Справа № 459/245/23
Суддя: Мельникович М. В.
Дата ухвалення: 2023-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 459/245/23
Провадження № 2-а/459/6/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2023 року Червоноградський міський суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Мельникович М. В.

з участю секретаря судового засідання Горощук А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді за правилами спрощеного позовного провадження у порядку розгляду окремих категорій термінових справ адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення

ВСТАНОВИВ:

25 січня 2023 року позивач звернувся до Червоноградського міського суду Львівської області з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, у якому просив постанову серії ЕАР № 6431611 від 19.01.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі скасувати, а провадження по справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що копію оскаржуваної постанови отримав 19.01.2023. Оскаржуваною постановою на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 3400,00 грн. за те, що на думку поліцейських останній керував транспортним засобом без посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.1.а. ПДР, відповідальність за що передбачена ч.2 ст. 126 КУпАП. Із вказаною постановою позивач незгідний у зв`язку з тим, що ця постанова винесена з порушенням вимог чинного законодавства України та підлягає скасуванню. Позивач вказує на відсутність будь-яких документів, що додаються до оскаржуваної постанови, що, на його думку, свідчить про відсутність жодних доказів на обґрунтування його вини. Відповідач в особі працівника патрульної поліції, який розглянув справу, не виконав вимоги щодо долучення таких доказів до постанови про накладення стягнення. Позивач зазначає, що патрульний грубо порушив вимоги ч. 5 ст. 258 КУпАП, оскільки під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення позивач оспорив допущене порушення і адміністративне стягнення, що на нього накладається, однак уповноважена посадова особа не склала протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу. Відтак, патрульний зобов`язаний був скласти протокол, однак порушивши вимоги закону цього не зробив. Разом з тим, в порушення вимог ст. 77 КАС відповідачне надав доказів позбавлення позивача права керування транспортними засобами, та що саме позивач 19.01.2023 у вказаному у оскаржуваній постанові місці та час керував транспортним засобом і був зупинений працівниками патрульної служби. Окрім цього, позивач зазначає, що патрульний обмежив його право на отримання правової допомоги. Відповідач, як представник державного органу, наділеного повноваженнями виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності, у діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього. Враховуючи доводи позивача щодо невжиття працівником патрульної поліції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення дій щодо надання позивачу можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги та відсутність доказів в спростування таких доводів позивача, відповідачем не доведено факту дотримання працівником поліції порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення. У зв`язку з викладеним, просить позов задовольнити, постанову скасувати та провадження у справі закрити.

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 25.01.2023 було відкрито провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду на 23.02.2023, яке відклалося у зв`язку з першою неявкою належно повідомленого про розгляд справи представника відповідача.

20.03.2023 сторони у судове засідання не з`явилися.

Позивач подав заяву про розгляд даної справи без його участі та без участі його представника, у якій він також вказав, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі, просить позов задовольнити. Окрім того, посилаючись на ч. 4 ст.159 КАС України просить розцінити неподання відповідачем відзиву, як визнання ним позову.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, заяв чи клопотань не подавав, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (судової повістки), де міститься відмітка про вручення поштового відправлення відповідачу 01.02.2023 та 02.03.2023. Відповідач відзиву на дану позовну заяву не подав.

У зв`язку із неявкою всіх учасників справи, на підставі ст. 229 КАС України, суд вирішив справу розглянути у письмовому провадженні без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 250 КАС України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Оскільки повне рішення виготовлено 23 березня 2023 року, то незважаючи на те, що судове засідання відбулося 20 березня 2023 року, датою ухвалення рішення є саме 23 березня 2023 року в силу ч.5 ст. 250 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно дослідивши докази з точки зору їх повноти та достатності, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення даного адміністративного позову, виходячи з наступного.

За ст. 126 КУпАП відповідальність настає за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З оскаржуваної постанови серії ЕАР №6431611 від 19.01.2023 судом встановлено, що подія мала місце 19.01.202 у с. Острів Сокальського району Львівської області, де інспектор майор поліції Кочоцік Віталій Степанович виявив водія ОСОБА_1 , який 19.01.2023 о 21:53 у с. Острів на автодорозі ОГАР -15 керував автомобілем без посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив, п. 2.1а ПДР України керування ТЗ особою, яка не має права керування таким ТЗ, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, за що працівник поліції прийняв рішення про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 гривень.

Перевіряючи юридичну та фактичну підстави, які покладені відповідачем як суб`єктом владних повноважень в основу спірного рішення постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАР №6431611 від 19.01.2023, на відповідність вимогам частини 2 статті 2 КАС України, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Згідно вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний на підставі досліджених доказів з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з ч. 1 ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, інспектором при винесені постанови не було наведено доказів, на яких ґрунтується його висновок про скоєння позивачем адміністративного правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Таким чином, суд вважає, що винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення в даному випадку порушує права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КпАП України.

П. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Для підтвердження порушення вказаного у оскаржуваній постанові пункту Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП, мав би надати, зокрема, фото чи відеозапис події, на якому чітко вбачався би факт правопорушення чи пояснення очевидців даного правопорушення. Проте, будь яких доказів, що свідчили б про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, крім оскаржуваної постанови, відповідачем не надано. У п. 7 оскаржуваної постанови жодних доказів не вказано.

Суд вважає, що відповідачем не доведено факт вчинення позивачем порушень Правил дорожнього руху, оскільки в матеріалах справи відсутні документи та матеріали, які б могли бути визнані судом як докази про їх вчинення.

Водночас, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може бути доказом вчинення особою правопорушення. Вона є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому має передувати фіксування цього правопорушення. Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Сама по собі постанова про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП, не дає підстав стверджувати про порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України саме в той день та час.

Варто зазначити, що у самій оскаржуваній постанові серії ЕАР №6431611 від 19.01.2023 міститься запис «Особа, щодо якої розглядається справа: « ОСОБА_1 ... Посвідчення водія НОМЕР_1 (а. с. 3).

Тобто, судом встановлено, що позивач має право на керування транспортним засобом.

Встановивши, що матеріали справи містять підтвердження того, що позивач мав право керувати транспортним засобом, суд дійшов висновку, що постанова винесена без достатніх підстав, що вказують на наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення та без встановлення дійсних обставин справи.

Крім того, відповідачем не надано належних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення в той час, як у ст.62 Конституції України зазначено, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь, адже відповідно до ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, є недоведеним.

За наведеного, а також ураховуючи заявлені вимоги та приписи ч.3 ст.286 КАС України, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП не доведена, рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності поліцейським прийняте з порушенням норм процесуального права і за відсутності достатніх доказів про вчинення ним правопорушення. Відтак, постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАР №6431611 від 19.01.2023 слід скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у сумі 536, 80 грн.

Окрім того, позивач у позові просив вирішити питання щодо витрат на правову допомогу.

У відповідності до ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно Постанови Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28.12.2020 року №640/18402/19 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем на підтвердження сплати витрат на правову допомогу долучено: договір про надання правової допомоги від 20.01.2023 (а.с.6), квитанцію до прибуткового касового ордера №33 від 24.01.2023 на суму 2500 грн. (а.с.7), акт приймання-передачі наданих послуг від 24.01.2023 року (а.с.8), детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом від 24.01.2023, звідки вбачається, що загальний розрахунок вартості за надано правову допомогу становить 2500 грн. (а.с.9.).

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді.

Суд також враховує положення ч.7 ст. 134 КАС України, за якою обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подавав, заперечень щодо розміру витрат на правову допомогу також не надавав.

Суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 2500 грн. є реальними, підтвердженими матеріалами справи, тому підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 6, 9, 12, 241-246, 250, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції України у Львівській області (79007, м. Львів, пл. Генерала Григоренка, 3; ) про скасування постанови - задовольнити.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАР №6431611 від 19.01.2023про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.2 ст.126 КУпАП - скасувати, а провадження у справі закрити.

Стягнути з Головного управління Національної поліції України у Львівській області (79007, м. Львів, пл. Генерала Григоренка, 3; код ЄДРПОУ: 40108833) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 40 копійок та витрати на правову допомогу у сумі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено 23.03.2023

Суддя: М. В. Мельникович