Справа № 320/3678/22
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2023-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/3678/22 Суддя (судді) першої інстанції: Дудін С.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Єгорової Н.М.

При секретарі: Шепель О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ у Київській області), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві), у якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області по відмові у призначенні позивачці пенсії за віком на пільгових умовах згідно із заявою від 11 червня 2021 року №1458, поданою відповідно до п. "а" ч.1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з урахуванням статей 55, 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з проведенням розрахунку періодів роботи позивачки з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 в одинарному обчисленні не менше ніж 20 років 05 місяців 25 днів, з відповідним пільговим обчисленням у полуторному розмірі до страхового стажу, що дає право на зменшення пенсійного віку, за періоди роботи в зоні відчуження Чорнобильської АЕС, що входить до загального страхового стажу в одинарному обчисленні не менше ніж 26 років 07 місяців 27 днів;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у винесенні рішення від 17 червня 2021 року №77 про відмову у призначенні позивачці пенсії за віком на пільгових умовах згідно із заявою від 11 червня 2021 року №1458, поданою відповідно до п. "а" ч.1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з урахуванням статей 55, 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з проведенням розрахунку періодів роботи позивачки з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 в одинарному обчисленні не менше ніж 20 років 05 місяців 25 днів, з відповідним пільговим обчисленням у полуторному розмірі до страхового стажу, що дає право на зменшення пенсійного віку, за періоди роботи в зоні відчуження Чорнобильської АЕС, що входить до загального страхового стажу в одинарному обчисленні не менше ніж 26 років 07 місяців 27 днів;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві скасувати у повному обсязі прийняте ним рішення від 17 червня 2021 року №77 про відмову у призначенні позивачці пенсії за віком на пільгових умовах згідно із заявою від 11 червня 2021 року №1458;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити та виплачувати позивачці з 11 червня 2021 року пенсію за віком на пільгових умовах на підставі заяви від 11 червня 2021 року №1458, поданої відповідно до п. "а" ч.1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з урахуванням статей 55, 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з проведенням розрахунку періодів роботи позивачки з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 в одинарному обчисленні не менше ніж 20 років 05 місяців 25 днів, з відповідним пільговим обчисленням у полуторному розмірі до страхового стажу, що дає право на зменшення пенсійного віку, за періоди роботи в зоні відчуження Чорнобильської АЕС, що входить до загального страхового стажу в одинарному обчисленні не менше ніж 26 років 07 місяців 27 днів.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірним рішенням позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-XII у зв`язку тим, що на момент звернення позивачка не набула віку 50 років, що передбачено пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV.

Позивач не погоджується з правомірністю прийняття відповідачем спірного рішення, оскільки вважає, що відповідач не врахував рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 у справі № 1-5/2018 (746/15), яким визнано право жінок на вихід на пенсію на пільгових умовах після досягнення 45 років і за умови наявності стажу не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на роботах за Списком № 1.

Крім того, позивач зауважила, що Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області безпідставно не зарахувало до її пільгового стажу у полуторному розмірі періоди з 05 грудня 2000 року по 31 грудня 2003 року, з 01 січня 2005 року по 31 грудня 2005 року, з 01 червня 2006 року по 31 березня 2009 року, з 04 квітня 2009 року по 31 грудня 2009 року та з 01 липня 2015 року по 28 вересня 2015 року.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року даний адміністративний позов - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 17 червня 2021 року №77 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 з 11 червня 2021 року на підставі пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакціях, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року №213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", у тому числі з врахуванням до пільгового стажу у полуторному обчисленні періодів роботи з 05 грудня 2000 року по 31 грудня 20030 року, з 01 січня 2005 року по 31 грудня 2005 року, з 01 червня 2006 року по 31 березня 2009 року, з 04 квітня 2009 року по 31 грудня 2009 року та з 01 липня 2015 року по 28 вересня 2015 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову повністю.

Скаргу обґрунтовано тим, що підставою прийняття спірного рішення стало недосягнення позивачем віку, необхідного для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, передбаченого пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058, а саме 50 років.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу відповідача, де зазначено, що позивач вважає їх доводи повністю безпідставними та необґрунтованими. Апелянт скаржиться на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, але жодних доказів на це не наводить, а лише викладає міркування щодо своєї незгоди з рішенням першої інстанції.

Проте, апелянт в своїй скарзі безспірно підтвердив обставини справи, які є істотними і вирішальними у даних спірних правовідносинах, а саме, що на момент звернення позивача 11 червня 2021 року із заявою до відповідача вона досягла необхідного для призначення пенсії на пільгових умовах 45 річного віку. А підтверджена кількість наявного загального страхового стажу та спеціального страхового стажу за Списком №1 є достатньою, у відповідності із вимогами закону, необхідного для призначення пенсії, що повністю визнає відповідач, підтверджуючи отримання ним відповідних документів.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Приймаючи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом № НОМЕР_1 від 19 березня 2020 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою від 11 червня 2021 року про призначення пенсії за віком відповідно до статті 13 Закону №1788 та рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 у справі № 1-5/2018 (746/15).

На підтвердження спеціального трудового стажу позивач до заяви додала наступні документи: довідка форми ОК-5; посвідчення громадянки, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорії 3) серії НОМЕР_2 від 20 серпня 1996 року; наказ Державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильський спецкомбінат" Державного агентства України з управління зоною відчуження від 18 квітня 2013 року №199; наказ Державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильський спецкомбінат" Державного агентства України з управління зоною відчуження від 25 квітня 2013 року №223; висновок Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації від 16 травня 2013 року №60; наказ Державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильський спецкомбінат" від 25 березня 2014 року №124; висновок Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації від 27 березня 2014 року №50; наказ Державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильський спецкомбінат" від 29 вересня 2015 року №362; висновок Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації від 02 жовтня 2015 року №95; наказ Державного спеціалізованого підприємства "Екоцентр" від 25 січня 2018 року №14; наказ Державного спеціалізованого підприємства "Екоцентр" від 31 січня 2018 року №21; лист Головного управління Держпраці у Київській області від 26 січня 2018 року №2/2/2958; наказ Державного спеціалізованого підприємства "Екоцентр" від 30 січня 20208 року №22-20; наказ Державного спеціалізованого підприємства "Екоцентр" від 10 лютого 2020 року №29-20; довідка Головного управління Держпраці у Київській області про стан дотримання законодавства про працю від 17 березня 2020 року №КВ/75/150Д; трудова книжка; паспорт громадянина України; картка фізичної особи платника податків; довідка про реєстрацію місця проживання від 20 травня 2021 року №628; довідки Державного спеціалізованого підприємства "Центральне підприємство з поводження радіоактивними відходами" Державного агентства України з управління зоною відчуження від 19 травня 2021 року №17/53-21 та від 01 червня 2021 року №17/55-1; довідки Державного спеціалізованого підприємства "Екоцентр" від 02 червня 2021 року №20 та від 02 червня 2021 року №425.

За результатами розгляду поданих позивачем документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві за принципом екстериторіальності було прийнято рішення від 17 червня 2021 року №77, яким відмовлено їй в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з посиланням на пункт 1 частини 2 статті 114 Закону №1058 у зв`язку з недосягненням нею пенсійного віку.

У спірному рішенні відповідач зазначив, що відповідно до наданих позивачем документів її страховий стаж складає 23 роки 9 місяців 14 днів, з них стаж на роботах зі шкідливими умовами праці - 11 років 1 день.

Після цього позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою від 05 листопада 2021 року про надання інформації щодо її загального страхового стажу та спеціального страхового стажу за Списком №1. У вказаній заяві позивач зазначила, що за її підрахунками загальний страховий стаж становить 25 років 4 місяці 28 днів, з яких 20 років 5 місяців 25 днів стажу робіт з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1.

Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області листом від 26 листопада 2021 року №12849-21171/С-02/8-1000/21 повідомило позивачу, що згідно наданих документів до її страхового стажу не зараховано:

- період з 05 грудня 2000 року по 31 грудня 2003 року - не враховано до пільгового страхового стажу у кратності (1,5);

- період з 01 січня 2005 року по 31 грудня 20050 року - час догляду за дитиною до досягнення нею 3 річного віку;

- період з 01 червня 2006 року по 31 березня 2009 року - не зараховано до страхового стажу у зв`язку з відсутністю індивідуальних відомостей в Реєстрі застрахованих осіб;

- період з 04 квітня 2009 року по 31 грудня 2009 року та з 01 липня 2015 року по 28 вересня 2015 року - не зараховано до пільгового стажу.

Відповідач зазначив, що страховий стаж станом на 31 березня 2021 року становитиме 26 років 7 місяців 27 днів. Пільговий стаж за Списком №1 становить 15 років 1 місяць 24 дні.

Вважаючи відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону №1058-IV за Списком № 1 протиправною, порядок обчислення відповідачем страхового стажу невірним, а свої права порушеними, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову та вважає його обґрунтованим, з огляду на наступне.

Згідно статті 46 Конституцій України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За п. 6 ч.1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01 січня 2004 року таким законом є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон №1058), який був прийнятий на зміну положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон №1788).

Отже, оскільки і Закон №1058, і Закон №1788 регулюють одні і ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні за загальним правилом мають норми Закону № 1058 як акта права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону №1788 підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у приписах Закону № 1058.

Згідно п. "а" ч.1 статті 13 Закону № 1788 (в редакції до прийняття Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ, далі - Закону № 213) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом № 213 раніше передбачений пунктом "а" статті 13 Закону № 1788 віковий ценз для жінок з 45 років було збільшено до 50 років з одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу, за яким, зокрема, жінки, дати народження яких припадали з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року, набували право на пенсію по досягненню 50 років.

Відповідно до пункту 2 розділу XV Закону № 1058 пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом № 1788. У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом. Підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20% з наступним збільшенням її щороку на 10% до 100% розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону. Виплата пенсій особам, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників, за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та особам, пенсії яким призначені відповідно до пунктів "в" - "е" та "ж" статті 13 Закону № 1788, здійснюється до 1 січня 2005 року за рахунок коштів Пенсійного фонду, а з 01.01.2015 - за рахунок коштів Державного бюджету України до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Отже, і після набуття чинності нормами Закону № 1058 правила призначення пенсій за Списком № 1 регламентувались пунктом "а" статті 13 Закону № 1788.

Такий стан правового регулювання існував до дати набрання чинності нормами Закону № 2148 (11 жовтня 2017 року), яким текст Закону № 1058 був доповнений, зокрема, статтею 114, згідно ч.1 якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

При цьому Законом № 2148 у новій редакції був викладений пункт 2 розділу XV Закону № 1058, де вказувалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Згідно п. 1 ч.2 статті 114 Закону №1058 (у редакції Закону №2148) на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.

Таким чином, з 01 жовтня 2017 року правила призначення пенсій за Списком № 1 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом "а" статті 13 Закону №1788 у редакції Закону № 213 та пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058 у редакції Закону № 2148.

Однак, відповідно до пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 «У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу І, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону № 213» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213.

Згідно пункту 2 резолютивної частини вказаного рішення стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до пункту 3 резолютивної частини вказаного рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788 в редакції до внесення змін Законом № 213 для осіб, які працювали до 01 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

"На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах".

Отже, з 23 січня 2020 року в Україні існують два Закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком № 1, а саме: пункт "а" статті 13 Закону № 1788 у редакції до прийняття Закону № 213 та частина 2 статті 114 Закону № 1058 у редакції Закону № 2148.

Таким чином, вимоги вищевказаних законів містять розбіжність щодо вікового цензу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, який складає 45 років за пунктом "а" статті 13 Закону № 1788 у редакції до прийняття Закону № 213 та 50 років за пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058 у редакції Закону № 2148.

З огляду на викладене судом першої інстанції було вірно зазначено, що такі обов`язкові умови для призначення пенсії на пільгових умовах як досягнення певного віку та наявність стажу роботи, мають застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 у справі № 1-5/2018 (746/15), виходячи з принципу правової визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України. Таке застосування судом вищевказаних норм права створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

В даному випадку найбільш сприятливим для позивача є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 45 років.

Аналогічний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2021 року у зразковій справі №360/3611/20, в якій вказано, що оскільки норми Закону № 1788-ХІІ, з урахуванням Рішення № 1-р/2020 та Закону № 1058-ІV, регулюють одне і те ж коло відносин, вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

Велика Палата Верховного Суду, з урахуванням свого правового висновку, викладеного в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а, зауважила, що застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

Відтак, суд вірно дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві протиправно відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки згідно рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1/-р/2020 у справі № 1-5/2018 (746/15) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Щодо порядку зарахування до пільгового стажу позивача у полуторному обчисленні певних періодів, то суд зазначає таке.

У рішенні від 17 червня 2021 року Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві зазначило, що страховий стаж позивача становить 23 роки 9 місяців та 14 днів, з яких пільговий стаж - 11 років 1 день.

В той же час, листом від 26 листопада 2021 року №12849-21171/С-02/8-1000/21 у відповідь на заяву ОСОБА_1 про уточнення пільгового стажу Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повідомило позивачу, що її страховий стаж становить 26 років 7 місяців та 27 днів, а пільговий стаж за Списком №1 - 15 років 1 місяць та 24 дні.

При цьому, відповідач зазначив, що до страхового стажу позивача не зараховано: період з 05 грудня 2000 року по 31 грудня 2003 року - не враховано до пільгового страхового стажу у кратності (1,5); період з 01 січня 2005 року по 31 грудня 2005 року - час догляду за дитиною до досягнення нею 3 річного віку; період з 01 червня 2006 року по 31 березня 2009 року - не зарахований до страхового стажу у зв`язку з відсутністю індивідуальних відомостей в Реєстрі застрахованих осіб; період з 04 квітня 2009 року по 31 грудня 2009 року та з 01 липня 2015 року по 28 вересня 2015 року - не зарахований до пільгового стажу, з приводу чого суд зазначає таке.

Як вбачається з трудової книжки, позивачка працювала на таких посадах:

- з 05 грудня 2000 року по 04 березня 2001 року - завідуючим архіву першого відділу з ОШУП в Державному підприємстві "Чорнобильсервіс";

- з 05 березня 2001 року по 30 квітня 2011 року - діловодом канцелярії з ОШУП в Державному підприємстві "Чорнобильсервіс";

- з 01 серпня 2012 року по 29 лютого 2016 року - організатором діловодства групи діловодства відділу документального забезпечення з ОШУП в Державному підприємстві "Чорнобильсервіс".

Відповідно до довідки Державного спеціалізованого підприємстві "Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами" від 19 травня 2021 №17/53-21 ОСОБА_1 була безпосередньо зайнята на роботах, передбачених постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року за №665-195 і постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29 грудня 1987 року за №1497-378, що дають право на державну пенсію на пільгових умовах у відповідності зі Списком №1, затвердженим постановою Ради Міністрів України від 11 березня 1994 року №162, від 16 січня 2003 року №36, від 24 лютого 2010 року №173, наказом МНС України від 13 березня 2012 року №576 з 05 грудня 2000 року по 31 грудня 2009 року.

Також у вказаній довідці зазначено, що наказом МНС України від 09 грудня 2010 року №1086 ДП «Чорнобильсервіс» припинило свою діяльність і внаслідок реорганізації шляхом приєднання ввійшло в новостворене державне спеціалізоване підприємство (ДСП) «Чорнобильський спецкомбінат», яке є правонаступником.

Наказом ДАЗВ від 29 березня 2019 року №64-19 Державне спеціалізоване підприємство "Чорнобильський спецкомбінат" реорганізовано шляхом приєднання до Державного спеціалізованого підприємства "Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами", яке є його правонаступником.

Згідно довідки Державного спеціалізованого підприємства "Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами" від 01 червня 2021 року №17/55-21 позивач працювала повний робочий день на ДСП "Чорнобильський спецкомбінат" у періоди з 01 січня 2010 року по 28 лютого 2011 року, з 01 березня 2011 року по 29 лютого 2016 року та виконувала роботи в зоні відчуження за професією, посадою: діловод відділу документального забезпечення ДП "Чорнобильсервіс", технік 1 категорії відділу документального забезпечення, група діловодства, організатор групи діловодства відділу документального забезпечення, організатор діловодства групи діловодства канцелярії АУП ДСП "Чорнобильський спецкомбінат", що передбачена Списком №1 розділ ХХІІ підрозділ1, позиція 22.1-1 г постанови Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року №36, код КП 4144, КП 3119, КП 3435.2.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 30 червня 1998 року №982 "Про доплати і компенсації особам, які працюють у зоні відчуження і зоні безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів" час роботи (служби) зараховується до трудового стажу, до вислуги років - у полуторному розмірі (в тому числі за Списком №1, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року №162).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №831 від 10 вересня 2008 року «Про доплати особам, які працюють у зоні відчуження» особам, які постійно працюють або виконують службові обов`язки у зоні відчуження, час роботи або служби зараховується до стажу роботи і вислуги років у полуторному розмірі (в тому числі за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36).

Відповідно до наказу Міністерства надзвичайних ситуацій України від 13 березня 2012 року №576 до Переліку підприємств, установ і організацій зони відчуження, працівники яких зайняті повний робочий день, мають право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, належить Державне спеціалізоване підприємство "Чорнобильський спецкомбінат".

Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку про те, що відповідач безпідставно не зарахував до пільгового стажу у полуторному обчисленні періоди роботи позивача з 05 грудня 2000 року по 31 грудня 2003 року, з 04 квітня 2009 року по 31 грудня 2009 року та з 01 липня 2015 року по 28 вересня 2015 року.

Щодо періоду перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3 річного віку, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.2 статті 181 Кодексу законів про працю України (в редакції, яка була чинна у період перебування позивачки у відповідній відпустці) відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Отже, до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років і на пільгових умовах, зараховується час догляду працюючої особи за дитиною до досягнення нею 3-річного віку.

Таким чином, час зазначених відпусток в повному обсязі зараховується до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років і на пільгових умовах, а також до загального стажу роботи. При цьому виключається можливість зменшення тривалості трудового стажу в зв`язку з невиконанням під час відпустки своїх безпосередніх трудових обов`язків.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі №607/9138/15-а.

Отже, період перебування позивачки у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3 річного віку підлягає зарахуванню до пільгового стажу у полуторному обчисленні.

Щодо періоду з 01 червня 2006 року по 31 березня 2009 року, то відповідач, обґрунтовуючи правомірність неврахування вказаного періоду до страхового та пільгового стажу позивача, вказав про відсутність індивідуальних відомостей в Реєстрі застрахованих осіб.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV (в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування відповідно до цього Закону.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно статті 20 Закону №1058 страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Отже, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

При цьому, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Дійсно, у довідці фори ОК-5 відсутні відомості щодо сплати єдиного соціального внеску за позивача за період з 01 червня 2006 року по 31 березня 2009 року.

Внаслідок невиконання роботодавцем позивача обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України ОСОБА_1 позбавлена соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за відповідний період не може бути підставою для позбавлення позивача права на перерахунок пенсії, враховуючи, що її стаж роботи у цей період підтверджується належними документами - трудовою книжкою та уточнюючою довідкою підприємства.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 23 березня 2020 року у справі №535/1031/16-а.

Таким чином незарахування відповідачем періоду роботи позивача з 01 червня 2006 року по 31 березня 2009 року до страхового та пільговому стажу у полуторному обчисленні є безпідставним.

Отже, враховуючи, що позивач має відповідний стаж на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, її трудова книжка містить всі необхідні відомості для призначення пільгової пенсії за Списком № 1, посада на якій працювала позивач включена до переліку професій з шкідливими умовами праці, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що відповідач у спірних правовідносинах діяв неправомірно.

Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 21 березня 2023 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Н.М. Єгорова