Справа № 461/5424/22
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 461/5424/22 пров. № А/857/2073/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Обрізка І.М.
за участю секретаря судового засідання Шинкар Т.І. Максим Х.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці на рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 січня 2023 року у справі № 461/5424/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці про скасування постанови,

місце ухвалення судового рішення м.Львів
Розгляд справи здійснено за правиламипозовного провадження в окремих категоріях адміністративних справ
суддя у І інстанціїМисько Х.М.
дата складання повного тексту рішенняне зазначена

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Сень Роман Вікторович (надалі по тексту іменовано- позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Львівської митниці Державної митної служби України про скасування постанови №0853/20900/20 про притягнення його до відповідальності за порушення митних правил, за ознаками ч.2 ст.471 Митного Кодексу України.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 18 січня 2023 року у справі № 461/5424/22 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову у справі про порушення митних правил №0853/20900/22 від 04.10.2022 року.

Провадження у справі про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.471 МК України закрито.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Львівської митниці на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 496, 20 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги вказує, що 26.11.2021 через пункт пропуску «Краківець Корчова» митного поста «Яворів» Львівської митниці було здійснено пропуск у напрямку в`їзд в Україну транспортного засобу марки «Iveco», VIN НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 , без вантажу, під керуванням гр. ОСОБА_1 .

До митного оформлення громадянин ОСОБА_1 подав контрольний талон для проходження транспортного засобу по «червоному коридору» серії TGC № 842790, паспорт громадянина для виїзду за кордон № НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу з реєстраційним номером НОМЕР_2 та заявив, що переміщується без вантажу.

Натомість, листом митних органів Республіки Польща № 0201-IGM.541.22.2022.2.RLM від 27.05.2022 (лист Держмитслужби № 26/26-04/7.4/972 від 07.07.2022) повідомлено, що транспортним засобом з реєстраційним номером НОМЕР_2 у вказану дату переміщувалися товари загальною вартістю 31056,67 злотих, згідно з митною декларацією № 21 PL3.01010Е1329552 від 23.11.2021 та надано її видрук.

У вказаних діях відповідач вбачає ознаки правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 471 МК України, позаяк на переконання відповідача ОСОБА_1 вчинив дії спрямовані на переміщення через митний кордон України товарів шляхом недекларування, тобто не заявив за встановленою формою точних та достовірних відомостей, перелік яких визначений Митним кодексом України, про товари, які переміщуються громадянином через митний кордон України, чим порушив встановлений ст.ст.257-258 МК України порядок декларування переміщуваних через митний кордон товарів.

Відповідач вказує, що відповідь начальника 7 Прикордонного Карпатського загону Держприкордонслужби №23/19681-22 від 17.12.2022року не є належним доказом невинуватості позивача, позаяк митний контроль здійснюється не органами Держприкордонслужби, а митними органами. Окрім того, відповідач вказує на безпідставність висновків суду першої інстанції з приводу того, що зміст офіційного листа митних органів Республіки Польща від 27.05.2022року № 0201-IGM.541.22.2022.2.RLM є припущенням, позаяк такі відомості отримані в офіційно встановленому порядку.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений у відповідності до вимог ст. 268 КАС України через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

Представник позивача Бабій І.М. подала клопотання про відкладення розгляду справи. Вирішуючи вказане клопотання судом ураховано, що оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності здійснюється в порядку розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ, а зокрема ст. 286 КАС України установлено, що суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи.

Відповідно до статті 268 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

З матеріалів справи убачається, що про дату час та місце розгляду справи представник позивача Бабій І.М. повідомлено, шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження, ухвали про призначення справи до розгляду, апеляційної скарги та повістки на його електронну адресу зазначену у позовній заяві. Окрім того, секретарем судового засідання вчинялися дії щодо повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи засобами мобільного зв`язку за номером телефону зазначеним у позовній заяві, проте позивач телефонного дзвінка не прийняв.

Також судом оприлюднено на веб-порталі судової влади України інформацію щодо відкриття провадження у справі та про призначення справи до розгляду із зазначенням дати, часу та місця розгляду апеляційної скарги.

За наведених обставин з урахуванням положень статті 268 КАС України позивач є таким, що у встановленому порядку повідомлений про дату, час та місце слухання справи.

Окрім того, представником позивача не надано жодних доказів на підтвердження, обставин приведених у клопотанні про відкладення розгляду справи.

Як наслідок, клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи до задоволення не підлягає.

Відповідач у судове засідання не прибув, про причини неприбуття не повідомив. Клопотань про відкладення слухання справи не направляв. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що митним органом не доведено факту переміщення позивачем 26 листопада 2021 року через митний кордон України товару вказаного у листі митних органів Республіки Польща, позаяк відповідач не надав фотосвітлин транспортного засобу НОМЕР_2 за 26 листопада 2021 року, а лист митних органів Республіки Польща від 27.05.2022року № 0201-IGM.541.22.2022.2.RLM не може вважатися безумовним доказом вини позивача у справі про порушення митних правил, адже він не має переважного доказового значення. Також, при ухваленні рішення суд вказав, що при перетині позивачем 26.11.2021 державного кордону України у представників митниці було достатньо повноважень, засобів та способів для виявлення товару в автомобілі, який заявлений як пустий. Окрім того, суд урахував, що листом № 23/19681-22-Вих. від 17.12.2022 року представником Державної прикордонної служби України підтверджено факт перевірки транспортного засобу під час перетину державного кордону та відсутність будь-яких зауважень щодо даного транспортного засобу.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою в.о. заступника начальника управління боротьби з контрабандою та порушенням митних правил Львівської митниці Приходько Ю.Б. у справі про порушення митних правил №0853/20900/22 від 04.10.2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.2 ст. 471 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 30 відсотків вартості цих товарів на суму 60550 грн. 26 коп.

З вказаної постанови вбачається, що за даними витягу із АСМО «Інспектор» слідує, що 26.11.2021 через пункт пропуску «Краківець Корчова» митного поста «Яворів» Львівської митниці по «червоному коридору» було здійснено пропуск у напрямку в`їзд в Україну транспортного засобу марки «Iveco», VIN НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 , без вантажу, під керуванням гр. ОСОБА_1 .

До митного оформлення громадянин ОСОБА_1 подав контрольний талон для проходження транспортного засобу по «червоному коридору» серії TGC № 842790, паспорт громадянина для виїзду за кордон № НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу з реєстраційним номером НОМЕР_2 та заявив, що переміщується без вантажу.

Митними органами Республіки Польща, листом № 0201-IGM.541.22.2022.2 RLM від 27.05.2022 року (лист Держмитслужби № 26/26-04/7.4/972 від 07.07.2022 року) повідомлено, що транспортним засобом з реєстраційним номером НОМЕР_2 у вказану дату переміщувалися товари згідно з митною декларацією № 21 PL3.01010Е1329552 від 23.11.2021 та надано її видрук.

Відповідно до вказаної митної декларації, польською компанією LK-Trans Sp.o.o на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) було відправлено товар «меблі, їх частини та аксесуари до них. посуд та декор для дому в асортименті» загальної вагою 2 582 кг (брутто) та загальною вартістю 31 056 злотих (станом на 26.11.2021 за курсом НБУ відповідає сумі 201 834 гривень).

Вбачаючи в діях ОСОБА_1 наявність складу правопорушення митних правил, а зокрема ст. 247-258 МК України порядку декларування переміщуваних через митний кордон товарів (заповнення митної декларації, переміщуючи вказаний товар через митний кордон Украпи), відповідачем притягнуто позивача до адміністративної відповідальності на підставі ч.2 ст. 471 МК України.

Не погодившись з вказаною постановою позивач, оскаржив її до суду.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Згідно з приписами ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до ст.486 МК України, завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.

Статтею 487 МК України встановлено, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст.10 КУпАП).

Відповідно до ч.1 ст.489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Такі ж норми містяться і в статті 280 КУпАП.

Відповідно до статті 251 КУпАП (як і передбачено статтею 495 МК України), доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, відповідно до ч.1 ст.531 МК України, підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є: 1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; 2) необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду; 3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; 4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; 5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; 6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Згідно ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку, зокрема, відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення (порушення митних правил) та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними і допустимими доказами, а також об`єктивного та повного встановлення усіх фактичних обставин справи, які мають суттєве значення для правильного прийняття рішення.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги, колегією суддів установлено, що статтями 565 та 567 МК України передбачено, що відповідно до міжнародних договорів, укладених відповідно до закону, митними органами України спільно з митними органами суміжних держав може здійснюватися:

1) проведення спільного митного контролю у пунктах пропуску через державний кордон України;

2) узгодження в установленому законом порядку часу здійснення митного контролю у пунктах пропуску через державний кордон України, процедур митного контролю, митного оформлення та взаємне визнання документів, що використовуються митними органами для виконання митних формальностей;

3) проведення спільних заходів, спрямованих на запобігання, виявлення і припинення контрабанди та порушень митних правил;

4) проведення в установленому законом порядку спільних заходів, спрямованих на запобігання, виявлення і припинення правопорушень у сфері службової діяльності працівників митних органів України та митних служб суміжних держав.

Взаємодія митних органів України з митними та іншими уповноваженими органами іноземних держав, а також з міжнародними організаціями з питань боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил здійснюється в порядку, передбаченому міжнародними договорами України, укладеними відповідно до закону.

18.12.1995 між Урядом України і Урядом Республіки Польща, підписано Угоду «Про співробітництво і взаємодопомогу у митних справах» яка набрання чинності 22.04.1996 року.

Пунктом 1 статті 2 вказаної Угоди встановлено, що Митні органи будуть надавати допомогу один одному у спосіб і за умов, передбачених цією Угодою, з метою забезпечення вірного застосування митного законодавства шляхом взаємодопомоги у сфері запобігання, виявлення та розслідування порушень митного законодавства.

Статтею 3 цієї ж Угоди установлено, що митні органи з власної ініціативи або на запит будуть надавати один одному всю доступну інформацію стосовно осіб,

товарів, транспортних засобів, про які відомо або які підозрюються в тому, що вони використовуються або можуть бути використані у ході порушення митного законодавства іншої Договірної Сторони.

Митні органи будуть на запит інформувати один одного, що товари, вивезені з території країни однієї Договірної Сторони, були ввезені на територію країни іншої Договірної Сторони відповідно до митного законодавства або з його порушенням. Ця інформація повинна на запит містити відомості про митне оформлення або контрольні дії, що застосовувались до товарів.

Митні органи на запит обмінюються документацією, що стосується транспортування, перевантаження і зберігання товарів, включаючи інформацію про вартість, право розпорядження товаром і його призначення.

З витягу із АСМО «Інспектор» убачається, що 26.11.2021 через пункт пропуску «Краківець Корчова» митного поста «Яворів» Львівської митниці по «червоному коридору» було здійснено пропуск у напрямку в`їзд в Україну транспортного засобу марки «Iveco», VIN НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 , без вантажу, під керуванням гр. ОСОБА_1 .

01.12.2021 року ОСОБА_2 направлено запит до Державної митної служби України №7.4-1/20-06/4/13683 на предмет направлення запиту до митних органів Республіки Польщі по питанню переміщення 26.11.2021 року вантажопідйомних транспортних засобів без вантажу.

07.07.2022року Державна митна служба України направила до Львівської митниці лист №22185/4-20, яким скерувала відповідь митних органів Республіки Польща.

Митними органами Республіки Польща, листом № 0201-IGM.541.22.2022.2 RLM від 27.05.2022 року повідомлено, що транспортним засобом з реєстраційним номером НОМЕР_2 26.11.2021 року переміщувалися товари згідно з митною декларацією №21 PL3.01010Е1329552 від 23.11.2021 та надано її видрук.

Відповідно до вказаної митної декларації, польською компанією LK-Trans Sp.o.o на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) було відправлено товар «меблі, їх частини та аксесуари до них. посуд та декор для дому в асортименті» загальної вагою 2 582 кг (брутто) та загальною вартістю 31 056 злотих (станом на 26.11.2021 за курсом НБУ відповідає сумі 201 834 гривень).

Пунктом 8 ч.1 ст. 4 МК України визначено, що декларант - особа, яка самостійно здійснює декларування або від імені якої здійснюється декларування.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, на які накладено електронний підпис декларанта або уповноваженої ним особи (ч.1 ст. 257 МК України).

З моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації (ч.8 ст.264 МК України).

Частиною 1 ст. 266 МК України установлено, що декларант зобов`язаний:

1) здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом;

2) на вимогу митного органу пред`явити товари, транспортні засоби комерційного призначення для митного контролю і митного оформлення;

3) надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей;

4) у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу;

5) у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на митні органи.

У разі самостійного декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення декларантом передбачену цим Кодексом відповідальність за вчинення порушення митних правил у повному обсязі несе декларант (частина 4 ст. 266 МК України).

Згідно частини 8 ст.374 МК України, товари (крім підакцизних), сумарна фактурна вартість яких перевищує еквівалент 10000 євро, що пересилаються (переміщуються) на митну територію України в міжнародних поштових відправленнях, міжнародних експрес-відправленнях, у ручній поклажі, супроводжуваному та несупроводжуваному багажі, а також товари (крім підакцизних), незалежно від їх фактурної вартості, що переміщуються на митну територію України у вантажних відправленнях, підлягають декларуванню та митному оформленню з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств, а також дозволів (ліцензій), сертифікатів відповідності чи свідоцтв про визнання відповідності у випадках, установлених законодавством України для суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, та оподатковуються ввізним митом за повними ставками Митного тарифу України і податком на додану вартість за ставкою, встановленою Податковим кодексом України.

З урахуванням викладених фактичних обставин та приведених положень законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що зібраними у справі доказами достеменно підтверджуються , що ОСОБА_1 вчинив дії спрямовані на переміщення через митний кордон України товарів шляхом недекларування, тобто не заявив за встановленою формою точних та достовірних відомостей, перелік яких визначений Митним кодексом України, про товари, які переміщуються громадянином через митний кордон України, чим порушив встановлений ст.ст.257-258 МК України порядок декларування переміщуваних через митний кордон товарів.

У відповідності до ч.2 ст. 471 МК України недекларування товарів (крім зазначених у частинах першій та/або третій цієї статті), що переміщуються через митний кордон України громадянами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі 30 відсотків вартості цих товарів.

Що ж стосується доводів позивача та висновків суду першої інстанції з приводу урахування відповіді начальника 7 Прикордонного Карпатського загону Держприкордонслужби №23/19681-22 від 17.12.2022року щодо перевірки транспортного засобу р.н. НОМЕР_2 під час перетину державного кордону (який одночасно є і митним кордоном України в розумінні МК України) та відсутність будь-яких зауважень щодо даного транспортного засобу, то колегія суддів зазначає, що органом уповноваженим на здійснення заходів митного контролю є митні органи, а не органи Держприкордонслужби.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відсутність фото/відеофіксації перетину транспортним засобом р.н. НОМЕР_2 пунктів пропуску державного (митного) кордону України, під керуванням позивача не спростовує обставин того, що 26.11.2021 через пункт пропуску «Краківець Корчова» митного поста «Яворів» Львівської митниці було здійснено в`їзд в Україну, а в подальшому і пропуск транспортного засобу марки «Iveco», VIN НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 , без вантажу, під керуванням гр. ОСОБА_1 , позаяк вказані обставини підтверджуються витягом із АСМО «Інспектор» та даними щодо вилученого оригіналу контрольного талону, виданого 26.11.2021 року транспортного засобу р.н. НОМЕР_2 старшим слідчим Першого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Львові.

Стосовно ж висновків суду першої інстанції та доводів позивача з приводу відсутності у інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Яворів» Львівської митниці жодних претензій до водія ОСОБА_1 , щодо недекларування товару, то колегія суддів зазначає, що неналежне виконання посадовими особами делегованих їм повноважень не може бути правовою підставою для звільнення позивача від відповідальності, позаяк зібраними у справі доказами підтверджуються обставини з приводу того, що 26.11.2021 року транспортним засобом з реєстраційним номером НОМЕР_2 перемістилися товари «меблі, їх частини та аксесуари до них, посуд та декор для дому в асортименті» загальної вагою 2 582 кг (брутто) та загальною вартістю 31 056 злотих (станом на 26.11.2021 за курсом НБУ відповідає сумі 201 834 гривень) через митний державний кордон Республіки Польща згідно з митною декларацією №21 PL3.01010Е1329552 від 23.11.2021 в напрямку митного (державного) кордону України і такі товари не були в установленому порядку задекларовані позивачем.

Окрім того, з пояснень відповідача та наданих суду доказів слідує, що за фактом внесення до АСМО «Інспектор» інформації про те, що транспортний засіб р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , в`їхав на митну територію України 26.11.2021 року через пункт пропуску «Краковець- Корчова» без вантажу порушено дисциплінарне провадження, за наслідками якого посадова особа митниці звільнена з посади державної служби (наказ №263-дс від 04.11.2022року та №1399-о від 15.11.2022 року).

Таким чином, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи відповідача про те, що вина позивача у вчиненні розглядуваних порушень митних правил (недекларування товарів, що переміщуються через митний кордон України), підтверджується належними і допустимими доказами.

Отже, являються помилковими висновки суду першої інстанції про те, що оскаржена позивачем постанова відповідача являється протиправною по причині відсутності доказів вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У відповідності до ч.1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не бачив необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду не відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити у названій постанову, якою у задоволенні позову - відмовити.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Львівської митниці задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 січня 2023 року у справі №461/5424/22 скасувати.

Ухвалити постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Львівської митниці про скасування постанови у справі про порушення митних правил №0853/20900/22 від 04.10.2022 року та закриття провадження - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 23 березня 2023 року