Справа № 280/383/23
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2023-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року Справа № 280/383/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., за участю секретаря судового засідання Шаповалова Б.М.,

представників:

позивача Ковальчука Д.Ю.,

відповідача Боярської В.Л.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «ЗАПОРІЗЬКЕ КАР`ЄРОУПРАВЛІННЯ» (вул. Дніпровські зорі, буд. 1, м. Запоріжжя, 69015), в особі представника адвоката Ковальчука Дениса Юрійовича (вул. Гомоненка, 97, м. Дніпро, 49057), до Головного управління ДПС у Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 166, м. Запоріжжя, 69107) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

12.01.2023 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «ЗАПОРІЗЬКЕ КАР`ЄРОУПРАВЛІННЯ» (далі - позивач), в особі представника адвоката Ковальчука Дениса Юрійовича, до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 17 жовтня 2022 року №2 про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 13 771 676,37 грн;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 17 жовтня 2022 року №2 про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 1 000 000,00 грн;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 17 жовтня 2022 року №2 про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 80 000,00 грн;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 17 жовтня 2022 року №2 про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 1 020,00 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що на підставі висновків акту про результати фактичної перевірки з питань здійснення контролю за додержанням суб`єктом господарювання вимог законодавства, які є обов`язковими при виробництві, обліку, обігу, зберігання та транспортування пального, виявлення порушень у сфері виробництва та обігу підакцизних товарів від 18.08.2022 №2449/08/01/09/00110183, 17.10.2022 відповідачем були прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Позивач вважає, що відповідачем призначено фактичну перевірку без зазначення підстав для її проведення, визначених Податковим кодексом України. Зазначає, що фактична перевірка проведена із порушенням мораторію на її проведення по питанню подання платником податків повідомлення за формою №20-ОПП. Висновки щодо не реєстрації позивачем акцизного складу в Системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, не обладнання та не реєстрації витратомірів в кількості 2 одиниць та рівнемірів на резервуари в кількості 2 одиниць, в яких зберігається підакцизна група товарів, реалізації пального в період з 26.11.2021 по 04.08.2022 без реєстрації платником акцизного податку вважає безпідставними. Зазначає, що обсяг пального, яке було придбано позивачем протягом 2021 року, зберігався як в стаціонарних ємностях, так і в паливних баках наявних у позивача транспортних засобів, тому ємності позивача не набули статусу акцизного складу, відповідно, у позивача відсутній обов`язок реєстрації акцизного складу. Зазначає, що відповідачем не перевірено обсяг пального, яке зберігалось в паливних баках транспортних засобів позивача. Також зазначає, що ним не здійснювалась реалізація пального, він не є розпорядником акцизного складу та здійснював зберігання пального виключно для власного споживання, тому він не зобов`язаний реєструватися платником акцизного податку. Також зазначає про безпідставність нарахування штрафних санкцій за 2022 рік, оскільки протягом цього року позивач не придбавав пального загальним обсягом більше 1000 куб. метрів. Висновки відповідача щодо необхідності обладнання резервуарів позивача витратомірами та/або рівнемірами є безпідставними, оскільки позивач не є розпорядником акцизного складу, а відповідно до норм Податкового кодексу України такі засоби вимірювання встановлюються саме на акцизних складах.

Ухвалою від 16.01.2023 у справі відкрите загальне позовне провадження, підготовче засідання призначене на 09.02.2023.

01.02.2023 від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач зазначає, що проведення фактичної перевірки жодною нормою закону не обмежується лише виходам на місце де здійснює діяльність суб`єкт господарювання. Вивчення матеріалів перевірки та оформлення її результатів, у визначений наказом строк, може здійснюватися у приміщенні Головного управління ДПС у Запорізькій області. Зазначає, що на адресу відповідача 09.06.2022 року за вх. №4911/7/99-00-09-03-02-07 надійшов лист від ДПС України, в якому зазначено про необхідність проведення фактичної перевірки зазначених в переліку суб`єктів господарювання на предмет реєстрації акцизних складів, як таких, що не підпадають під визначення «не є акцизним складом» у розумінні п.п. 14.1.6. п. 14.1 ст.14 ПК України, та реєстрації їх платниками акцизного податку - розпорядниками акцизного складу. Також на адресу відповідача 05.07.2022 року за вх. №6224/7/99-00-09-03-02-07 надійшов лист від ДПС України, в якому зазначено про необхідність проведення фактичної перевірки зазначених в переліку суб`єктів господарювання з метою здійснення повного та всебічного контролю за дотриманням вимог діючого законодавства у сфері обігу підакцизних товарів, а саме: запобігання незаконному обігу пального, упередження можливих втрат бюджету по сплаті акцизного податку. Відповідачем було встановлено, що позивач не зареєстрований платником акцизного податку та не зареєстрований акцизний склад за адресою позивача, при цьому протягом 2021 року обсяг отриманого позивачем пального перевищив 1000 куб. метрів. В наказі про призначення перевірки відповідач не лише зазначив норму Податкового кодексу на підставі якої призначена перевірка, а й уточнено конкретну підставу призначення проведення перевірки, а саме: "на підставі доповідної записки начальника управління контролю за підакцизними товарами Юлії Зарецької від 03.08.2022 №193 вн, для здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу пального". Вважає, що відповідач мав право на проведення фактичної перевірки позивача, а наказ про її проведення відповідає вимогам законодавства. Згідно наданих позивачем документів та при здійснені аналізу бази даних відповідача ЄРАН, було встановлено, що в перевіряємому періоді на адресу позивача: м.Запоріжжя, Дніпровський район, вул. Дніпровські зорі, буд.1 постачальниками було зареєстровано акцизні накладні на реалізацію: дизельного палива (код УКТ ЗЕД ) всього за 2021 рік 1 100 661,72 літрів на загальну суму 27 298 154,04 грн з врахування ПДВ та скраплений газ (код УКТ ЗЕД ). Також, до перевірки, посадовими (уповноваженими) особами позивача надані Акти списання товарів (дизельного палива), відповідно до яких всього в період з 01.01.2021 по 31.12.2021 списано 1 095 802 літрів на загальну суму 22 678 637,24 грн. Таким чином під час перевірки було встановлено, що за період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року (протягом календарного року) обсяг придбаного та отриманого позивачем пального склав 1 100 661,72 літрів приведених до 15°C (в т.ч. 1 003 015,65 літрів приведених до 15°C в період з 01.01.2021 по 26.11.2021), що перевищує допустимий обсяг отриманого пального щодо не визнання акцизним складом території або приміщення, де відбувається навантаження-розвантаження та зберігання пального. Оскільки після отримання позивачем на протязі одного календарного року (01.01.2021 по 31.12.2021) більш ніж 1000 кубічних метрів (1 000 000 літрів) палива, на нього не розповсюджуються визначення поняття що «Не є акцизним складом», відповідно до абз.б) п.п. 14.1.6. п.14.1 ст.14 ПК України, то приміщення або територія на митній території України, де позивач зберігає пальне, є акцизним складом. Відповідно одразу після перевищення отриманого протягом календарного року пального в обсягах понад 1000 кубічних метрів, у позивача виник обов`язок реєстрації акцизного складу, відповідно він стає його розпорядником та платником акцизного податку. Для того, щоб на нього не розповсюджувався цей обов`язок, він не повинен був допустити перевищення по отриманню пальна за адресою: м. Запоріжжя, вул. Дніпровські Зорі, буд.1 в обсягах понад 1000 кубічних метрів та в подальшому до кінця поточного року здійснювати заправку свого транспорту безпосередньо через АЗС постачальника, чого ним зроблено не було. Відповідно, акцизний склад позивача повинен бути обладнаний витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі, а для скрапленого газу (пропану або суміші пропану з бутаном), інших газів, бутану, ізобутану - також можуть бути обладнані пристроями для вимірювання рівня або відсотка пального у резервуарі (далі - рівнемір-лічильник) на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на акцизному складі. Крім того, зазначає, що під час проведення фактичної перевірки посадовими особами позивача в підтвердження використання та заправлення паливом, було надано свідоцтва про реєстрацію 24 транспортних засобів, перелік яких зазначений в акті про результати фактичної перевірки та Договір оренди транспортного засобу з додатковими угодами та свідоцтва про реєстрацію ТЗ на 9 транспортних засобів, перелік яких також зазначений в акті. Але при вивчені цих документів було встановлено, що орендований позивачем транспортний засіб (Renault Dokker держ. номер НОМЕР_1 , (договір оренди від 20.05.2021 №3617) у кількості 1 одиниці, який позивач заправляв отриманим в перевіряємому періоді пальним, а отже він є об`єктом обігу підакцизного товару, який не поставлено на облік у відповідних контролюючих органах, та не повідомило про його як об`єкт оподаткування та об`єкт, пов`язаний з оподаткуванням, контролюючий орган за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків, а саме: за адресою: м. Запоріжжя, вул. Дніпровські зорі, буд.1. Відповідач наполягає на тому, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є законними та такими, що не підлягають скасуванню, а доводи позивача не спростовують висновки відповідача, стосовно правомірності застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій за порушення позивачем вищезазначених норм ПК України.

Протокольною ухвалою від 09.02.2023 підготовче засідання було відкладене на 22.02.2023.

22.02.2023 від позивача до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позивачем лише уточнено найменування позивача, позовні вимоги та обґрунтування позову лишились незмінними.

Також 22.02.2023 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що наказ відповідача про призначення фактичної перевірки не містить жодних посилань на встановлення порушень або отримання у встановленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства. Зазначає, що у разі отримання пального від постачальника у паливний бак транспортного засобу, дане пальне не враховується при визначенні обсягу поставленого пального. Також зазначає, що відповідно до акту перевірки відповідачем здійснювалась перевірка реєстрації позивачем транспортних засобів як об`єкта оподаткування шляхом подання звітності за формою 20-ОПП, відповідно дослідження питання подання платником податків повідомлень за формою 20-ОПП не охоплюється предметом фактичної перевірки.

Протокольною ухвалою від 22.02.2023 у підготовчому засіданні оголошувалась перерва до 02.03.2023.

28.02.2023 від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач зазначив про необґрунтованість посилань позивача на судові рішення Верховного Суду, про те, що у відповідача було наявне право при призначенні фактичної перевірки позивача застосувати як обидві підстави для її призначення, визначенні пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, так і кожну окремо. Також зазначає, що у позивача виник обов`язок реєстрації акцизного складу після перевищення протягом календарного року обсягу отриманого пального 1000 куб. метрів, відповідно і в 2022 році у позивача був наявний акцизний склад, незалежно від того, що в цьому періоді обсяг отриманого пального не перевищував зазначений розмір. Зазначає, що належні позивачу транспортні засоби приймають участь в обігу пального, оскільки заправляються ним, а тому вони також є предметом фактичної перевірки.

02.03.2023 від представників сторін до суду надійшли заяви про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

Ухвалою від 02.03.2023 було закрите підготовче провадження, справа призначена до розгляду по суті на 22.03.2023.

У судовому засіданні 22.03.2023 представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив, представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позові та запереченнях на відповідь на відзив.

У судовому засіданні 22.03.2023 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.

Позивач має зареєстроване місцезнаходження: Запорізька область, м. Запоріжжя, Дніпровські зорі, буд. 1.

Відповідачем позивачу видано ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) від 01.04.2020 №2001164. Позивач має два резервуари для зберігання пального ємністю 65 000 л та 50 000 л, відповідно, а також 24 власних транспортних засоби та орендовані транспортні засоби.

Наказом відповідача від 05.08.2022 №835-П, виданим на підставі пп. 19-1.1.14, пп. 19-1.1.16 п.191.1 ст. 191, пп. 20.1.4 п. 20.1 ст.20, пп. 75.1.3 п.75.1 ст.75, пп. 80.2.5 п.80.2 ст.80 Податкового Кодексу України (далі ПК України) та доповідної записки начальника управління контролю за підакцизними товарами Зарецької Юліївід 03.08.2022 №1913вн, було призначено фактичну перевірку позивача з 08.08.2022 тривалістю 10 діб за період діяльності з 01.01.2021 по день закінчення фактичної перевірки з метою здійснення контролю за додержанням суб`єктом господарювання вимог законодавства, які є обов`язковими при виробництві, обліку, обігу, зберіганні та транспортуванні пального; виявлення порушень у сфері виробництва і обігу підакцизних товарів.

15.08.2022 представнику позивача було вручено копію зазначеного наказу та ознайомлено цю особу із направленнями на перевірку.

За наслідками фактичної перевірки 18.08.2022 був складений акт про результати фактичної перевірки з питань здійснення контролю за додержанням суб`єктом господарювання вимог законодавства, які є обов`язковими при виробництві, обліку, обігу, зберіганні та транспортуванні пального; виявлення порушень у сфері виробництва і обігу підакцизних товарів №2449/08/01/09/00110183 (далі Акт перевірки).

Висновками Акту перевірки встановлено, що позивачем порушено вимоги:

- пп. 14.1.6, пп. 14.1.224 п. 14.1 ст. 14, п. б абз. 6 п.п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України в частині не реєстрації позивачем акцизного складу в Системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового за адресою: м. Запоріжжя, Дніпровський район, вул. Дніпровські зорі, буд. 1;

- пп. 230.1.2 п. 230.1 ст.230 ПК України, в частині не обладнання та не реєстрації витратомірів в кількості 2 одиниці та рівнеміри на резервуари в кількості 2 одиниці, в яких зберігається підакцизна група товарів;

- пп. 212.1.15 п. 212.1, пп. 212.3.4 п.212.3 ст. 212 ПК України, в частині реалізації пального в період з 26.11.2021 по 04.08.2022 без реєстрації платником акцизного податку;

- п. 63.3 ст. 63 ПК України.

Акт був надісланий засобами поштового зв`язку позивачу та отриманий ним.

Не погоджуючи з висновками Акту перевірки позивач надав свої заперечення від 26.09.2022 на Акт перевірки, які були розглянуто відповідачем та за результатами розгляду надано відповідь, відповідно до якої наданими позивачем запереченнями не спростовано висновків Акту перевірки, а тому, висновки акту є правомірними, такими, що відповідають вимогам діючого законодавства, є обґрунтованими, а тому залишені без змін.

На підставі Акту перевірки відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення від 17 жовтня 2022 року:

№2, яким за порушення пп. 212.1.15 п. 212.1, пп. 212.3.4 п.212.3 ст. 212 ПК України, відповідно до п. 117.3 ст. 117 ПК України, до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції (штрафи) на суму 13 771 676,00 грн;

№2, яким за порушення п. 63.3 ст. 63 ПК України, відповідно до п. 117.1 ст. 117 ПК України, до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції (штрафи) на суму 1020,00 грн;

№2, яким за порушення пп. 14.1.6, пп. 14.1.224 п. 14.1 ст. 14, п. б абз. 6 п.п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України, відповідно до п. 128-1.2 ст. 128-1 ПК України, до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції (штрафи) на суму 1 000 000,00 грн;

№2, яким за порушення пп. 230.1.2 п. 230.1 ст.230 ПК України, відповідно до п. 128-1.1 ст. 128-1 ПК України, до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції (штрафи) на суму 80 000,00 грн.

Не погоджуючись з даними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач скористався своїм правом на адміністративне оскарження та звернувся до ДПС України.

За наслідками розгляду скарги ДПС України 22.12.2022 було прийнято рішення, яким скарга залишена без задоволення, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення без змін.

Вважаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи заявлений спір по суті, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень суд враховує, чи прийнято вони з використанням повноважень та спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискредитації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь яким несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення (дії); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

За приписами пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, зокрема, копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта та у разі проведення перевірки в іншому місці адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися.

Порядок проведення фактичної перевірки врегульований статтею 80 ПК України.

Як зазначалось вище, в наказі про проведення фактичної перевірки позивача підставою для її проведення зазначений п.п.80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України.

Відповідно до вказаного підпункту п. 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

80.2.5. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

Розглядаючи раніше справи з аналогічним предметом спору, у постановах від 25 січня 2019 року (справа №812/1112/16), від 07 листопада 2019 року (справа №140/391/19), від 10 квітня 2020 року (справа №815/1978/18), від 12 серпня 2021 року (справа №140/14625/20), від 01 червня 2022 року (справа №520/7331/21) тощо, Верховний Суд вказував, що підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України передбачає альтернативні підстави проведення фактичної перевірки, які можуть застосовуватися як у сукупності, так і кожна окремо, а саме:

- наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення платником податків вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками;

- здійснення функцій, визначених законом у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Верховний Суд зазначив, що здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального є самостійною обставиною, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства. У даному випадку достатньо самого факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин (виробництво і обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Разом з тим, у постановах від 11 червня 2019 року (справа №1440/2045/18), від 08 вересня 2020 року (справа №640/21536/19) та від 17 грудня 2020 року (справа №520/12028/18) Верховний Суд зауважив, що для зазначення підстави для проведення перевірки недостатньо вказати номер підпункту статті ПК України, особливо, якщо вказаний підпункт містить декілька обґрунтувань для проведення перевірки, а тому, окрім звичайного посилання на норму, що регулює питання її призначення, податковий орган повинен зазначити і конкретні фактичні підстави її призначення.

З огляду на вказане Верховний Суд сформував правову позицію, що при призначенні фактичної перевірки за підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України контролюючий орган повинен зазначити одну із підстав, визначених цим підпунктом, й у разі, якщо такою підставою є наявність та/або отримання інформації про порушення платником податків вимог законодавства, конкретизувати останню.

Суд звертає увагу, що наказ про призначення фактичної перевірки містить обґрунтування його прийняття «для здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу пального», а не наявність податкової інформації щодо порушення позивачем вимог податкового законодавства. Тобто, відповідачем наведена друга самостійна підстава для призначення перевірки позивача, а не перша з визначених в п.п.80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України. Відповідно, доводи позивача про не зазначення підстав для проведення фактичної перевірки є безпідставним.

Надаючи правову оцінку висновкам відповідача щодо порушень позивачем вимог податкового законодавства, викладених у Акті перевірки, суд виходить з наступного.

В пп. 14.1.6 п. 14.1 ст. 14 ПК України наведене визначення поняттю акцизний склад, відповідно до якого:

акцизний склад - це:

а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів;

б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Не є акцизним складом:

а) приміщення відокремлених підрозділів розпорядника акцизного складу, які використовуються ним виключно для пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі маркованих марками акцизного податку горілки та лікеро-горілчаних виробів, відвантажених з акцизного складу, а також для здійснення оптової та/або роздрібної торгівлі відповідно до отриманої розпорядником акцизного складу ліцензії;

б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

Критерій, визначений цим підпунктом, щодо загальної місткості ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не застосовується до ємностей суб`єктів господарювання, які є розпорядниками хоча б одного акцизного складу;

в) приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання - платник єдиного податку четвертої групи, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам;

г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої;

ґ) приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару.

В пп. 14.1.224 п. 14.1 ст. 14 ПК України наведене визначення поняттю розпорядник акцизного складу, відповідно до якого: розпорядник акцизного складу - суб`єкт господарювання, який одержав ліцензію на право виробництва спирту етилового, алкогольних напоїв, зареєстрований платником акцизного податку, або суб`єкт господарювання - платник акцизного податку, який здійснює виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізацію пального на акцизному складі та має документи, що підтверджують право власності або користування приміщеннями та/або територією, що відносяться до акцизного складу.

Відповідно до п. б абз. 6 пп. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати усі акцизні склади - в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Один акцизний склад може бути зареєстрований виключно одним розпорядником акцизного складу. Один розпорядник акцизного складу може зареєструвати один і більше акцизних складів.

Забороняється здійснення реалізації пального без наявності зареєстрованих витратомірів-лічильників, рівнемірів-лічильників та резервуарів, без реєстрації акцизного складу.

Згідно з пп. 212.1.15 п. 212.1 ст. 212 ПК України платниками акцизного податку є особа (у тому числі юридична особа, що веде облік результатів діяльності за договором про спільну діяльність без створення юридичної особи), постійне представництво, які реалізують пальне або спирт етиловий.

Відповідно до пп. 212.3.4 п.212.3 ст. 212 ПК України особи, які здійснюватимуть реалізацію пального або спирту етилового, підлягають обов`язковій реєстрації як платники податку контролюючими органами за місцезнаходженням юридичних осіб, постійних представництв, місцем проживання фізичних осіб - підприємців до початку здійснення реалізації пального або спирту етилового.

Реєстрація платника податку здійснюється на підставі подання особою не пізніше ніж за три робочі дні до початку здійснення реалізації пального або спирту етилового заяви, форма якої затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, веде реєстр платників акцизного податку з реалізації пального або спирту етилового, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками акцизного податку.

В обґрунтування своєї позиції позивач посилається на те, що в силу вимог підпункту 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 ПК України територія позивача, на якій розташовані ємності для зберігання пального не є акцизним складом, оскільки значна частина придбаного позивачем пального в момент розвантаження була злита в паливні баки транспортних засобів, належних позивачу. Зокрема зазначив, що протягом календарного 2021 року в паливні баки транспортних засобів та машин, тепловозів було розлито в день поставки від постачальника у загальній кількості 171 505 літрів, що підтверджується доданими до позову актами розливу пального, з яких 49 790 літрів було розлито в тепловози, інші у визначені актом транспортні засоби та машини.

З Акту перевірки судом встановлено, що протягом 2021 року позивачу було поставлене від постачальників дизельне паливо в кількості 1 100 661,72 літри (1 003 015,65 літри до 26.11.2021, решта до кінця 2021 року), а в період з 01.01.2022 по 04.08.2022 254 111,83 літри.

З аналізу пп. 14.1.6 п. 14.1 ст. 14 ПК України вбачається, що акцизним складом може бути лише приміщення або територія, при цьому загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального повинна перевищувати 200 кубічних метрів або суб`єкт господарювання власник або користувач такого приміщення або території незалежно від об`єму ємностей отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії). При цьому не є акцизним складом у будь-якому випадку паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої, оскільки в абзаці шостому (п. б) пп. 14.1.6 п. 14.1 ст. 14 ПК України не зазначене такого місця зберігання пального, а через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним паливо може розливатися не лише в паливні баки, а і у інші ємності для зберігання пального. Тобто, для визначення акцизного складу враховується лише обсяг пального отриманий суб`єктом господарювання в ємності для навантаження-розвантаження та зберігання (за виключенням споживчої тари ємністю до 5 літрів включно) у відповідному приміщенні чи на відповідній території, а не в паливні баки транспортних засобів або обладнанні чи пристрої. Відповідно, суб`єкт господарювання - власник або користувач приміщення або території, на якій загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, набуває статусу розпорядника акцизного складу лише у разі перевищення обсягу отриманого протягом календарного року в такі ємності понад 1000 кубічних метрів пального (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії).

В постанові Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №420/14724/20 (справа щодо накладення податковим органом на платника податків - юридичну особу штрафу в розмірі 1 000 000 грн за не реєстрацію акцизного складу в зв`язку з перевищенням обсягу отриманого протягом календарного року на території такого платника податків (не через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним) пального 1 000 куб. метрів, на підставі п. 128-1.2 ст. 128-1 ПК України, тобто щодо аналогічних правовідносин) міститься наступний висновок:

«Аналіз змісту пп. 14.1.6 п. 14.1 ст. 14 ПК України свідчить про те, що не є акцизним складом паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або технічному обладнанні, пристрої.

Отже, обсяг пального, що заправлений у паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або технічному обладнанні, пристрої не враховується до обсягу отриманого пального в ємності для навантаження-розвантаження та зберігання пального у розумінні вказаної норми».

З врахуванням зазначеної правової позиції Верховного Суду суд висновує, що у спірних правовідносинах територія позивача, на якій містяться ємності для зберігання пального для власного споживання, не набула статусу акцизного складу в 2021 та 2022 роках, відповідно позивач у 2021-2022 роках не набув статусу розпорядника акцизного складу та платника акцизного податку з операцій із пальним, тому у нього відсутній обов`язок обладнувати ємності для зберігання пального витратомірами-лічильниками, рівнемірами-лічильниками та реєструвати такі засоби вімірювання.

Відтак, оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 17.10.2022 №2, №2 та №2 є протиправними та підлягають скасуванню.

Крім того, за визначенням, наведеним в пп. 14.1.212 п. 14.1 ст. 14 ПК України реалізація пального або спирту етилового для цілей розділу VI цього Кодексу - будь-які операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального або спирту етилового з переходом права власності на таке пальне або спирт етиловий чи без такого переходу, за плату (компенсацію) чи без такої плати на митній території України з акцизного складу/акцизного складу пересувного:

до акцизного складу;

до акцизного складу пересувного;

для власного споживання чи промислової переробки;

будь-яким іншим особам.

Не вважаються реалізацією пального операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України:

у споживчій тарі ємністю до 5 літрів (включно), крім операцій з реалізації такого пального його виробниками;

при використанні пального суб`єктами господарювання, які не є розпорядниками акцизного складу/акцизного складу пересувного, що передано (відпущено, відвантажено) платником акцизного податку таким суб`єктам господарювання виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки.

Тобто, відпуск позивачем, який не набув статусу розпорядника акцизного складу, пального з ємностей для його зберігання при використанні пального виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, відповідно до приписів пп. 14.1.212 п. 14.1 ст. 14 ПК України, не вважається реалізацією пального.

Акт перевірки не містить розрахунку обсягу пального отриманого позивачем у ємності для зберігання такого пального та у паливні баки транспортних засобів, технічного обладнання, пристроїв.

Відповідач не заперечив проти твердження позивача щодо споживання позивачем придбаного від його постачальників пального виключно для власного споживання чи промислової переробки. Так само відповідач не заперечив проти того, що постачання пального позивачу здійснювалось платниками акцизного податку розпорядниками акцизних складів/акцизних складів пересувних.

Відповідно до п. 117.3 ст. 117 ПК України здійснення суб`єктами господарювання операцій з реалізації пального або спирту етилового без реєстрації таких суб`єктів платниками акцизного податку у порядку, передбаченому цим Кодексом, - тягне за собою накладення штрафу на юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців у розмірі 100 відсотків вартості реалізованого пального або спирту етилового.

З розрахунку податкового повідомлення-рішення №2 вбачається, що розмір штрафу визначений відповідачем у сумі 13 771 676,00 грн.

З Акту перевірки вбачається, що вартість пального для обрахунку розміру штрафу відповідачем була визначена за період після 26.11.2021 - з 30.11.2021 по 04.08.2022, в якому позивачем було придбане пальне на загальну суму 13 771 676,00 грн (на 2 691 107,64 грн за період з 30.11.2021 по 31.12.2021 та на 10 602 800,57 грн за період з 01.01.2022 по 04.08.2022). При цьому відповідачем не визначалась окремо вартість пального розлитого в паливні баки транспортних засобів або технічного обладнання, пристроїв та вартість пального, що розвантажувалось у ємності для зберігання пального, розташовані на території позивача, а з наданих позивачем актів розливу поставленого палива вбачається, що у цьому періоді, як і в попередніх періодах 2021 року, поставлене позивачу паливо розливалось в тому числі і в паливні баки транспортних засобів позивача, технічного обладнання, пристроїв.

Щодо порушення позивачем вимог п. 63.3 ст. 63 ПК України суд зазначає наступне.

Пунктом 63.3 статті 63 ПК України визначено, що з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, може прийняти рішення про зміну основного та неосновного місця обліку великого платника податків, у тому числі визначити, що облік такого платника податків здійснює територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, який здійснює супроводження великих платників податків, та його структурні підрозділи в разі створення.

Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу.

Платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.

Заява про взяття на облік платника податків за неосновним місцем обліку подається у відповідний контролюючий орган протягом 10 робочих днів після створення відокремленого підрозділу, реєстрації рухомого чи нерухомого майна чи відкриття об`єкта чи підрозділу, через які провадиться діяльність або які підлягають оподаткуванню.

Зі змісту Акту перевірки та заяв відповідача по суті справи судом встановлено, що підставою для встановлення порушення вимог п. 63.3 ст. 63 ПК України став встановлений Актом перевірки факт не поставлення на облік позивачем в період, який перевірявся, орендованого транспортного засобу Renault Dokker державний номер НОМЕР_2 , договір оренди від 20.05.2021 №3617. При цьому в обґрунтування даного порушення в Акті перевірки зазначено про обов`язок платника податків подати до контролюючого органу протягом 10 робочих днів повідомлення про об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які проводиться діяльність за формою 20-ОПП (посилається на наказ Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588 «Про затвердження Порядку обліку платників податків і зборів»).

Суд зазначає, що предметом фактичної перевірки, за наслідками якої були прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, відповідно до наказу відповідача від 05.08.2022 №835-П було здійснення контролю за додержанням суб`єктом господарювання вимог законодавства, які є обов`язковими при виробництві, обліку, обігу, зберіганні та транспортуванні пального; виявлення порушень у сфері виробництва і обігу підакцизних товарів.

Суд відхиляє твердження позивача про наявність мораторію на проведення перевірок (документальних, фактичних), впровадженого п. 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, оскільки пунктом 2 розділу II Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» №2120-IX від 15.03.2022, який набрав чинності 17.03.2022, на період воєнного, надзвичайного стану дію п. 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України зупинено.

Разом з тим, за приписами пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Отже, наведеною нормою чітко визначене коло питань, які можуть бути предметом фактичної перевірки і в частині акцизного податку це: щодо дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, свідоцтв про виробництво та обіг підакцизних товарів.

Відповідач в обґрунтування порушення позивачем вимог п. 63.3 ст. 63 ПК України посилається на частину третю цієї статті, при цьому ані Акт перевірки, ані податкове повідомлення-рішення №2 від 17.10.2022, а так само заяви відповідача по суті справи не містять будь-якого посилання відповідача на норму податкового законодавства, що регулює виробництво та обіг підакцизних товарів. Разом з тим, в силу приписів зазначеної норми об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу.

Суд зазначає, що ані Порядок обліку платників податків і зборів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588, ані розділ Податкового кодексу України, яким регламентований акцизний податок, не містить норми, яка передбачає отримання ліцензії чи свідоцтва за наслідками подання платником податку повідомлення за формою 20-ОПП щодо транспортного засобу, таке повідомлення подається для внесення відповідної інформації в бази податкового органу, а не для отримання ліцензії чи свідоцтва (крім акцизного складу пересувного). Суд зазначає, що матеріали справи не містять будь-якої інформації щодо належності орендованого позивачем транспортного засобу Renault Dokker державний номер НОМЕР_2 до акцизного складу пересувного.

Відповідно, суд констатує, що визначаючи позивачу порушення вимог п. 63.3 ст. 63 ПК України, наслідком чого стало прийняття податкового повідомлення-рішення №2 від 17.10.2022, відповідач вийшов за межі фактичної перевірки, визначені пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України, отже таке податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на вищезазначені висновки суду, оскільки відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.

При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір у сумі 26840,00 грн, який належить стягнути з відповідача на користь позивача.

Інші судові витрати позивачем до стягнення не заявлялись.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «ЗАПОРІЗЬКЕ КАР`ЄРОУПРАВЛІННЯ» (вул. Дніпровські зорі, буд. 1, м. Запоріжжя, 69015), в особі представника адвоката Ковальчука Дениса Юрійовича (вул. Гомоненка, 97, м. Дніпро, 49057), до Головного управління ДПС у Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 166, м. Запоріжжя, 69107) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області від 17 жовтня 2022 року №2, №2, №2 та №2.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області на користь Приватного акціонерного товариства «ЗАПОРІЗЬКЕ КАР`ЄРОУПРАВЛІННЯ» сплачений судовий збір у сумі 26840,00 грн (двадцять шість тисяч вісімсот сорок гривень 00 коп.).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 23.03.2023.

Суддя Р.В. Кисіль