Справа № 826/14831/17
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2023-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Кобаля М.І., Файдюка В.В.,

за участю секретаря: Керімова К.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2018 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 385019,17 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2018 р. позов задоволено: стягнуто з платника податків фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) податковий борг у розмірі 385019,17 грн. (триста вісімдесят п`ять тисяч дев`ятнадцять гривень 17 коп.).

Не погодившись із вказаним рішенням суду, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2018 року та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2021 року заяву адвоката Семенова Андрія Дмитровича, що діє в інтересах ОСОБА_1 , - задоволено. Апеляційне провадження у справі № 826/14831/17 за адміністративним позовом Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 385019,17 грн. - зупинено до набрання законної сили рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №640/13528/21.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.03.2023 поновлено провадження у справі у зв`язку з набранням законної сили рішення у справі № 640/13528/21 та усунуто обставини, що викликали зупинення провадження даної справи.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги на більш тривалий, розумний термін, у відповідності до положень статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні, суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що Державною податковою інспекцією в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб.

За результатами перевірки складено Акт №1029/26-54-17-01-17-3 від 11 вересня 2014 року та винесено на його підставі податкове повідомлення-рішення: форми "Р" з податку на доходи фізичних осіб від 16 жовтня 2014 року № на суму 385019,17 грн.

Проте, як вбачається із картки особового рахунку відповідача, сплата суми податкових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, відповідачем не здійснена.

Контролюючим органом направлено відповідачу податкову вимогу №11053-17 від 12 грудня 2016 року на загальну суму 385019,17 гривень.

Так, станом на момент звернення до суду, загальна сума податкового боргу відповідача, із врахуванням несплачених сум грошових зобов`язань, визначених контролюючим органом, але не сплачених у встановлені законодавством строки становить 385019,17 грн.

Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві звернулось із позовом про стягнення з відповідача податкового боргу у розмірі 385019,17 грн., який є узгодженим, проте самостійно платником податків не сплачений.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції судова колегія зазначає наступне.

Підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до п.п. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

У пункті 54.1 статті 54 ПК України зафіксовано, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в установлені строки.

Пункт 57.1 статті 57 Податкового кодексу України встановлює, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 57.3 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Відповідно до абзацу 3 пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Пунктами 59.1, 59.3, 59.5 статті 59 Податкового кодексу України передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Контролюючим органом було сформовано та направлено відповідачу засобами поштового зв`язку (рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення) податкову вимогу № 11053-17 від 13.12.2016 року на загальну суму 385019,17 грн., проте вона була повернута до ДПІ за закінченням терміну зберігання.

Тобто, надісланий та зареєстрованим у встановленому законом порядку конверт з податковою вимогою від 13.12.2016 №11053-17 не був вручений відповідачеві з причин, які не залежали від контролюючого органу, що підтверджується довідкою відділення поштового зв`язку із зазначенням причини повернення: «за закінченням терміну зберігання», що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення.

Згідно з підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

Згідно з пунктами 95.2, 95.3 статті 95 ПК України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Згідно з пунктом 95.4 статті 95 ПК України контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано суду доказів сплати узгодженої суми податкової заборгованості у добровільному порядку або оскарження її, суд дійшов висновку, що позовні вимоги контролюючого органу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, як встановлено, ОСОБА_1 до Окружного адміністративного суду міста Києва подано адміністративний позов до ГУ ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.10.2014 року №.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.07.2022 року, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2023 - позов задоволено.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу, оскільки наявне рішення яке набрало законної сили про протиправність прийняття ГУ ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.10.2014 року форми «Р» № .

Таким чином, обставина щодо наявності податкового боргу, що обліковується за відповідачем в контролюючому органі спростована апелянтом.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

За правилами статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до частини другої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2018 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Суддя Кобаль М.І.

Суддя Файдюк В.В.

Повний текст постанови виготовлено - 23 березня 2023 року.