Справа № 520/4700/22
Суддя: Мороко А.С.
Дата ухвалення: 2023-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 р. Справа № 520/4700/22

Харківський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мороко А.С., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, буд. 7,м. Рівне,33028), про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 39 від 04.02.2022 про відмову в призначені пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати з урахуванням висновків суду у справі повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.01.2022 про призначення пенсії із зарахуванням: періоду з 02.06.1993 по 07.03.1996 до страхового (загального) стажу; періодів з 21.06.1991 по 30.06.1991, з 02.07.1991 по 31.12.1991, з 01.01.1992 по 13.05.1993, з 11.03.1996 по 31.05.1996, з 05.06.1996 по 03.09.1997, з 08.09.1997 по 31.07.1999, з 17.11.2001 по 31.03.2002 до пільгового стажу за Списком № 1, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, згідно п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; періодів з 26.06.2009 по 28.02.2015, з 01.03.2015 по 24.06.2018, з 24.07.2018 по 28.01.2022 до загального та пільгового стажу за Списком № 1 який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- вирішити питання щодо відшкодування ОСОБА_1 витрат по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог, позивач вказав, що ГУ ПФУ в Рівненській області протиправно не зараховано до загального (страхового) та пільгового стажу періоди роботи позивача з 02.06.1993 по 07.03.1996, з 21.06.1991 по 30.06.1991, з 02.07.1991 по 31.12.1991, з 01.01.1992 по 13.05.1993, з 11.03.1996 по 31.05.1996, з 05.06.1996 по 03.09.1997, з 08.09.1997 по 31.07.1999, з 17.11.2001 по 31.03.2002, з 26.06.2009 по 28.02.2015, з 01.03.2015 по 24.06.2018, з 24.07.2018 по 28.01.2022. Так, позивач вказує, що період роботи з 02.06.1993 року по 07.03.1996 року підтверджується записами в трудовій книжці позивача, відповідальність за недоліки заповнення якої несе саме роботодавець, а працівник не повинен зазнавати від цього негативного впливу. Також, позивач зазначає, що його підземний гірничий стаж підтверджено записами в трудовій книжці, професії позивача входять до списку гірничих професій за Списком №1, на момент призову на строкову військову службу ОСОБА_1 працював за професією, що віднесена до Списку №1, а тому такі періоди також слід зарахувати до загального та пільгового стажу, що, однак, не було проведено відповідачем. Позиція відповідача щодо неможливості зарахування до пільгового стажу період роботи ОСОБА_1 на руднику в Російській Федерації через відсутність даних щодо сплати роботодавцем страхових внесків спростовується змістом угоди підписаною, зокрема, Російською Федерацією та Україною Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення. З огляду на вказане, позивач вважає, що ГУ ПФУ в Рівненській області прийнято протиправне рішення № 39 від 04.02.2022 про відмову в призначені пенсії ОСОБА_1 , а способом відновлення порушених прав позивача є зобов`язання відповідача зарахувати до загального та страхового стажу спірні періоди та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана відповідачу через систему "Електронний суд" та доставлена в електронний кабінет користувача 10.06.2022.

Представником відповідача відзиву на позов у встановлений судом строк до канцелярії суду не направлено, причин поважності його неподання відповідачем не повідомлено.

Згідно положень ч.4 ст. 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до ч.6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Положеннями ч.1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно ч.2 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України: за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду.

Відповідно 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Оскільки на території м. Харкова з 24.02.2022 ведуться активні бойові дії, суд ухвалює рішення по справі за наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 28.01.2022 року через веб портал звернувся до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, згідно п.1 ч.2 ст. 144 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області від 04.02.2022 № 39 (прийнятого за принципом екстериторіальності) відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії через відсутність необхідного пільгового стажу 10 років та через відсутність відомостей про фактичне місце проживання.

Так, зі змісту вказаного рішення Головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області від 04.02.2022 № 39 вбачається, що суб`єктом владних повноважень не зараховано періоди роботи ОСОБА_1 :

- з 02.06.1993 по 07.03.1996 до страхового (загального) стажу, оскільки у записі про звільнення у трудовій книжці позивача відсутня підстава звільнення;

- з 26.06.2009 по 28.02.2015, з 01.03.2015 по 24.06.2018, з 24.07.2018 по 28.01.2022 до загального та пільгового стажу за Списком № 1 який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки зарахування до стажу періоду роботи, набутого на території Росії, можливе лише у випадку отримання від компетентних органів підтвердження сплати страхових внесків до Пенсійного фонду.

Окремо суб`єктом владних повноважень зауважено на відсутність у заявника довідки про фактичне місце проживання.

Позивач, не погоджуючись з таким рішенням відповідача, звернувся до суду із даним позовом.

Суд з приводу спірних відносин зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування " № 1058-ІV від 09.07.2003 (далі- Закон № 1058-ІV).

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-ІV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2020 року - по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків.

При цьому, суд зазначає що положеннями ст. 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

В той же час, відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Як передбачено п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (надалі - Порядок № 637), у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Суд зазначає, що відповідно до п. 3 Порядку № 637, застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за № 1451/11731, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Як передбачено п. 4.2 Порядку застосування Списків №1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383 (надалі - Порядок № 383), результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

При цьому, положеннями п. 4.3 Порядку №383, визначено, що у разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97 р. (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Відповідно до п. 4.4 Порядку №383, якщо атестація була вперше проведена після 21.08.97, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується весь період роботи до 21.08.92, 5-річний період роботи наданому підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Щодо періоду роботи позивача з 02.06.1993 року по 07.03.1996 року, то із копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 встановлено, що 02.06.1993 року ОСОБА_1 згідно наказу № 173/к від 02.06.1993 року працював дільничим маркшейдером (запис № 13), а 07.03.1996 року звільнений по ст. 36 п.5 КЗОТ України по переводу на шахту »Золотое» (запис № 14).

Відповідачем не зараховано вказаний період до страхового (загального) стажу позивача, з огляду на відсутність у трудовій книжці ОСОБА_1 підстав для звільнення, що суперечить вимогам Інструкції № 58 від 29.07.1993.

Однак, із такою позицією відповідача суд не погоджується, враховуючи, що Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок урегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58).

Так, відповідно до пункту 2.4 Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (пункт 4.1 Інструкції №58.

З аналізу вказаних норм права судом встановлено, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Крім того, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Суд вважає необґрунтованою позицію відповідача у даному контексті та зазначає, що підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не взято до уваги, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Крім того, позивач не може нести відповідальності за правильність заповнення його трудової книжки.

Вказана правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 06.02.2018 (справа №677/277/17), від 17.07.2018 (справа №220/989/17), від 19.12.2019 (справа №307/541/17).

Аналізуючи наведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що період роботи позивача з 02.06.1993 року по 07.03.1996 року на посаді «дільничого маркшейдера» на шахті «Первомайская» має бути зарахований до страхового стажу ОСОБА_1 , оскільки такий стаж підтверджений записами у його трудовій книжці, недостовірності або інших ознак юридичної неточності якої не встановлено, а тому вказану трудову книжку слід розглядати як належний та допустимий доказ у справі.

Також позивач вказує, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком №1 за період роботи з 21.06.1991 по 30.06.1991, коли ОСОБА_1 працював в умовах зайнятості повний робочий день під землею на посаді гірничого майстра на підприємстві «Шахта імені В.Р. Менжинського» та був звільнений з роботи, у зв`язку із призовом на строкову військову службу до лав Радянської Армії (записи №№ 10, 11); з 11.03.1996 по 31.05.1996 працював в умовах зайнятості повний робочий день під землею у якості гірничого робітника з ремонту гірничих виробок на підприємстві Шахта «Золотое» Производсивенное управление «Первомайскуголь» (записи №№ 15, 16); з 05.06.1996 по 03.09.1997 працював в умовах зайнятості повний робочий день під землею за провідною шахтарською професією «прохідник» на підприємстві ООО «Энерго» (записи №№ 17,18).

Записи про період роботи засвідчені відповідними печатками підприємств і дефектів їх вчинення не має, тобто такі записи відповідають вимогам пунктів 2.2, 2.4 п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58.

Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994, що діяв до 16.01.2003 передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах мають «всі робітники, зайняті повний робочий день на підземних роботах».

Таким чином, за наявності у позивача основного документу, що підтверджує стаж роботи та відповідного запису у ній, відсутні підстави та необхідність у підтвердженні стажу роботи позивача відповідно до Порядку № 637, у зв`язку з чим положення вказаного Порядку застосуванню у даному випадку не підлягають.

Відповідно п. 3 Порядку № 383, при визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Таким чином, довідка уточнюючого характеру може бути основним доказом підтвердження пільгового стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка або відсутні відповідні записи у трудовій книжці та в тих випадках, коли такий пільговий стаж виник до 21 серпня 1992 року. Після 21 серпня 1992 року основними документами, які підтверджують пільговий стаж в період роботи на відповідних посадах або за професіями, які включені до Списків, є трудова книжка та документи, що підтверджують проведення атестації робочих місць за умовами праці. При цьому, значення трудової книжки та результатів атестації як основних документів, що підтверджують пільговий стаж роботи, встановлено статтями 13, 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, які суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

При цьому, суд враховує, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Окрім того, в межах спірних правовідносин суд вважає за необхідне надати оцінку обставинам проведення атестацій робочих місць позивача за умовами праці.

Так, відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Мінпраці від 18 листопада 2005 року №383 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 1 грудня 2005 року за №1451/11731), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

В пунктах 4.2 та 4.3 наведеного Порядку застосування списків йдеться про те, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Згідно з пунктом 3 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 р. N442 атестація проводиться згідно з цим Порядком та методичними рекомендаціями щодо проведення атестації робочих місць за умовами праці, що затверджуються Мінсоцполітики і МОЗ.

Відповідно до пункту 4 Порядку проведення атестації робочих місць та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затверджених Постановою Міністерства праці №41 від 1 вересня 1992 року періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Наведені вище положення свідчать про те, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту а статті 13 Закону №1788-XII є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку №1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 1, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові 19 лютого 2020 року по справі № 520/15025/16-а (Провадження №11-1207апп19) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 10 вересня 2013 року у справі № 21-183а13, від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14, від 10 й 17 березня 2015 року у справах № 21-51а15, та № 21-585а14, від 14 квітня 2015 року у справі № 21-383а14, від 02 грудня 2015 року у справі № 21-1329а15, від 10 лютого 2016 року у справі № 21-5432а15 та від 12 квітня 2016 у справі № 21-6501а15, щодо відсутності підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці та дійшла висновку, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Суд врахував таку позицію Великої Палати Верховного Суду відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Таким чином, враховуючи те, що ГУ ПФУ в Рівненській області у рішенні про відмову у призначенні пенсії від 04.02.2022 № 39 жодним чином не аргументовано підстави не зарахування період підземних робіт позивача з повним робочим днем під землею з 21.06.1991 по 30.06.1991, з 11.03.1996 по 31.05.1996, з 05.06.1996 по 03.09.1997 до пільгового стажу за Списком № 1, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно п.1 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», то суд приходить до висновку про необхідність зобов`язання ГУ ПФУ в Рівненській області зарахувати вказані періоди до пільгового стажу позивача за Списком № 1.

Щодо не зарахування періоду проходження позивачем військової служби з 02.07.1991 по 13.05.1993 до пільгового підземного стажу, то суд зазначає наступне.

Згідно з п.п. к) п. 108 Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР №590 від 03.08.1972 року, до загального стажу роботи, що дає право на пенсію, зараховується будь-яка робота в якості робітника або службовця, незалежно від характеру та тривалості роботи і тривалості перерв. Зокрема, в стаж зараховується служба в складі Збройних Сил СРСР і перебування в партизанських загонах; служба у військах і органах ВЧК, ОГПУ, НКВД, НКГБ, МТБ, Комітету державної безпеки при Раді Міністрів СРСР, Міністерства охорони громадського порядку СРСР, міністерств охорони громадського порядку союзних республік, Міністерства внутрішніх справ СРСР, міністерств внутрішніх справ союзних республік; служба в органах міліції, перебування військовослужбовця в полоні зараховується до стажу роботи в установленому порядку.

Наведене повністю узгоджується з абз. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 1 ст. 2 Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу", передбачено, що час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України "Про пенсійне забезпечення" або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах.

Отже, період строкової військової служби повинен зараховуватися до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо особа на момент призову на строкову військову служби працювала за професією, що дає право на пенсію на пільгових умовах або після демобілізації особа працювала за набутою спеціальністю в професійно-технічному закладі.

Таким чином, оскільки на момент призову на строкову військову службу позивач працював гірничним майстром з повним робочим днем під землею, тобто за професією, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах за Списком № 1, суд вважає, що відповідачем протиправно не зараховано вказаний період до пільгового підземного стажу ОСОБА_1 .

При цьому, ГУ ПФУ в Рівненькій області не конкретизовано у спірному рішенні про відмову у призначенні пенсії від 04.02.2022 № 39 законодавчо визначені підстави не зарахування вказаного періоду проходження позивачем військової служби до пільгового стажу, а відзиву на позов відповідачем до суду також не надано.

Стосовно періоду роботи позивача з 08.09.1997 по 31.07.1999, з 17.11.2001 по 31.03.2022, то записами в трудовій книжці ОСОБА_1 підтверджено, що останній працював у якості респіраторника та командира відділення в 9-му воєнізованому гірничорятувальному загоні та в 2-му воєнізованому гірничорятувальному загоні (записи №№ 19-22).

Згідно наказу Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18.11.2005 р. "Про затвердження Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються, Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків.

Крім цього, постановами Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22.08.56 р., постановою Ради Міністрів СРСР № 10 від 26.01.91 р., постановою КМУ № 162 від 11.03.1994, які були чинними на момент перебування позивача у трудових відносинах на зазначених посадах, були затверджені Списки № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, у яких передбачені-роботи у гірничорятувальних частинах (станціях).

Розділом I "Гірські роботи" Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10, за кодом 1010600а-18029 передбачалися посада «респіраторник».

Аналогічна посада була передбачена і у Списку № 1, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162 та постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року №36.

Суд також зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 № 202 затверджено Список робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років затверджений до яких також віднесено - гірничорятувальні частини, які обслуговують шахти і рудники, небезпечні щодо газодинамічних явищ, гірничих ударів, надкатегорійні і третьої категорії за газом.

При цьому, із дослідженої судом під час розгляду справи копії трудової книжки позивача слідує, що в ній містяться відповідні записи про періоди роботи позивача з 08.09.1997 по 31.07.1999, з 17.11.2001 по 31.03.2022 та посади, які він займав у вказані періоді, а також інформацію про документи, на підставі яких зроблені зазначені записи.

Відтак, зміст інформації з трудової книжки ОСОБА_1 свідчить, що в періоди з 08.09.1997 по 31.07.1999, з 17.11.2001 по 31.03.2022 він працював на посаді «респіраторника» (яка передбачена Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці) та перебував у розпорядженні військової гірничорятувальної частини під час роботи в ООО «Энерго», зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, а тому пільговий стаж за дані періоди належно підтверджений, оскільки трудова книжка є основним документом, що підтверджує такий стаж.

З наведеного слідує, що трудова книжка, яка додавалась позивачем до заяви про призначення пенсії, є достатнім документом, для підтвердження його права на пільгове пенсійне забезпечення, а тому в даному випадку не було необхідності надання уточнюючої довідки, передбаченої Порядок № 637, оскільки в його трудовій книжці були наявні всі необхідних записи, які підтверджували наявність підстав для зарахування періодів його роботи з 08.09.1997 по 31.07.1999, з 17.11.2001 по 31.03.2022 на посаді "респіраторника" та перебування у розпорядженні військової гірничорятувальної частини до стажу за Списком №1.

З приводу посилань відповідача у спірному рішенні на несплату страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації, що, як вважає, суб`єкт владних повноважень перешкоджає зарахуванню періодів роботи позивача з 26.06.2009 по 28.02.2015, з 01.03.2015 по 24.06.2018, з 24.07.2018 по 28.01.2022 до загального та пільгового стажу за Списком №1, то суд зазначає наступне.

Так, згідно копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , 26.06.2009 року ОСОБА_1 прийнятий в гірничо рятувальний загін на посаду командира відділення (рудник «Барендбург»), 28.02.2015 року трудовий договір закінчений; з 01.03.2015 року прийнятий до гірничо рятувального загону на посаду начальника гірничо рятувального загону (рудник «Барендбург»), 24.06.2018 року трудовий договір вичерпав строк дії; 24.07.2018 року позивач прийнятий на посаду командира гірничого загону на руднику «Баренцбург».

Окрім того, позивачем на підтвердження характеру виконуваної роботи для визначення пенсії за віком, надано уточнюючу довідку № 279/сп від 18.11.2021, якій зафіксовано підстави її видачі з посиланням на законодавчі акти Російської Федерації.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору (частина друга статті 4 Закону №1058-IV).

Статтею 17 Закону України від 29.06.2004 №1906-IV «Про міжнародні договори України» укладені й належним чином ратифіковані міжнародні договори України є невід`ємною частиною національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, укладання якого відбулось у формі закону, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.

Отже, щодо питань призначення пенсії застосовуються правила, передбачені договорами (угодами) між Україною та іншими державами.

13.03.1992 було підписано, зокрема, Російською Федерацією та Україною Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, виходячи з необхідності захисту прав громадян в області пенсійного забезпечення, усвідомлюючи, що кожна держава-учасниця Співдружності повинна нести безпосередню відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, визнаючи, що держави-учасниці Співдружності мають зобов`язання щодо непрацездатних осіб, які придбали право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди, визнаючи необхідність неухильного дотримання зобов`язань за міжнародними угодами, укладеними СРСР по питань пенсійного забезпечення.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 визначено, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 5 цієї Угоди встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угод.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

Крім того, відповідно до положень Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 (далі - Угода), а саме статті 6 Угоди, працівники Сторони виїзду, які працюють на території Сторони працевлаштування, користуються правами та виконують обов`язки, що встановлені трудовим законодавством Сторони працевлаштування (включаючи питання трудових відносин, колективних договорів, оплати праці, режиму робочого часу та часу відпочинку, охорони та умов праці та інші). Трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди враховується при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають, тобто існує гарантія врахування страхового стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі №676/6166/16-а, від 16 квітня 2020 року у справі №555/2250/16-а від 17 червня 2020 року у справі №646/1911/17, від 21 лютого 2020 року у справі № 291/99/17 та від 06 липня 2020 року у справі № 345/9/17.

Таким чином, при прийнятті рішення щодо зарахування чи відмови в зарахуванні страхового стажу певних періодів роботи, орган пенсійного фонду повинен враховувати норми законодавства України, в сукупності з нормами законів тієї країни, на території якої працювала в спірний період роботи особа, яка звернулась за призначенням пенсії або ж перерахунком пенсії. Сама лише несплата страхових внесків, не може бути підставою для відмови в зарахуванні такого стажу.

Суд зазначає, що відсутність інформації та документів стосовно сплати рудником Баренцбург «Державного тресту «Артиквугілля» архіпелагу Шпицберген страхових внесків, їх неналежна сплата чи ненадходження таких внесків до Пенсійного фонду не може бути підставою для не зарахування до страхового та пільгового стажу позивача періоду його роботи на території Російської Федерації, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працює застрахована особа.

Факт ненадходження відрахувань до Пенсійного фонду із заробітної плати позивача за відсутності його вини, не може бути підставою для відмови у зарахуванні йому стажу роботи та, відповідно, для відмови в призначенні пенсії. Суд звертає увагу на принцип пропорційності, який вимагає співмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей - органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів). Вказаний принцип передбачає наявність розумного співвідношення між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар.

Так, відмова у зарахуванні стажу з такої підстави як не підтвердження сплати страхових внесків роботодавцем є протиправною, оскільки покладає на особу надмірний індивідуальний тягар за ймовірні порушення роботодавцем, а не працівником вимог законодавства.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 23.03.2019 у справі № 688/947/17, від 09.09.2019 у справі № 242/5448/16-а, від 31.10.2019 у справі № 235/7373/16.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що стаж позивача з 26.06.2009 по 28.02.2015, з 01.03.2015 по 24.06.2018, з 24.07.2018 по 28.01.2022 є повністю підтверджений, а вказані періоди підлягають зарахуванню до загального та пільгового стажу за Списком №1, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Крім того, як визначено статтею 1 Закону № 1058-ІV страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, яке діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно з статті 20 Закону №1058-ІV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 106 Закону № 1058-ІV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.

За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Внаслідок невиконання страхувальником обов`язку по сплаті внесків позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Надаючи оцінку обставинам даної справи, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 17 липня 2019 року (справа № 144/669/17) та від 20 березня 2019 року (справа № 688/947/17), згідно якої, несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на такому підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків.

Разом із тим, суд зазначає, що чинними міжнародними угодами визначено взаємне зарахування стажу роботи набутого у країні учасниці угоди відповідно до законодавства країни-роботодавця.

При цьому, будь-яких доказів, які б підтверджували не відрахування страхових внесків до пенсійних органів РФ з вини позивача в суду немає.

Отже, із вищевикладеного слідує, що будь-яких законних передумов не зараховувати позивачу періоди його роботи в Російській Федерації на руднику Баренцбург «Державного тресту «Артиквугілля» архіпелагу Шпицберген за період роботи з 26.06.2009 по 28.02.2015, з 01.03.2015 по 24.06.2018, з 24.07.2018 по 28.01.2022 у відповідача не було.

Щодо посилання відповідача у спірному рішенні на ненадання позивачем довідки про фактичне місце проживання, то суд зазначає, що в матеріалах справи міститься довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 15.12.2021 № 6343-, в якій зазначено зареєстроване фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

Крім того, суд зазначає, що органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Отже, перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі, не можуть бути підставою для відмови у призначенні пільгової пенсії або у зарахуванні відповідного періоду роботи у стаж, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, які стосуються визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Рівненській області № 39 від 04.02.2022 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 , а тому відповідні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо обраного позивачем способу захисту своїх прав в частині зобов`язання Головного управління пенсійного фонду в Рівненській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії, то суд зазначає, що обов`язок по розгляду такої заяви, з огляду на застосування принципу екстериторіальності розгляду заяв про призначення пенсії, покладався на Головне управління Пенсійного фонду в Рівненській області під час первинної подачі заяви про призначення пенсії від 28.01.2022.

Відтак, належним способом захисту прав позивача є:

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 : з 02.06.1993 по 07.03.1996 до страхового (загального) стажу; з 21.06.1991 по 30.06.1991, з 02.07.1991 по 31.12.1991, з 01.01.1992 по 13.05.1993, з 11.03.1996 по 31.05.1996, з 05.06.1996 по 03.09.1997, з 08.09.1997 по 31.07.1999, з 17.11.2001 по 31.03.2002 до пільгового стажу за Списком № 1, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, згідно п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; з 26.06.2009 по 28.02.2015, з 01.03.2015 по 24.06.2018, з 24.07.2018 по 28.01.2022 до загального та пільгового стажу за Списком № 1 який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.01.2022 про призначення пенсії за віком (у тому числі на пільгових умовах) з урахуванням висновків суду.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до приписів ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 139, 205, 242-246, 250, 255, 257-263, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, буд. 7,м. Рівне, 33028) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області № 39 від 04.02.2022 про відмову в призначені пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, буд. 7,м. Рівне, 33028, ) зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_2 ) : з 02.06.1993 по 07.03.1996 до страхового (загального) стажу; з 21.06.1991 по 30.06.1991, з 02.07.1991 по 31.12.1991, з 01.01.1992 по 13.05.1993, з 11.03.1996 по 31.05.1996, з 05.06.1996 по 03.09.1997, з 08.09.1997 по 31.07.1999, з 17.11.2001 по 31.03.2002 до пільгового стажу за Списком № 1, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, згідно п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; з 26.06.2009 по 28.02.2015, з 01.03.2015 по 24.06.2018, з 24.07.2018 по 28.01.2022 до загального та пільгового стажу за Списком № 1 який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» при вирішенні питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, буд. 7,м. Рівне, 33028, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.01.2022 ( АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_2 ) про призначення пенсії за віком (у тому числі на пільгових умовах) з урахуванням висновків суду.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_2 ) сплачену суму судового збору у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грині 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, буд. 7,м. Рівне,33028, ).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя А.С.Мороко