Справа № 160/5157/23
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2023-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

21 березня 2023 року Справа № 160/5157/23

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Кучма К.С., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання дій протиправними та скасування постанов,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач 16.03.2023 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:

- визнати противоправними дії державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Михайленко Юлії Василівни, щодо винесення 02.03.2022 року постанови про відкриття виконавчого провадження, постанови про стягнення виконавчого збору, постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та винесення 06.03.2022 року постанови про арешт майна боржника, постанови про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №71161015;

- скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 02.03.2022 року, постанову про стягнення виконавчого збору від 02.03.2022 року, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 02.03.2022 року, постанову про арешт майна боржника від 06.03.2022 року, постанову про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні від 06.03.2022 року, у виконавчому провадженні №71161015, винесеними державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Михайленко Юлією Василівною та закрити виконавче провадження.

Відповідно до п.п.3 та 6 ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст.160, 161, 172 КАС України та чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про необхідність повернення позивачеві позовної заяви на підставі п.6 ч.4 ст.169 КАС України, з огляду на таке.

З матеріалів позовної заяви слідує, що позивач є боржником у виконавчому провадженні №71161015, відкритому за наслідками винесеної постанови Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області у справі №183/4755/22, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у сумі 17 000 гривень 00 копійок, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у сумі 496 гривень 20 копійок.

Позивач не погоджується з постановами відповідача про відкриття виконавчого провадження від 02.03.2022 року, про стягнення виконавчого збору від 02.03.2022 року, постановою про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 02.03.2022 року, постановою про арешт майна боржника від 06.03.2022 року, постановою про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні від 06.03.2022 року, винесеними в рамках виконавчого провадження №71161015, а тому просить визнати їх протиправними та скасувати.

Вирішуючи питання щодо визначення юрисдикції, в межах якої має розглядатись ця справа, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі Zand v. Austria вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів .

Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2006 року у справі Сокуренко і Стригун проти України.

З огляду на це, не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Згідно із частиною першою статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

При цьому, ч.1 ст.74 Закону України Про виконавче провадження встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За приписами ч.2 ст.74 Закону України Про виконавче провадження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності державного виконавця чи приватного виконавця щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

У розумінні приписів ч.ч.1, 2 ст.15 Закону України Про виконавче провадження сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Таким чином, до юрисдикції адміністративних судів належать усі справи з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавців щодо виконання судових рішень на підставі виконавчих документів, виданих судами всіх юрисдикцій, за винятком тих, які видано загальними та господарськими судами у разі звернення до суду сторін відповідного виконавчого провадження чи їхніх представників.

Справи за позовами про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та приватного виконавця щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб) належать до справ адміністративної юрисдикції незалежно від суб`єкта звернення до суду.

Як слідує з матеріалів справи, виконавче провадження №71161015 відкрито за наслідками винесеної постанови Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області у справі про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Відділення поліції №2 Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області, відносно ОСОБА_1 .

Таким чином, примусове виконання постанови Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.10.2022 року у справі №183/4755/22, є примусовим виконанням державним виконавцем судового рішення на підставі виконавчого документа, виданого судом загальної юрисдикції, а позивачем у даному випадку, як стороною відповідного виконавчого провадження (боржником), оскаржується, зокрема, постанови про відкриття виконавчого провадження, про арешт майна боржника та про арешт коштів боржника, винесеними в рамках виконавчого провадження №71161015. Тому відповідно до положень частини 1 статті 74 Закону України Про виконавче провадження таке рішення (постанова) державного виконавця підлягає оскарженню позивачем до суду, який видав виконавчий документ, а саме до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, у порядку передбаченому законом.

Зважаючи на те, що у цьому випадку позивач, зокрема, оскаржує постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, про арешт майна боржника та про арешт коштів боржника на виконання постанови суду, яку прийнято у справі про адміністративне правопорушення, на підставі винесеної постанови Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області, при цьому, позивач є стороною цього виконавчого провадження (боржником), то в цій частині справа підлягає розгляду судом загальної юрисдикції.

Водночас, поряд із вищевказаною позовною вимогою, яка підлягає розгляду судом загальної юрисдикції, позивачем заявлено і позовні вимоги, які підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства, а саме: вимогу про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця від 02.03.2023 року про стягнення виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження. Оскільки, як зазначалося вище, відповідно до ч.2 ст.74 Закону України Про виконавче провадження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З урахуванням вищенаведеного можна зробити висновок, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Аналогічний висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року (справа №127/9870/16-ц), від 30 січня 2019 року (справа №161/8267/17) та інших.

Отже, у даному випадку позивачем об`єднано в одне провадження кілька вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства.

Водночас, ч.4 ст.172 КАС України передбачено, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пункту 6 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що у даному випадку позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог внаслідок об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, суд доходить висновку про наявність підстав для повернення ОСОБА_1 його позовної заяви на підставі п.6 ч.4 ст.169 КАС України.

Керуючись статтями 169, 172, 287, 248, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання дій протиправними та скасування постанов повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачеві, що відповідно до частини 8 статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про повернення позовної заяви направити особі, яка її подала, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку статті 256 КАС України та може бути оскаржена в строки передбачені статтею 295 КАС України.

Суддя К.С. Кучма