Справа № 520/11335/2020
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2023-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 р.Справа № 520/11335/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Пукшин Л.Т

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Зміївський машинобудівний завод" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2020, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., м. Харків, по справі № 520/11335/2020

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Зміївський машинобудівний завод"

до Головного управління ДПС у Харківській області

про скасування правових актів індивідуальної дії, спонукання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Зміївський машинобудівний завод» (далі за текстом ТОВ «Зміївський машинобудівний завод», позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі за текстом ГУ ДПС у Харківській області, відповідач), в якому просив суд:

- 1) визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Харківській області з приводу неврахування уточнюючого розрахунку до декларації з плати за землю за № від 09.06.2017р., що підтверджується квитанцією ДФС про прийняття документу №2 від 09.06.2017 року, поданого Товариством з обмеженою відповідальністю «Зміївський машинобудівний завод» (ідентифікаційний код - 25189895);

- 2) зобов`язати відповідача врахувати уточнюючий розрахунок до декларації з плати за землю за № від 09.06.2017р. та відповідно відобразити його в інтегрованій картці платника позивача;

- визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення від 08.09.2017р. № про нарахування штрафу в розмірі 42105,34грн.; від 21.12.2017р. № про нарахування штрафу в розмірі 45853,83грн.; від 15.05.2018р. № про нарахування штрафу в розмірі 33993,04грн.; від 28.09.2018р.у № про нарахування штрафу в розмірі 3798,50грн.; від 30.11.2018р. № про нарахування штрафу в розмірі 4135,04грн.; від 30.01.2019р. № про нарахування штрафу в розмірі 15002,85грн.; від 18.06.2019р. № про нарахування штрафу в розмірі 10993,60грн.; від 10.09.2019р. № про нарахування штрафу в розмірі 220412,15грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2020 адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що контролюючий орган протиправно не відобразив в інтегрованій картці платника податків з плати за землю уточнюючого розрахунку до декларації з плати за землю за № від 09.06.2017р. шляхом зменшення первісно задекларованих грошових зобов`язань. Також позивач посилається на протиправність податкових повідомлень-рішень щодо нарахування штрафу за несвоєчасну сплату грошових зобов`язань. Вказує, що акти камеральних перевірок та додатки до податкових повідомлень-рішень містять детальні розрахунки нарахування штрафних санкцій, в яких крім платіжних доручень, якими позивач сплачував суму грошових зобов`язань також відображено уточнюючий розрахунок за № від 09.06.2017р. Тобто підставою затримки платежів відповідачем визначено вказаний уточнюючий розрахунок. Проте уточнюючий розрахунок, яким були зменшені податкові зобов`язання з плати за землю не може розцінюватися як погашення податкового боргу, а є лише правом платника податків самостійно усунити помилки в поданих податкових деклараціях. Позивач зазначив, що всі платежі з плати за землю проводив своєчасно.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Зміївський машинобудівний завод» пройшов процедуру державної реєстрації, набув правового статусу юридичної особи публічного права, знаходиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань під ідентифікаційним кодом 25189895.

Станом на 31.12.2016р. та 01.01.2016р. сума податкового боргу позивача з плати за землю складала 1250596,66 грн. (т.2 а.с.85).

Позивачем було складено та подано до контролюючого органу податкову декларацію з плати за землю на 2017р., де самостійно задекларовано до оплати 1080978,50 грн. із розрахунку 90081,54 грн. щомісяця. (т.1 а.с.20).

09.06.2017р. позивачем було складено та подано до контролюючого органу уточнюючий розрахунок до за № від 09.06.2017р. до згаданої вище податкової декларації з плати за землю на 2017р., де було зменшено суму первісно обрахованого грошового зобов`язання на 610138,64 грн., тобто на 87162,66 грн. щомісяця. Відтак, до оплати належала сума податку у розмірі 2918,88 грн. щомісяця.

У ході розгляду справи судом також було встановлено, що на підставі акту камеральної перевірки №10260/20-40-12-10-09/25189895 від 18.08.2017р. про своєчасність виконання податкового обов`язку за розрахунком земельного податку від 17.02.2015р. №, контролюючим органом було винесено податкове повідомлення-рішення від 08.09.2017р. №, яким позивачу нараховано штраф у розмірі 42105,34 грн.

На підставі акту камеральної перевірки №24132/20-40-12-10-09/25189895 від 11.12.2017р. про своєчасність виконання податкового обов`язку за розрахунком земельного податку від 17.02.2015р. № контролюючим органом було винесено податкове повідомлення-рішення від 21.12.2017р. №, яким позивачу нараховано штраф у розмірі 45853,83 грн .

На підставі акту камеральної перевірки №6420/20-40-12-10-09/25189895 від 03.05.2018р. про своєчасність виконання податкового обов`язку за розрахунком земельного податку від 08.02.2016р. № контролюючим органом було винесено податкове повідомлення-рішення від 15.05.2018р. №, яким позивачу нараховано штраф у розмірі 33993,04 грн.

На підставі акту камеральної перевірки №13351/20-40-12-10-09/25189895 від 14.09.2018р. про своєчасність виконання податкового обов`язку за податковим повідомленням рішенням № від 23.05.2016р. контролюючим органом було винесено податкове повідомлення-рішення від 28.09.2018р. №, яким позивачу нараховано штраф у розмірі 3798,50 грн.

На підставі акту камеральної перевірки №16916/20-40-12-10-09/25189895 від 20.11.2018р. про своєчасність виконання податкового обов`язку за податковими повідомленнями рішеннями від 23.05.2016р. №№-, а також за розрахунком земельного податку від 08.02.2016р. № контролюючим органом було винесено податкове повідомлення-рішення від 30.11.2018р. №, яким позивачу нараховано штраф у розмірі 4135,04 грн.

На підставі акту камеральної перевірки №49/20-40-53-05-09/25189895 від 14.01.2019р. про своєчасність виконання податкового обов`язку за розрахунком земельного податку від 08.02.2016р. № контролюючим органом було винесено податкове повідомлення-рішення від 30.01.2019р. №, яким позивачу нараховано штраф у розмірі 15002,85 грн.

На підставі акту камеральної перевірки №754/20-40-53-05-09/25189895 від 22.05.2019р. про своєчасність виконання податкового обов`язку за податковим повідомленням рішенням від 06.07.2016р. №, а також за розрахунком земельного податку від 08.02.2016р. № контролюючим органом було винесено податкове повідомлення-рішення від 18.06.2019р. №, яким позивачу нараховано штраф у розмірі 10993,60 грн.

На підставі акту камеральної перевірки №1067/20-53-09/25189895 від 13.08.2019р. про своєчасність виконання податкового обов`язку за податковими повідомленнями-рішеннями від 16.09.2016р. №, від 18.12.2016р. №, а також розрахунками земельного податку від 08.02.2016р. №901190884, від 20.02.2017р. № контролюючим органом було винесено податкове повідомлення-рішення від 10.09.2019р. за №, яким нараховано штраф у розмірі 220412,15 грн.

Не погодившись із вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями та стверджуючи про неврахування контролюючим органом уточнюючого розрахунку за № від 09.06.2017р., позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що наявними у справі документами підтверджено, що складений позивачем уточнюючий розрахунок за № від 09.06.2017р. прийнятий контролюючим органом, проведений за відомостями інтегрованої картки платника податків з плати за землю двома одночасними обліковими операціями, а саме: нарахуванням до оплати 90081,54 грн. за податковою декларацією з плати за землю на 2017р. із одночасним зменшенням цієї суми на 87162,53 грн. Крім того, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість спірних податкових повідомлень-рішень, прийнятих у зв`язку з несвоєчасною сплатою позивачем узгодженої суми грошового зобов`язання з плати за землю, оскільки станом на 31.12.2016р. та 01.01.2017р. у платника податків існував податковий боргу в сумі 1250596,66 грн., строк погашення якого скінчився ще до подання позивачем розрахунку за № від 09.06.2017р. Таким чином, контролюючий орган правомірно зараховував поточні платежі у хронологічній черговості виникнення податкового боргу.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Колегією суддів встановлено, що спірні відносини виникли внаслідок неправомірного, на думку позивача, не відображення в інтегрованій картці платника податків з плати за землю уточнюючого розрахунку до декларації з плати за землю за № від 09.06.2017р. шляхом зменшення первісно задекларованих грошових зобов`язань, а також неправомірного застосування контролюючим органом до позивача штрафних санкцій за несвоєчасність плати за землю за відповідні податкові періоди.

Щодо уточнюючого розрахунку до декларації з плати за землю за № від 09.06.2017р. про зменшення позивачем первісно задекларованих грошових зобов`язань, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем було складено і подано до контролюючого органу податкову декларацію з плати за землю на 2017р., де самостійно задекларовано до оплати 1080978,50 грн. із розрахунку 90081,54грн. щомісяця. (т.1 а.с.20).

Також колегією суддів встановлено, що 09.06.2017р. позивачем було складено і подано до контролюючого органу уточнюючий розрахунок до за № від 09.06.2017р. до згаданої вище податкової декларації з плати за землю на 2017р., де було зменшено суму первісно обрахованого грошового зобов`язання на 610138,64 грн., тобто на 87162,66 грн. щомісяця. Відтак, до оплати належала сума податку у розмірі 2918,88 грн. щомісяця.

Як вбачається з наданого відповідачем до матеріалів справи витягу з інтегрованої картки платника податків з плати за землю, 30.07.2017р. контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків з плати за землю були проведені облікові операції з нарахування до оплати 90081,54 грн. та зменшенні цієї суми на 87162,53 грн. відповідно до уточнюючого розрахунку за № від 09.06.2017р. (т.2 а.с.95).

30.08.2017р. контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків з плати за землю були проведені облікові операції з нарахування до оплати 90081,54 грн. та зменшенні цієї суми на 87162,53 грн. відповідно до уточнюючого розрахунку за № від 09.06.2017р. (т.2 а.с.101).

30.09.2017р. контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків з плати за землю були проведені облікові операції з нарахування до оплати 90081,54 грн. та зменшенні цієї суми на 87162,53 грн. відповідно до уточнюючого розрахунку за № від 09.06.2017р. (т.2 а.с.102).

30.10.2017р. контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків з плати за землю були проведені облікові операції з нарахування до оплати 90081,54 грн. та зменшенні цієї суми на 87162,53 грн. відповідно до уточнюючого розрахунку за № від 09.06.2017р. (т.2 а.с.109).

30.11.2017р. контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків з плати за землю були проведені облікові операції з нарахування до оплати 90081,54 грн. та зменшенні цієї суми на 87162,53 грн. відповідно до уточнюючого розрахунку за № від 09.06.2017р. (т.2 а.с.112).

30.12.2017р. контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків з плати за землю були проведені облікові операції з нарахування до оплати 90081,54 грн. та зменшенні цієї суми на 87162,53 грн. відповідно до уточнюючого розрахунку за № від 09.06.2017р. (т.2 а.с.121).

Отже, наявними у справі документами підтверджено, що складений позивачем уточнюючий розрахунок за № від 09.06.2017р. прийнятий контролюючим органом, проведений за відомостями інтегрованої картки платника податків з плати за землю двома одночасними обліковими операціями, а саме: нарахуванням до оплати 90081,54 грн. за податковою декларацією з плати за землю на 2017р. із одночасним зменшенням цієї суми на 87162,53 грн.

На підставі викладених обставин та досліджених доказів, колегія суддів дійшла висновку про прийняття податковим органом уточнюючого розрахунку за № від 09.06.2017р. та відображення в інтегрованій картці платника податків з плати за землю уточнюючого розрахунку до декларації з плати за землю за № від 09.06.2017р. шляхом зменшення первісно задекларованих грошових зобов`язань.

Доказів протилежного позивачем не надано, а колегією суддів в ході судового розгляду справи не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про не відображення (неправильне відображення) контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків уточнюючого розрахунку до декларації з плати за землю за № від 09.06.2017р., яке спричинило виникнення додаткових податкових зобов`язань у позивача, не передбачених законодавством, є безпідставними та необґрунтованими.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій Головного управління ДПС у Харківській області з приводу неврахування уточнюючого розрахунку до декларації з плати за землю за № від 09.06.2017р., поданого ТОВ «Зміївський машинобудіввний завод» та зобов`язання відповідача врахувати вказаний розрахунок.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 08.09.2017 р. №, від 21.12.2017 р. №, від 15.05.2018 р. №, від 28.09.2018 р. №, від 30.11.2018 р. №, від 30.01.2019 р. №, від 18.06.2019 р. №, від 10.09.2019р. №, колегія суддів зазначає наступне.

Судовим розглядом встановлено, що контролюючим органом відносно ТОВ «Зміївський машинобудівний завод» було проведено камеральні перевірки з питання дотримання позивачем термінів сплати грошових зобов`язань з плати за землю, за результатами яких складено акти перевірок №10260/20-40-12-10-09/25189895 від 18.08.2017, №24132/20-40-12-10-09/25189895 від 11.12.2017, №6420/20-40-12-10-09/25189895 від 03.05.2018, №13351/20-40-12-10-09/25189895 від 14.09.2018, №16916/20-40-12-10-09/25189895 від 20.11.2018, №49/20-40-53-05-09/25189895 від 14.01.2019, №754/20-40-53-05-09/25189895 від 22.05.2019, №1067/20-53-09/25189895 від 13.08.2019 (т. 2 а.с. 197-201, 189-191, 182-184, 175-177, 167-170, 160-161, 150-155, 136-143).

Предметом вищевказаних камеральних перевірок є своєчасність виконання позивачем податкового обов`язку за розрахунком земельного податку.

У висновках актів вищевказаних перевірок контролюючим органом зазначено про порушення позивачем п. 57.3 ст. 57, п. 287.3 ст. 287, ст. 288 Податкового кодексу України, а саме несвоєчасне погашення податкових зобов`язань самостійно нарахованих платником податків відповідно до податкових декларацій з плати за землю з 2017 по 2019 роки.

На підставі викладеного, керуючись п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення про нарахування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату грошових зобов`язань від 08.09.2017 р. №, від 21.12.2017 р. №, від 15.05.2018 р. №, від 28.09.2018 р. №, від 30.11.2018 р. №, від 30.01.2019 р. №, від 18.06.2019 р. №, від 10.09.2019р. №.

Обґрунтовуючи свою позицію, контролюючий орган посилається на те, що станом на початок 2017 року у позивача був наявний податковий борг у розмірі 1250596,66 грн. та відповідно всі нарахування та сплати за деклараціями на поточний рік йшли в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення.

Відповідач посилається на вимоги п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України, згідно з яким у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Відповідальність за порушення сплати узгодженої суми грошового зобов`язання передбачена п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України, якою встановлено, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Таким чином, на думку контролюючого органу вищевказані податкові повідомлення-рішення про застосування до позивача штрафу за несвоєчасну сплату грошових зобов`язань є законними та обґрунтованими.

Разом з тим, позивач в апеляційній скарзі звертає увагу на те, що акти камеральних перевірок та додатки до податкових повідомлень-рішень містять детальні розрахунки нарахування штрафних санкцій, в яких крім платіжних доручень, якими позивач сплачував суму грошових зобов`язань, також відображено уточнюючий розрахунок за № від 09.06.2017р. Тобто підставою затримки платежів відповідачем визначено вказаний уточнюючий розрахунок. Проте уточнюючий розрахунок, яким були зменшені податкові зобов`язання з плати за землю не може розцінюватися як погашення податкового боргу, а є лише правом платника податків самостійно усунити помилки в поданих податкових деклараціях.

З приводу викладеного, колегія суддів зазначає наступне.

Підпунктами 16.1.3, 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (тут і надалі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що платник податків зобов`язаний: подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Статтею 285 Податкового кодексу України визначено, що базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Відповідно до пункту 286.2 статті 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Згідно з пунктом 287.3 статті 287 Податкового кодексу України податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Таким чином, для застосування до платника податків відповідальності, передбаченої пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, необхідна наявність двох фактів: сплата узгодженої суми грошового зобов`язання та відповідна кількість календарних днів затримки такої сплати.

За визначенням, наведеним у абзацу 1 пункту 46.1 статті 46 Податкового кодексу України , податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Положеннями пунктів 49.1, 49.2 статті 49 Податкового кодексу України передбачено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків. Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.

При цьому, абзацом 1 пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Так, зі змісту актів камеральних перевірок №10260/20-40-12-10-09/25189895 від 18.08.2017, №24132/20-40-12-10-09/25189895 від 11.12.2017, №6420/20-40-12-10-09/25189895 від 03.05.2018 колегією суддів встановлено, що контролюючий орган як фактичну сплату узгоджених податкових зобов`язань за податковими деклараціями за 2015, 2016 роки окрім платіжних доручень про сплату таких зобов`язань, вказує уточнюючий розрахунок за № від 09.06.2017 та відображає його як суму сплаченого боргу з відповідною кількістю днів затримки сплати такого боргу та розрахунку відсотків штрафних санкцій (20%) (т. 2 а.с. 198, 190, 183)

Тобто, податковий орган розцінив надання ТОВ «Зміївський машинобудівний завод» уточнюючого розрахунку як погашення недоїмки (податкового боргу), що, відповідно, відображено в зазначених актах камеральних перевірок при нарахуванні штрафної санкції.

При цьому, колегія суддів зазначає, що специфіка нарахування штрафної санкції, передбаченої пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, полягає у тому, що вона застосовується контролюючим органом вже на погашену суму податкового боргу, тоді як при поданні уточнюючого податкового розрахунку, яким зменшується податкове зобов`язання з певного податку, відсутній об`єкт застосування штрафної санкції, передбаченої статтею 126 Податкового кодексу України, оскільки подання уточнюючої розрахунку зі зменшеним податковим зобов`язанням не є сплатою узгодженої суми податкового зобов`язання, у той час як нарахування штрафної санкції залежить від суми погашеного податкового боргу та кількості днів затримки сплати суми податкового зобов`язання.

Колегія суддів зазначає, що згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду (постанови від 23 січня 2018 року у справі № 810/2108/16, від 13 лютого 2018 року у справі № 803/1156/17 від 12 червня 2018 року у справі №822/2198/17, від 23 червня 2018 року у справі № 820/2508/17, від 12 лютого 2019 року у справі № 824/95/18-а, від 25 квітня 2019 року у справі № 826/19068/16, від 20 січня 2021 року у справі № 826/7382/18, від 28 лютого 2020 року у справі № 812/1520/15, від 10 вересня 2020 року у справі № 812/1703/16, від 19 серпня 2021 року у справі 812/1666/17, від 23 грудня 2021 року у справі № 826/19539/16), при поданні уточнюючої податкової декларації, якою зменшується податкове зобов`язання з певного податку, відсутній об`єкт застосування штрафної санкції, передбаченої статтею 126 Податкового кодексу України, оскільки подання уточнюючої декларації зі зменшеним податковим зобов`язанням не є сплатою узгодженої суми податкового зобов`язання, у той час як нарахування (застосування) штрафної санкції залежить від суми погашеного податкового боргу та від кількості днів затримки сплати узгодженої суми податкового зобов`язання.

Наведене спростовує доводи відповідача про правомірність податкових повідомлень-рішень від 08.09.2017 р. №, від 21.12.2017 р. №, від 15.05.2018 р. №.

Таким чином розрахунок податкових зобов`язань до вищевказаних податкових повідомлень-рішень підлягає перерахунку у бік зменшення розміру штрафної санкції, а саме за уточнюючим розрахунком № від 09.06.2017, який відображено контролюючим органом як суму сплаченого боргу з відповідною кількістю днів затримки сплати такого боргу та розрахунку відсотків штрафних санкцій.

Разом з цим, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не врахував вищенаведеного та дійшов помилкового висновку про правомірне застосування відповідачем штрафних санкцій відповідно до податкових повідомлень-рішень від 08.09.2017 р. №, від 21.12.2017 р. №, від 15.05.2018 р. №.

На підставі викладеного, відповідачем порушено застосування приписів п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України та неправильно розраховано суму штрафу за порушення термінів сплати грошових зобов`язань зі сплати за землю.

Колегія суддів зазначає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний приймати рішення, а дії - вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх, дотримуючись встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» ЄСПЛ визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про відсутність підстав для застосування до позивача штрафних санкцій за порушення термінів сплати грошових зобов`язань зі сплати за землю в тій частині, які нараховані контролюючим органом за уточнюючим розрахунком № від 09.06.2017.

Водночас, право на зменшення та перерахунок штрафних санкцій на підставі пункту 73 підрозділу 2 розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України належить виключно податковому органу, на якого закон покладає обов`язок скласти та направити нове податкове повідомлення-рішення. Суд в межах своєї компетенції може лише встановити правомірність/неправомірність донарахування відповідних штрафних санкцій та наявність/відсутність підстав для поширення наведеної вище ретроспективної правої норми на спірні правовідносини, однак не може підміняти собою уповноважений орган та самостійно зменшувати суму донарахувань.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 лютого 2023 року у справі №640/13531/19.

За викладених обставин, оскільки податкові повідомлення-рішення від 08.09.2017 р. №, від 21.12.2017 р. №, від 15.05.2018 р. № не відповідають легальній меті державного регулювання спірних правовідносин згідно з вимогами Податкового кодексу України та є непослідовними у контексті положень Кодексу як такі, що покладають безпідставний податковий тягар на платника, колегія суддів вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати у повному обсязі податкові повідомлення-рішення від 08.09.2017 р. №, від 21.12.2017 р. №, від 15.05.2018 р. №.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Зміївський машинобудівний завод» в частині визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 08.09.2017 р. №, від 21.12.2017 р. №, від 15.05.2018 р. №.

Щодо податкових повідомлень-рішень №13351/20-40-12-10-09/25189895 від 14.09.2018, №16916/20-40-12-10-09/25189895 від 20.11.2018, №49/20-40-53-05-09/25189895 від 14.01.2019, №754/20-40-53-05-09/25189895 від 22.05.2019, №1067/20-53-09/25189895 від 13.08.2019, колегія суддів зазначає наступне.

Дослідивши матеріали справи, колегією суддів встановлено, що відповідно актів перевірок №13351/20-40-12-10-09/25189895 від 14.09.2018, №16916/20-40-12-10-09/25189895 від 20.11.2018, №49/20-40-53-05-09/25189895 від 14.01.2019, №754/20-40-53-05-09/25189895 від 22.05.2019, №1067/20-53-09/25189895, за результатами яких прийняті вказані податкові повідомлення-рішення, контролюючим органом встановлено порушення ТОВ «Зміївський машинобудівний завод» п. 57.3 ст. 57, п. 287.3 ст. 287, ст. 288 Податкового кодексу України, а саме несвоєчасне погашення податкових зобов`язань самостійно нарахованих платником податків відповідно до податкових декларацій з плати за землю з 2017 по 2019 роки.

Так, з витягу інтегрованої картки платника податків за землю вбачається, що станом на початок 2017 року у позивача був наявний податковий борг у розмірі 1250596,66 грн. (т. 2 а.с. 85)

Вказані обставини не заперечуються сторонами по справі.

У зв`язку з цим, відповідачем всі нарахування та сплати за деклараціями на поточний рік йшли в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення у відповідності до вимог п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Судовим розглядом встановлено, що суми сплачені позивачем згідно платіжних доручень за поточні податкові зобов`язання зі сплати за землю були спрямовані контролюючим органом на сплату податкового боргу згідно з черговістю його виникнення, що підтверджується даними інтегрованої картки платника податків та розрахунками штрафних санкцій (т. 2 а.с. 85-122)

Відповідальність за порушення сплати узгодженої суми грошового зобов`язання передбачена п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України, якою встановлено, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Таким чином, положення статті 126 Податкового кодексу України щодо застосування штрафної санкції застосовується у випадку, коли має місце несвоєчасність сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання. При цьому розмір такої санкції прямо залежить від часу затримки такої сплати.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що на платника податків покладено обов`язок здійснити у встановлені строки сплату узгодженого грошового зобов`язання.

Несплачене у встановлений законом строк узгоджене грошове зобов`язання визначається сумою податкового боргу платника податків.

За несвоєчасну сплату платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання, такий притягується до відповідальності у вигляді штрафу у розмірах визначених Податковим кодексом України.

Передумовою нарахування штрафних санкцій з підстав, визначених пунктом 126.1статті 126 Податкового кодексу України, є несплата платником податків суми узгодженого податкового зобов`язання у встановлені законом строки.

У разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 10.12.2019р. у справі № 821/865/16.

Відтак сплата податкового зобов`язання перед погашенням податкового боргу, тобто з порушенням приписів пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України, внаслідок чого податковий орган здійснював зарахування коштів на погашення податкового боргу замість платника податків, не може вважатися належною сплатою податкового зобов`язання та тягне за собою відповідальність, передбачену пунктом 126.1статті 126 Податкового кодексу України.

У випадку перенаправлення контролюючим органом коштів на оплату поточних податкових зобов`язань у рахунок погашення податкового боргу, що виник раніше, у такого платника податків виникає недоїмка за податковими зобов`язаннями за поточні податкові періоди, яка погашається у порядку, визначеному пунктом 87.9 статті 87 Податкового кодексу України, та у випадку несвоєчасного погашення якої, податковий орган нараховує штраф у розмірах, установлених статті 126 Податкового кодексу України у залежності від терміну затримки.

Отже, визначальним при застосуванні приписів цієї статті є наявність податкового боргу.

Вказані висновки у повній мірі узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, яка висловлена у постановах від 21.05.2020 у справі №2а-10115/12/1370 та від 05.03.2021 у справі №804/2073/17.

Таким чином, в даному випадку, враховуючи наявність у позивача податкового боргу в розмірі 1250596,66 грн., контролюючий орган зарахував кошти, що сплачував платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

За вказаних обставин, колегія суддів, дослідивши докази по справі, дійшла висновку, що у спірних правовідносинах контролюючим органом правильно виявлено затримку сплати заявником узгоджених сум податкового зобов`язань зі сплати за землю за звітні податкові періоди.

При цьому, доказів відсутності податкового боргу або вчасної сплати податкових зобов`язань за періоди, охоплені камеральними перевірками, позивачем не надано, а колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що контролюючим органом правомірно було застосовано до позивача штрафні санкції в розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу, оскільки затримка сплати зобов`язань складала більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про законність та обґрунтованість податкових повідомлень-рішень №13351/20-40-12-10-09/25189895 від 14.09.2018, №16916/20-40-12-10-09/25189895 від 20.11.2018, №49/20-40-53-05-09/25189895 від 14.01.2019, №754/20-40-53-05-09/25189895 від 22.05.2019, №1067/20-53-09/25189895 від 13.08.2019.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 317 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Отже, враховуючи те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги позивача, часткове скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Зміївський машинобудівний завод».

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Зміївський машинобудівний завод" задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2020 по справі № 520/11335/2020 скасувати в частині відмови в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Зміївський машинобудівний завод" про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Харківській області від 08.09.2017р. № про нарахування штрафу в розмірі 42105,34 грн., від 21.12.2017р. № про нарахування штрафу в розмірі 45853,83 грн., від 15.05.2018р. № про нарахування штрафу в розмірі 33993,04 грн.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Зміївський машинобудівний завод» задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 08.09.2017р. № про нарахування штрафу в розмірі 42105,34 грн., від 21.12.2017р. № про нарахування штрафу в розмірі 45853,83 грн., від 15.05.2018р. № про нарахування штрафу в розмірі 33993,04 грн.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2020 по справі №520/11335/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко О.М. Мінаєва
Повний текст постанови складено 22.03.2023 року