну раду Охтирського району Сумської області надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, суд зазначає наступне.

На законодавчому рівні поняття дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими необхідно розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів та органів місцевого самоврядування не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

З огляду на наведене, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У даній справі, повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивованої відмови у його наданні, регламентовано положеннями ЗК України.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). Згідно з законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Аналогічна правова позиція, викладена в постановах Верховного Суду від 22.12.2018 р. у справі № 804/1469/17, від 14.08.2019 р. у справі № 0640/4434/18, від 12.09.2019 р. у справі №0640/4248/18 та від 28.11.2019 р. у справі №803/1067/17.

Щодо ефективності вибраного судом першої інстанції способу захисту, колегія суддів зазначає, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. При цьому суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Колегія суддів зазначає, що відповідач у спірних відносинах вже реалізував свої дискреційні владні повноваження, протиправно відмовивши позивачу в наданні такого дозволу і оскільки відповідач відмовив в наданні дозволу, а визначених законом підстав для такої відмови під час розгляду справи встановлено не було, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відновлення порушеного права позивача можливе лише шляхом зобов`язання відповідача надати такий дозвіл.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає правильно обраним судом першої інстанції способом захисту прав, свобод та інтересів позивача шляхом зобов`язання Великописарівську селищну раду Охтирського району Сумської області надати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2.00 гектари за рахунок земель сільськогосподарського призначення, які перебувають в комунальній власності, для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Великописарівської селищної ради Охтирського району Сумської області.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача у справі.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.04.2022 у справі № 480/14073/21 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Великописарівської селищної ради Сумської області залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.04.2022 по справі № 480/14073/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді З.О. Кононенко В.А. Калиновський