Справа № 376/334/20
Суддя: Коваленко О. М.
Дата ухвалення: 2020-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/334/20
Провадження № 2-а/376/13/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2020 р. Сквирський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Коваленко О.М.,

при секретарі судового засідання Таранчук В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира Київської області в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Левченка Олександра Івановича інспектора відділу організації дорожнього руху Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по праві про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 552052 від 23.01.2020 року і закриття справи,

встановив:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Корзаченко В.М. звернувся до суду з позовом до Левченка Олександра Івановича інспектора відділу організації дорожнього руху Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по праві про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 552052 від 23.01.2020 року і закриття справи.

В обґрунтування своїх вимог, вказує, що 23 січня 2020 року інспектор відділу організації дорожнього руху Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції старший лейтенант поліції Левченко Олександр Іванович, виніс постанову серії НК № 552052 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою застосував до позивача, ОСОБА_1 адміністративне стягнення штраф в розмірі 1 020 (одна тисяча двадцять) гривень за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 140 КУпАП.

З указаної постанови вбачається, що 23 січня 2020 року о 09 годині 20 хвилин, будучи посадовою особою, відповідальною за експлуатаційний стан, на автодорозі Т-10-39 Велика кільцева дорога, (без зазначення конкретної ділянки дороги), не вжив своєчасно заходів по обробці протиожеледними матеріалами проїзної частини на якій є ожеледиця та сніговий накат товщиною 3-5 мм, чим порушив правила, норми та стандарти утримання автодоріг, п 3.1.16 та 3.1.18 ДСТУ 3587-97 «Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану» та п. 1.5 Правил дорожнього руху чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 140 КУпАП.

Позивач вважає, що такі дії інспектора відділу організації дорожнього руху Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Левченка Олександра Івановича протиправними, а вказану вище постанову серії НК № 552052 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі на ОСОБА_1 у виді штрафу в розмірі 1 020 (одна тисяча двадцять) гривень за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 140 КУпАП незаконною з наступних підстав.

Частиною 1 статті 140 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху.

Вказана частина статті є бланкетною і тому постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності потребує чіткого і конкретного зазначення, які ж саме правила, норми чи стандарти були порушені і має містити відповідні докази такого порушення.

П. 3.1.16. ДСТУ 3587-97 передбачає терміни ліквідації зимової слизькості, які наведені у додатку Б до цього ДСТУ. Зокрема термін ліквідації зимової слизькості на 100 км дороги визначається у годинах та залежить від середньорічної добової інтенсивності руху автомобілів на добу по вказаній дорозі, а саме - при середньорічній добовій інтенсивності руху більше ніж 7 000 автомобілів на добу - термін ліквідації зимової слизькості на 100 км дороги має становити не більше ніж 4 години, від 3001 до 7000 автомобілів на добу - не більше ніж 7 годин, від 1001 до 3000 автомобілів на добу - не більше ніж 10 годин, а при середньорічній добовій інтенсивності руху від 1 до 1000 автомобілів на добу - термін ліквідації зимової слизькості на 100 км дороги має становити не більше ніж 15 годин. При цьому, зазначені терміни ліквідації зимової слизькості повинні бути уточнені і визначені індивідуально для кожного первинного підрозділу з експлуатації доріг з урахуванням технічних параметрів ділянок, що обслуговуються, їх протяжності, розміщення баз протиковзних матеріалів, використовуваних механізмів, заданого рівня забезпечення безпеки дорожнього руху і погодно-кліматичних умов України.

Відповідно до п. 3.1.18. ДСТУ 3587-97 усунення зимової слизькості на автомобільних дорогах загального користування здійснюється з моменту її виявлення до повної ліквідації.

Також позивач зазначає, що Акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі автодороги позивачеві не надавався та таке «обстеження» могло проводитися без відповідних замірів коефіцієнтів зчеплення, шорсткості автодороги. При цьому, постанова не містить інформації про час виявлення зимової слизькості.

Адже зазначені відповідачем пункти 3.1.16 та 3.1.18 ДСТУ 3587-97 і п. 1.5 ПДР України є загальними і потребують конкретизації та підтвердження доказами.

Позивач зазначає, що момент виявлення слизькості працівником поліції у постанові зафіксований не був, що вказує на те, що постанова не містить елементарних складових, які б давали суду можливість зрозуміти склад адміністративного правопорушення і переконатися у його наявності.

Навіть, якщо допустити, що часом виявлення є 07.00 година 23.01.2020 року, тобто початок незначного снігопаду, а часом складання постанови є 09 година 20 хвилин 23.01.2020 року, то відповідачем порушено ті ж самі пункти 3.1.16 та 3.1.18 ДСТУ 3587-97, оскільки з 07.00 години до 09.20 години минуло лише 2 години 20 хвилин, що вказує на передчасність складання постанови та її незаконність, адже навіть найменший час для ліквідації слизькості відповідно до п. п. 3.1.16. та 3.1.18. ДСТУ 3587-97 на автомобільних дорогах загального користування визначений з моменту виявлення зимової слизькості протягом 4-15 годин в залежності від середньорічної добової інтенсивності руху на автодорозі, чого (середньорічної добової інтенсивності руху) відповідачем також з`ясовано не було.

Очевидним є те, що виявити зимову слизькість раніше початку снігопаду було неможливо, а за умови усунення наслідків зимової слизькості навіть за 4 години, то такий час спливав не раніше 11.30 годин 23.01.2020 року, в той час як оскаржувана постанова складена о 09.20 год.

При цьому, оскаржувана постанова була складена без виклику представника Службі автомобільних доріг у Київській області як балансоутримувача автомобільних доріг загальною користування Київської області для фіксування наявності зимової слизькості та часу її виявлення і без урахування наявних погодних умов, оскільки того ж дня мала місце плюсова температура повітря, а орієнтовно з 07.00 до 07.30 годин випав мокрий сніг.

З роздруківок з Інтернет-сайті погоди на 23 січня 2020 року у місті Києві вбачається, що температура повітря була від 0 до +2 градусів, а висота опадів становила лише 0,1 мм, що не може створити сніговий накат товщиною 3-5 мм, як то зазначено у постанові відповідача.

З указаною постановою позивач не згоден, оскільки жодних порушень не вчиняв. Зазначення про порушення загального пункту 1.5. Правил дорожнього руху України на який посилається у оскаржуваній постанові відповідач також не дає відповіді на питання що було порушено позивачем ОСОБА_1 . Має бути чітко зазначено конкретний пункт чи підпункт ДСТУ 3587-97, ПДР України, який до чогось зобов`язує чи щось визначає, чого відповідачем зроблено не було. А обґрунтовувати провину на припущеннях недопустимо, тому представник позивача Корзаченко В.М. звертається до суду та спросить:

Скасувати постанову серії НК № 552052 від 23.01.2020 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, винесену інспектором відділу організації дорожнього руху Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Левченком Олександром Івановичем, про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 1 020 гривень за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 140 КУпАП і справу закрити.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, представник позивача Корзаченко В.М. надав до канцелярії суду заяву в якій вказав, що просить розглядати справу без його участі. На позові наполягає та просить суд його позов задовольнити в повному обсязі (а.с.26).

Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не надав, про час, місце та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями (а.с.28).

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Згідно п.1 ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

23 січня 2020 року інспектор відділу організації дорожнього руху Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції старший лейтенант поліції Левченко Олександр Іванович, виніс постанову серії НК № 552052 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою застосував до позивача, ОСОБА_1 адміністративне стягнення штраф в розмірі 1 020 (одна тисяча двадцять) гривень за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 140 КУпАП (а.с.5).

З указаної постанови вбачається, що 23 січня 2020 року о 09 годині 20 хвилин, будучи посадовою особою, відповідальною за експлуатаційний стан, на автодорозі Т-10-39 Велика кільцева дорога, (без зазначення конкретної ділянки дороги), не вжив своєчасно заходів по обробці протиожеледними матеріалами проїзної частини на якій є ожеледиця та сніговий накат товщиною 3-5 мм, чим порушив правила, норми та стандарти утримання автодоріг, п 3.1.16 та 3.1.18 ДСТУ 3587-97 «Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану» та п. 1.5 Правил дорожнього руху чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 140 КУпАП.

Позивач вважає, що такі дії інспектора відділу організації дорожнього руху Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Левченка Олександра Івановича протиправними, а вказану вище постанову серії НК № 552052 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі на ОСОБА_1 у виді штрафу в розмірі 1 020 (одна тисяча двадцять) гривень за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 140 КУпАП незаконною.

Частиною 1 статті 140 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху.

Інспектор до вказаної постанови не надав жодних доказів, що позивачем було вчинено порушення ст. 140 КУпАП, також відповідачем не зазначено в постанові жодного свідка, який би міг підтвердити протиправність дій позивача.

За ч. 3 ст. 288 КУпАП оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими КУпАП.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 1 статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Згідно ч.1 ст.35 Закону України Про національну поліцію №580-VIII від 02.07.2015, поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Відповідно до ч.2 ст.222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

За приписами ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Стаття 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вказані у постанові обставини порушення правил дорожнього руху не можуть бути взяті до уваги, оскільки достатніх та належних доказів вини позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 140 ч. 1 КУпАП, посадова особа в постанові про адміністративне правопорушення не зазначила.

Перевіривши законність і обґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 ч. 1 КУпАП, суд приходить до висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, у суді жодним чином не доведено правомірності свого рішення, не надано суду достатньо доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ст. 140 ч. 1 КУпАП, а позивач вказує на протиправність притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 140 ч. 1 КУпАП, а тому право останнього є порушеним, у зв`язку з чим воно підлягає захисту судом шляхом задоволення вказаного позову.

Єдиним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення. Однак, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Також слід зазначити, що презумпція невинуватості застосовується і до адміністративних правопорушень. Таку позицію констатував і Європейський суд з прав людини, зокрема у справі "Надточій проти України" від 15 травня 2008 року за № 7460/03.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП є недоведеним.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Частиною 3 статті 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині скасування оскаржуваної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст. 77, 242 - 246, 250, 255, 286 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Левченка Олександра Івановича інспектора відділу організації дорожнього руху Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по праві про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 552052 від 23.01.2020 року і закриття справи - задовольнити в повному обсязі.

Скасувати постанову серії НК № 552052 від 23.01.2020 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, винесену інспектором відділу організації дорожнього руху Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Левченком Олександром Івановичем, про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 1 020 гривень за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 140 КУпАП

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 140 КУпАП - закрити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Сквирський районний суд Київської області.

Суддя О.М. Коваленко