Справа № 356/523/22
Суддя: Лялик Р. М.
Дата ухвалення: 2023-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 356/523/22
№ провадження 2-а/356/5/23
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.03.23 року Березанський міський суд Київської області в складі:

Головуючого судді Лялик Р.М.
При секретарі Стрижак В.О.
З участю позивача ОСОБА_1 .
Представника відповідача Духновського М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Березанського міського суду Київської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, який обґрунтував тим, що постановою № 401/АП від 01.11.2022 року його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 210 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в сумі 850,00 гривень. Також в даній постанові вказано, що вона може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення. Дану постанову ОСОБА_1 отримав по пошті 07 грудня 2022 року.
Відповідно до оскаржуваної постанови начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 встановлено, що позивач відмовився отримувати повістку, чим порушив п. 10 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та п. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 210 КУпАП є незаконним та необґрунтованим, а оскаржувана постанова № 401/АП від 01.11.2022 року є протиправною і такою, що підлягає скасуванню.
На підставі постанови № 401/АП від 01.11.2022 року його необхідно було притягнути до адміністративної відповідальності за порушення військовозобов`язаним правил військового обліку в особливий період.
Так, ОСОБА_1 просить суд скасувати постанову № 401/АП від 01.11.2022 року ІНФОРМАЦІЯ_1 та провадження по справі закрити.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, позов просив задовольнити, вказав, що під час відмови від отримання повістки знаходився на робочому місці.
Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, в своїх запереченнях вказав, що позовні вимоги позивача вважає необгрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У своєму адміністративному позові позивач зазначає, що його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 210 КУпАП, посилаючись на оскаржувану постанову № 401/АП від 01.11.2022 року, винесену ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дане твердження позивача не відповідає дійсності, оскільки на першій сторінці оскаржуваної постанови зазначено, що позивач притягується до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210 КУпАП. Крім того, з протоколу про адміністративне правопорушення № 26АП від 01.11.2022 року вбачається, що позивач притягується до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210 КУпАП. Також зазначив, що позивачу визначено штраф у розмірі 850 гривень, тобто 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у свою чергу становить мінімальний розмір штрафу за ч. 2 ст. 210 КУпАП для військовозобов`язаних. Водночас, відповідач зазначає, що в постанові № 401/АП від 01.11.2022 міститься технічна помилка, а саме на звороті вказано ч. 1 ст. 210 КУпАП. Таким чином твердження позивача про те, що його дії кваліфіковані не вірно, а саме за ч. 1 ст. 210 КУпАП не відповідають дійсності, оскільки останнього фактично притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210 КУпАП. Вважає, що вище зазначене твердження позивача є безпідставним та таким, що не відповідає дійсності, оскільки 01.11.2022 року в порядку, встановленому діючим законодавством, відносно ОСОБА_1 та в його присутності було складено протокол про адміністративне правопорушення №26АП за ч. 2 ст. 210 КУпАП. Крім того, згідно рапорту т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 від 01.11.2022 року вбачається, що 01.11.2022 року позивач особисто був присутній та відмовився отримати повістку. Таким чином, вищезазначені факти свідчать про винесення оскаржуваної постанови № 401/АП від 01.11.2022 року в присутності позивача ОСОБА_1 .
Заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини в адміністративній справі, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд дійшов таких висновків.
Як вбачається з матеріалів справи 01 листопада 2022 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_5 складено постанову № 401/АП за справою про адміністративне правопорушення. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 01.11.2022 року ОСОБА_1 відмовився отримувати повістку, чим порушив п. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та п. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Військовозобов`язаний ОСОБА_1 відповідно до п. 10 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язаний в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи і посади особисто в семиденний строк повідомити про те орган, де вони перебувають на військовому обліку. Ці норми були порушені.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 9 КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно положень ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний на підставі досліджених доказів з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Зі змісту зазначених норм вбачається, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.
Так, за визначенням статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 210 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку. Згідно з частиною 1 статті 210 КУпАП порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку-тягне за собою накладення штрафу від тридцяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до частини 2 статті 210 КУпАП повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період - тягнуть за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до п. 10 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.
Пунктом 1 статті 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.
Як вбачається з протоколу №26 від 01.11.2022 року за ч. 2 ст. 210 КУпАП ОСОБА_1 відмовився від отримання повістки згідно з п. 10 ст. 1 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" та п. 1 ст. 22 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", де останній власноручно зазначив, що знаходиться на амбулаторному лікуванні у Березанській міській лікарні.
Згідно акту від 01.11.2022 року ОСОБА_1 відмовився від отримання повістки про його виклик до першого відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою надання і уточнення облікових даних. Причиною відмови від отримання повістки зазначив поганий стан здоров"я.
Суд зазначає, що посилання в оскаржуваній постанові на порушення вимог п.1 ст.22 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" свідчить про те, що правопорушення вчинено саме в особливий період.
Відповідно до приписів ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, чи прийнято оскаржуване рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Враховуючи викладене вище, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем достатніми, належними та допустимими доказами підтверджено факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 210 КУпАП, за обставин, викладених в оскаржуваній постанові.
Таким чином, докази, які б спростовували факт вчинення позивачем правопорушення судом не встановлено, а тому вимоги позивача про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 77, 139, 242-246, 250, 255, 286 КАС України,
ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення.

Суддя Р.М. Лялик