Справа № 280/1022/23
Суддя: Мінаєва Катерина Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року Справа № 280/1022/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мінаєвої К.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач 2), в якому просить суд:

1) визнати протиправним рішення відповідача 2 про відмову у призначенні пенсії від 20.12.2022 №6 та зобов`язати зарахувати страховий стаж роботи відповідно до записів трудових книжок серії НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 та довідок №11 від 16.11.2022, №14 від 28.11.2022 призначити пенсію за віком за заявою позивача від 14.12.2022;

2) зобов`язати відповідача 1 нарахувати позивачу пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, а саме 06.07.2022.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся до відповідача 1 із заявою про призначення пенсії за віком, однак відповідач 2 відмовив у призначенні такого виду пенсії з огляду на недостатній страховий стаж. При цьому пенсійним органом не було враховано період роботи в колгоспі (з 1987 по 1999 роки), оскільки в архівній довідці про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії зазначене прізвище не відповідає паспортним даним заявника. Позивач вважає дії щодо відмови у призначенні пенсії за віком такими, що порушують його конституційне право на соціальний захист та належне пенсійне забезпечення. Просить позов задовольнити у повному обсязі

Ухвалою суду від 17.02.2023 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін у відповідності до положень статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

07.03.2023 на електронну адресу суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву (вх.№9388), в якому представник відповідача 2 звертає увагу суду на те, що позовні вимоги позивача стосуються зарахування стажу роботи відповідно до записів трудових книжок серії НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 та довідок №11 від 16.11.2022 та №14 від 28.11.2022, що не стосуються оспорюваного періоду згідно рішення Головного управління. Представник відповідача 2 зазначає, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії з огляду на відсутність необхідного страхового стажу. Щодо невідповідності прізвища заявника в архівній довідці паспортним даним представник управління стверджує, що у цьому випадку мова йде про подання заяви в порядку окремого провадження про встановлення факту належності правовстановлюючого документу в цивільному судочинстві. Крім того, наголошує, що зміст довідки органом Пенсійного фонду не досліджувався; у разі підтвердження належності довідки позивачу, вона буде представлена до розгляду органом Пенсійного фонду на предмет правомірності зарахування страхового стажу, зазначеного у ній. Також заперечує проти задоволення позовної вимоги призначити пенсію з 06.07.2022, адже право на пенсію він набув 06.07.2022, а звернувся із заявою 14.12.2022, що перевищує строк 3 місяці після набуття права на пенсію. Представником відповідача 2 не погоджується з вимогою щодо розподілу судових витрат, адже Управління не порушувало прав, свобод та інтереси позивача, а діяло на підставі норм чинного законодавства України та з урахуванням викладених доводів у позовній заяві позивача.

07.03.2023 через підсистему «Електронний суд» від Головного управління Пенсійного фонду в Запорізькій області надійшов відзив на позовну заяву (вх.№9440), аналогічний за змістом відзиву відповідача 2.

16.03.2023 до суду надійшло клопотання позивача (вх.№10957) про долучення доказів, а сам належним чином завіреної копії трудової книжки позивача.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини.

Позивач, ОСОБА_1 , відповідно до паспорту громадянина України НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.3-4).

Судом встановлено, що 14.12.2022 позивач звернувся до відповідача 1 із заявою за призначенням пенсії відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В матеріалах справи міститься архівна довідка від 17.11.2022 №01-14/5-40-2, видана виконавчим комітетом Гуляйпільської міської ради на ім`я ОСОБА_2 . Відповідно до змісту такої довідки в книгах обліку праці та розрахунків з членами колгоспу ім.Кірова, с.Долинка Гуляйпільського району Запорізької області, за 1987-1999 рр. значиться ОСОБА_2 (так в документах), який відпрацював кількість трудоднів: в 1987 р. 255; в 1988 р. 300; в 1989 р. 239; в 1990 р. 314; в 1990р. 314; в 1991р. 292; в 1992р. 293; в 1993 р. 309; в 1994 р. 352; в 1995 р. 340; в 1996 р. 326; в 1997 р. 309; в 1998 р. 275; в 1999 р. 262. Додатково повідомлено, що у зв`язку з ліквідацією господарства, документи з особового складу передані на зберігання в трудовий архів Гуляйпільської міської ради (а.с.7).

Згідно з записами трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 він:

11.07.1979 прийнятий у члени колгоспу ім.Енгельса у якості тракториста;

08.01.1987 звільнився з членів колгоспу відповідно до поданої заяви;

20.01.1987 прийнятий у члени колгоспу ім.Кірова Гуляйпільського району Запорізької області;

22.01.2000 у зв`язку з реорганізацією колгоспу ім.Кірова переведено до КСП ім.Кірова;

14.02.2000 у зв`язку з реорганізацією КСП ім.Кірова переведено до ТОВ «Долинка» (а.с.9,47-48).

При цьому, відповідно до довідки від 16.11.2022 №11, виданої ТОВ «Барвіновка», колгосп ім.Енгельса перейменовано СХП «Барвіновка» після вступу в склад заводу Комунар на підставі наказу №357 від 15.04.1991 по АвтоЗАЗ Комунар. СХП «Барвіновка» перейменовано в ТОВ «Барвіновка» згідно наказу №274 від 099.12.1998 по АвтоЗАЗ Комунар (а.с.17).

За змістом довідки від 28.11.2022 №14, виданої позивачу ТОВ «Барвіновка» про те, що він перебував членом колгоспу ім.Енгельса, дата вступу в СХП 11.07.1979 і по наявних документах працював у СХП: з 11.07.1979 по 08.01.1987 (а.с.18).

За принципом екстериторіальності заяву позивача про призначення пенсії було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області та ним 20.12.2022 винесено рішення №6 про відмову у призначенні пенсії. Відповідно до вказаного рішення страховий стаж особи становить 14 років 3 місяці 12 днів. При цьому, до страхового стажу не зараховано період роботи у колгоспі з 1987 по 1999 роки згідно архівної довідки від 17.11.2022 №01-14/5-40-2, оскільки прізвище заявника, зазначене у довідці (Бобчаник) не відповідає паспортним даним (Бабчанник). Відтак за наявним страховим стажем заявник не має права на пенсію згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.6).

До рішення наданий розрахунок періодів за формою РС-право, згідно з яким зараховано до стажу роботу в колгоспі лише до 08.01.1987 (а.с.6 зворотній бік).

Не погодившись з діями відповідача щодо неврахування при розрахунку пенсії до страхового стажу роботи відповідно до наданих довідок та відмовою у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов висновку, що у задоволенні заявлених позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України передбачає, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV).

Стаття 1 Закону №1058-IV передбачає, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частиною першою статті 9 Закону №1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846.

Відповідно до пункту 1.1 Порядку №22-1, заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Пунктом 1.8 розділу І Порядку №22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Згідно з вимогами статті 62 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок №637).

Згідно з пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (пункт 20 Порядку №637).

У такій довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада: характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Додатково в довідці наводяться такі відомості: зокрема, для трактористів-машиністів підприємств сільського господарства (в тому числі колгоспів) - про безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції

У відповідності до пункту 1 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 (далі Основні положення), трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Пункт 2 вказаних Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників регламентує, що трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу. Згідно абзацу 2 пункту 2 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, трудові книжки колгоспників раніше встановленого взірця обміну на нові не підлягають. Всі записи в трудовій книжці підтверджуються у всіх розділах за час роботи на колгоспі з підписом керівника колгоспу або спеціально уповноваженого правління колгоспу особи та печатки (п.6). Обов`язок правильного і точного внесення даних про роботу в трудову книжку і інші документи покладена на роботодавця (пункт 13).

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу, призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних положень).

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Відповідно до змісту трудової книжки колгоспника позивача щодо спірного періоду роботи з 1987 по 1999 роки наявні записи про прийняття у члени колгоспу ім.Кірова Гуляйпільського району Запорізької області (20.01.1987), а також про реорганізацію колгоспу ім.Кірова (22.01.2000).

Відтак з трудової книжки можна встановити, що у період з 1987 по 1999 роки позивач, ОСОБА_1 , працював у колгоспі ім.Кірова.

Суд наголошує, що реалізовуючи обов`язок держави щодо забезпечення реалізації права особи на соціальний захист, територіальний орган пенсійного фонду, в межах наданих йому повноважень та відповідно до чинного законодавства, повинен сприяти такій особі у реалізації права на призначення їй пенсії, зокрема, шляхом перевірки правильності оформлення заяви, відповідності викладених у ній відомостей, змісту і належності оформлення, а у випадку їх невідповідності - роз`яснити такій особі її права, а також надати строк для усунення виявлених недоліків. Також у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих позивачем документів, відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності, а також зобов`язаний письмово повідомляти заявника про надання додаткових документів.

Так, у разі виникнення у пенсійного органу сумнівів щодо зазначення будь-якої інформації у трудовій книжці або щодо достовірності інформації в архівній довідці, маючи право звернутись до трудового архіву Гуляйпільської міської ради з метою отримання документів на підтвердження роботи позивача у спірний період, відповідач 2 не скористався передбаченими законодавством повноваженнями.

Крім того, суд бере до уваги позицію Верховного Суду, відображену у постановах від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а та від 25.04.2019, у справі №593/283/17, в яких звернув увагу на те, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду України для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17 суд зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повного оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства та не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

На думку суду, важливим для врахування відповідного періоду роботи особи до її страхового стажу, що дає право на пенсію, є наявність відповідних записів в трудовій книжці щодо такої роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні останньої. Таке твердження узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а та від 04.09.2018 справі №423/1881/17, в яких Суд вказав, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Таким чином, з огляду на встановлені вище обставини, суд вважає, що вказані заперечення відповідачів щодо архівної довідки, за наявності відповідної інформації у трудовій книжці, не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії за період з 1987 по 1999 роки.

Водночас суд відхиляє доводи позивача щодо врахування довідок №11 від 16.11.2022 та №14 від 28.11.2022 при зарахуванні стажу роботи, оскільки оскаржуване рішення стосується періоду роботи з 1987 по 1999 роки, а вказані довідки жодним чином не підтверджують роботу позивача у зазначений період.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що стаж позивача у період з 1987 по 1999 роки є підтвердженим і не може бути спростований лише тим, що працівником виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради в архівній довідці неправильно зазначено прізвище, відтак суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 20.12.2022 №6 є протиправним та підлягає скасуванню.

За приписами частини другої статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту шляхом зобов`язання відповідача вчинити дії, варто зважати на його ефективність з точки зору Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 № 475/97-ВР кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. The United Kingdom) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Так, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Крім того, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею Конвенції повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

При цьому, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

В Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, зазначено, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Враховуючи викладене, задля ефективного захисту прав і свобод позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним, а саме зобов`язати відповідача 2 зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 1987 по 1999 роки (включно) відповідно до архівної довідки від 17.11.2022 №01-14/5-40-2, виданої виконавчим комітетом Гуляйпільської міської ради, та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 14.12.2022.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

Квитанцією від 09.02.2023 №7 підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 1073,60 грн. (а.с.23). За таких обставин, враховуючи вимоги статті 139 КАС України судові витрати на оплату судового збору в розмірі 1073,60 грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 20.12.2022 №6 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 1987 по 1999 роки (включно) відповідно до архівної довідки від 17.11.2022 №01-14/5-40-2, виданої виконавчим комітетом Гуляйпільської міської ради, та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 14.12.2022.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач 1 Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, місцезнаходження: 69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.158-Б; .

Відповідач 2 Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, місцезнаходження: 65107, м.Одеса, вул.Канатна, буд.83; .

Рішення у повному обсязі складено та підписано 21.03.2023.

Суддя К.В.Мінаєва