Справа № 280/360/23
Суддя: Мінаєва Катерина Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 березня 2023 року Справа № 280/360/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мінаєвої К.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі відповідач), у якій позивач просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди у розмірі, передбаченому абз.4 п.1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року;

2) стягнути з відповідача на користь позивача, на виконання абз.4 п.1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року, додаткову винагороду за період з 07 червня 2022 року по 27 серпня 2022 року у розмірі 177 096,77 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України в період з 01.03.2022 по 04.03.2022, звільнений наказом командира військової частини за станом здоров`я. Позивач вказує, що під час виконання службових обов`язків в зоні бойових дій внаслідок вибухової хвилі отримав поранення, тому у період з 07.06.2022 по 27.08.2022 перебував на лікуванні в різних медичних установах на території України. При цьому, при звільненні з військової служби та під час її проходження позивачу не було виплачено додаткову винагороду у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини в розмірі, передбачену постановою Кабінету Міністрів від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». Відтак, на думку позивача, відповідач повинен був виплатити 177 096,77 грн. (50 000 грн. за червень, 70 000 грн. за липень, 57 096,77 грн. за серпень). Бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди позивач вважає протиправною, тому просить стягнути з військової частини невиплачену додаткову винагороду за період перебування на лікуванні. Просить позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 16.01.2022 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін.

01.03.2023 на адресу суду засобами поштового зв`язку надійшов відзив на позовну заяву (вх.№7718), в якому представник відповідача зазначає, що механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії України визначений наказом командувача Національної гвардії України від 29.03.2022 №89 «Про затвердження інструкції з виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії». Так, відповідно до зазначеної Інструкції додаткова винагорода за весь час безперервного перебування в закладах охорони здоров`я виплачується за висновком (постановою) військово-лікарської комісії військовослужбовцям, які брали безпосередню участь у бойових діях (при наявності документального підтвердження). На думку представника відповідача, отримання позивачем травми не пов`язано з безпосередньою участю останнього у бойових діях, а механізм отримання травми ОСОБА_1 має випадковий характер, пов`язаних із раніше перенесеними захворюваннями. Крім того, представник вказує, що постанова медичної військово-лікарської комісії надійшла до військової частини лише у грудні 2022 року та не містить відомостей щодо наявності у позивача тяжкого поранення або тяжких тілесних ушкоджень чи тяжкого розладу здоров`я, а в кожній медичній виписці стан здоров`я позивача характеризується як середнього ступеня тяжкості. З огляду на викладене, представник відповідача вважає, що у військової частини не було достатній фактичних та правових підстав для внесення позивача до наказу щодо виплати останньому додаткової винагороду, тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

08.03.2023 засобами поштового зв`язку надійшла відповідь на відзив (вх.№9618), в якій позивач звертає увагу, що у відзиві представник помилково доходить висновку про обов`язковість наявності висновку (постанови) військово-лікарської комісії для отримання додаткової винагороди позивачем. Так, на думку позивача, висновок (постанова) військово-лікарської комісії необхідна лише для виплати додаткової винагороди під час перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення. Проте, як зазначає позивач, навіть отримавши вказану постанову у грудні 2022 року, військовою частиною так і не здійснено нарахування додаткової винагороди ОСОБА_1 . Також позивач акцентує увагу суду, що факт отримання поранення внаслідок виконання бойових завдань підтверджується постановою медичної (військово-лікарської) комісії, довідкою медико-соціальної експертної комісії, виписками з історії хвороби, актом про нещасний випадок, а також наявністю посвідчення ветерана війни особи з інвалідністю внаслідок війни від 27.12.2022. Враховуючи зазначене, вважає, що має право на отримання додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 грн. щомісячно.

08.03.2023 до суду також надійшло клопотання позивача (вх.№9619) про долучення додаткових доказів до матеріалів справи.

15.03.2023 до суду надійшли заперечення до відповіді на відзив (вх.№10790), в яких представник відповідача зазначає, що отримання солдатом ОСОБА_1 травми 06.06.2022 під час перебування на позиції н.п.Ольгівське Гуляйпільського району Запорізької області не пов`язано з безпосередньою участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. Більш того, зауважує, що тривалість перебування позивача на стаціонарному лікуванні у закладах охорони здоров`я обумовлена не скільки тяжкістю отриманої ним травми, а об`ємом скарг на стан його здоров`я та іншими, не пов`язаними з травмою, хворобами з хронічними формами. Крім того, представник відповідача вказує, що в кожній медичній виписці із історій захворювань позивача стан здоров`я характеризується середнім ступенем тяжкості. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини.

Відповідно до паспорту громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.4).

За змістом тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 , виданого 07.11.2022 на ім`я позивача, останній зарахований у запас призивною комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 26.06.1999 (а.с.6).

Актом №48/22 про нещасний випадок (в тому числі поранення) солдата ОСОБА_1 визначено, що 06.06.2022 особовий склад стрілецької роти (з охорони об`єкту №436) військової частини НОМЕР_1 відповідно до БР Командувача ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 02.06.2022 №313/ОУВ/ НОМЕР_3 т виконував службово-бойові завдання на околицях АДРЕСА_2 . Близкьо 18:00 почався ворожий артилерійський обстріл в бік позицій « ІНФОРМАЦІЯ_4 », що находиться в районі АДРЕСА_2 , проте під час пересування до укриття внаслідок вибухової хвилі стрілець-радіотелефоніст 1 відділення 2 стрілецького взводу стрілецької роти солдат ОСОБА_1 отримав травму лівого плеча. По закінченню обстрілу під час перевірки наявності особового складу позивач доповів про отримання травми командиру підрозділу. 07.06.2022 близько 04:00 командиром стрілецької роти (з охорони об`єкту №436) військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_2 було прийнято рішення про евакуацію травмованого службовим автомобілем підрозділу до найближчого лікувального закладу в смт. Покровське для надання медичної допомоги, де йому встановлено попередній діагноз «посттравматична торакалгія, забій лівого плечового суглобу». За висновком акту нещасний випадок (поранення) трапився в період проходження служби та пов`язаний з виконанням бойових завдань (а.с.43-44).

Згідно з випискою із історії хвороби №406, виданої на ім`я ОСОБА_1 . Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Запорізькій області» позивачу проведено обстеження та встановлено клінічний діагноз: посттравматичний брахіоплексіт, стійкий больовий синдром; жертва стихійного лиха, військових та інших ворожих дій. За анамнезом хвороби: вважає себе хворим декілька років, коли почав турбувати біль у ШВХ та в лівому колінному суглобі; виконано в 2014 році ендопротезування лівого колінного суглобу; лікувався стаціонарно та під наглядом травматолога амб; теперішнє погіршення з 07.06.2022, коли виникли скарги після того, як впав в окопі; звернувся до військового госпіталю, проведено додаткове обстеження, скерований на госпіталізацію до терапевтичного відділення. При цьому, зазначено, що загальний стан хворого середнього ступеня тяжкості. У зв`язку із збереженням больового синдрому в плечовому суглобі, враховуючи рекомендації ортопеда-травматолога для подальшого лікування направляється до ЗОКЛ. Зазначено «з 07.06.2022-06.07.2022 продовжує хворіти» (а.с.7-8).

За змістом виписки з медичної карти стаціонарного хворого №7272 неврологічного відділення №1 Комунального некомерційного підприємства «Запорізька обласна клінічна лікарня» ОСОБА_1 встановлено діагноз: ураження плечового сплетіння зліва посттравматичне, моно парез лівої руки, більше виражений у дистальному відділі, больовий синдром, легкий нейродистрофічний синдром; посттравматичний адгезивний капсуліт лівого плечового суглобу, больовий синдром. За результатами обстеження позивача направлено на ВЛК в госпіталь МВС. Зазначено «з 06.07.2022-20.07.2022 продовжує хворіти» (а.с.9).

Надалі в матеріалах справи наявна виписка з історії хвороби №22/0623-344, видана на ім`я позивача Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Запорізькій області». Так, встановлено клінічний діагноз: травматична плечова плексопатія з ураженням вторинного медіального пучка сплетіння злів, парез згиначів кисті до 3.0 б., з помірним больовим синдромом, нейротрофічним синдромом та синдромом чутливих розладів, прогресуючий перебіг, фаза прогресування. Крім того, зазначено, що «з 20.07.2022 по 07.08.2022, продовжує хворіти, продовжити реабілітацію в МРЦ «Південний Буг» з 08.08.2022» (а.с.10).

Відповідно до довідки Медичного реабілітаційного центру «Південний Буг» МВС України м.Хмільник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходився на реабілітаційному лікуванні в МРЦ МВС України з 08.08.2022 по 27.08.2022 із діагнозом післятравматична плечова плексопатія. За результатами лікування відбулися незначне поліпшення. Рекомендовано повторне санаторно-курортне лікування (а.с.11).

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 04.11.2022 №289 солдата ОСОБА_1 , який здав справи і обов`язки за посадою стрільця 2-го відділення 1-го патрульного взводу 3-ї патрульної роти 4-го патрульного батальйону, якого звільнено відповідно до частини 4 пункту 2 підпункту «Б» статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 02.11.2022 №49о/с у відставку за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби виключено зі списків особового складу та всіх частин забезпечення. Відповідно до постанови №168 вирішено виплатити додаткову винагороду в розмірі 30 000 грн. пропорційно прос луженому часу за період з 01.11.2022 по 04.11.2022 (а.с.12).

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 29.11.2022 №1707, виданої позивачу, останній в період з 01.06.2022 по 07.06.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в районі села Ольгівське Гуляйпільського району Запорізької області (а.с.45).

За змістом довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №152735 ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності довічно, за наявності травми, пов`язаної із захистом Батьківщини. За вказаною довідкою позивачу 27.12.2022 видано посвідчення особи з інвалідністю 2 групи серії НОМЕР_4 . Також наявне пенсійне посвідчення серії НОМЕР_5 , видане 11.01.2023 з поміткою «2 гр. інвалідність внаслідок війни» (а.с.42).

У відповідності до постанови медичної (військово-лікарської) комісії, виданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Запорізькій області», від 05.12.2022 №46 травма старшого солдата ОСОБА_1 «травматична плечова плексопатія ліворуч з ураженням вторинного медіального пучка з помірним больовим синдромом, нейротрофічними і чутливими розладами, парезом згиначів кисті» - пов`язана із захистом Батьківщини. Водночас «стан після тотального цементного ендопротезування лівого колінного суглобу, легенева емболія, стан після перенесеної субмасивної ТЕЛА лівобічної інфаркт-пневмонії, деформуючий остеоартроз лівого плечового суглобу, хронічний панкреатит, міопія слабкого ступеню обох очей та ін.» - захворювання, не пов`язане з проходженням військової служби (а.с.13).

Вважаючи протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати додаткової винагороди за час перебування на лікуванні, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною першою статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання, а саме межі реалізації військовослужбовцями своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, а також відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

За частиною другою статті 1-2 Закону №2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з частиною четвертою статті 9 Закону №2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 2,3 постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Грошове забезпечення складається із: посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Загальновідомим є факт введення воєнного стану в Україні Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 Про введення воєнного стану в Україні (продовженого указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022).

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168), пунктом 1(на момент виникнення спірних відносин) встановлено, що «на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах».

Надалі постановою Кабінету Міністрів України від 01.07.2022 №754 внесено зміни до вказаного пункту: слова які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка замінено словами які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні); після слова щомісячно доповнено словами (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць).

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793 знову внесено зміни до пункту 1, так в абзаці першому слова і цифри додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно замінено словами і цифрами додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць.

Виплата вказаної додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Абзацом 4 пункту 1 Постанови №168 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 01.04.2022 №400) передбачено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включаються особи, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793 в згаданому абзаці 4 пункту 1 Постанови №168 після слів пов`язаним із захистом Батьківщини доповнено словами , а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, а слово (лікарсько-експертної) замінити словами (лікарсько-експертної, медичної).

Аналіз вказаних норм Постанови №168 свідчить про те, що для виплати додаткової винагороди до 100 000 грн. необхідна наявність двох умов: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини та факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення. При цьому, Постанова №168 не містить обмежень щодо періоду перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода.

Суд вказує, що факт перебування позивача в період з 07.06.2022 по 27.08.2022 на стаціонарному лікуванні не заперечується відповідачем.

Нормативно-правовим актом, який визначає порядок організації та проведення військово-лікарської експертизи у Збройних силах України є Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затверджене наказом Міністерства оборони України від14.08.2022 №402 (далі Положення №402).

Відповідно до пункту 2.1 Положення №402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.

За пунктом 6.11 Положення №402 постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я приймається після закінчення стаціонарного лікування в разі, коли для повного відновлення функції і працездатності необхідний термін - не менше 30 календарних днів. Постанова про потребу у відпустці за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка підлягає контролю штатною ВЛК (без затвердження).

Постанова ВЛК про потребу у звільненні від виконання службових обов`язків (занять) за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка затвердженню штатною ВЛК не підлягає.

Згідно з підпунктом «а» та «е» пункту 21.5 Положення №402 постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях: а) «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане під час захисту Батьківщини або виконання обов`язків військової служби під час служби у складі діючої армії і флоту у роки Громадянської війни, Великої Вітчизняної війни та війни з Японією (Другої світової війни), участі у бойових діях з розмінування боєприпасів часів Великої Вітчизняної війни (Другої світової війни), при безпосередній охороні державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні у складі прикордонного наряду, екіпажу корабля (катера), екіпажу літака (вертольота) або під час проведення оперативно-розшукових заходів, або здійснення самостійно чи в складі підрозділу відбиття збройного нападу чи вторгнення на територію України військових груп і злочинних угруповань, а також під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів. е) «Захворювання, НІ, не пов`язане з проходженням військової служби» - якщо воно виникло в того, хто пройшов медичний огляд, до призову на військову службу, прийняття на військову службу за контрактом (у тому числі і захворювання, не діагностовані при призові (під час прийому на військову службу), але патогенетично їх розвиток почався до призову (до прийому) на військову службу), і військова служба не вплинула на вже наявне захворювання і придатність до військової служби. Постанова в такому формулюванні приймається також за наслідками поранень (травм, контузій, каліцтв), якщо вони одержані до призову на військову службу, прийняття на військову службу за контрактом і військова служба не вплинула на вже наявні наслідки поранення (травми, контузії, каліцтва) і придатність до військової служби.

Так, у наявній в матеріалах справи постанові ВЛК від 05.12.2022 №46 міститься запис про те, що отримана ОСОБА_1 травма пов`язана із захистом Батьківщини, водночас захворювання, які діагностували під час перебування позивача на лікуванні не пов`язане з проходженням військової служби.

В той же час потреба військовослужбовця у лікуванні зумовлена його перебуванням у закладах охорони здоров`я, в яких він проходив стаціонарне лікування.

Так, позивачем надано виписки з історії хвороби та довідки за час перебування: з 07.06.2022 по 06.07.2022 у Державній установі «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Запорізькій області»; з 06.07.2022 по 20.07.2022 у Комунальному некомерційному підприємстві «Запорізька обласна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради; з 20.07.2022 по 07.08.2022 у Державній установі «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Запорізькій області»; з 08.08.2022 по 27.08.2022 у Медичному реабілітаційному центрі «Південний Буг» Міністерства внутрішніх справ України. В наданих документах містяться конкретні види лікування, необхідні для застосування після закінчення стаціонарного лікування.

Відповідно до пункту 11 статті 10-11 Закону №2011-XII у зв`язку з хворобою військовослужбовця йому надається відпустка для лікування із збереженням грошового та матеріального забезпечення на підставі висновку військово-лікарської комісії. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою не повинен перевищувати 4 місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні). Після закінчення встановленого безперервного перебування на лікуванні у закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою військовослужбовець підлягає огляду військово-лікарською комісією для вирішення питання про придатність його до військової служби.

Більш того, відповідно до пункту 1 розділу XXVІ Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.03.2018 №200 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, у тому числі тим, хто перебуває в розпорядженні, за весь період безперервного перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я чи у відпустці для лікування згідно з висновком військово-лікарської комісії, але не більше чотирьох місяців з дня вибуття з військової частини (крім випадків, коли чинним законодавством України передбачено триваліші строки перебування на лікуванні) виплачується грошове забезпечення за останніми основними посадами, які вони обіймали. Військовослужбовцям, які перебувають на лікуванні у зв`язку з пораненням, контузією чи каліцтвом, отриманими під час виконання службових обов`язків, грошове забезпечення виплачується за весь час перебування на лікуванні до дня вступу до виконання обов`язків за посадою або звільнення з військової служби.

Крім того, слід зазначити, що представник відповідача наголошує на тому, що у наданих позивачем документах не міститься висновків, що травма пов`язана з тяжким пораненням під час безпосередньої участі в бойових діях, проте предметом спору в даній справі є нарахування та виплата додаткової грошової винагороди відповідно до Постанови №168, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого.

Разом з тим, наказом командувача Національної гвардії України від 29.03.2022 №89 затверджено Інструкцією з виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України (далі Інструкція №89) та Порядок підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпечення здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, під час безпосереднього перебування в районах ведення воєнних (бойових) дій (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 2 Інструкції №89 на період дії воєнного стану військовослужбовцям виплачується додаткова винагорода у розмірі 30 000 гривень (у розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або заходах, розмір цієї винагороди збільшується до 100 000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно дням участі у бойових діях або заходах.

Згідно з пунктом 3 Інструкції №89 виплата додаткової винагороди здійснюється військовослужбовцям за місцем проходження військової служби на підставі наказів командирів (начальників) (далі - командири) органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, навчальних військових частин (центрів), баз, закладів охорони здоров`я та установ (далі - військові частини), а командирам військових частин - на підставі наказів командирів вищого рівня.

Пунктом 4 Інструкції передбачено, що підготовка проектів наказів для здійснення виплати додаткової винагороди, покладається на підрозділи, що відповідають за облік особового складу.

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються не пізніше 10 числа поточного місяця.

Підставою включення військовослужбовців до наказу про виплату додаткової винагороди є рапорт командира (начальника) підрозділу, що має містити інформацію про військове звання, прізвище ім`я та по-батькові, кількість днів та дати участі у бойових діях або заходах кожного військовослужбовця та підстави залучення цих військовослужбовців до бойових дій або заходів із зазначенням реквізитів конкретних документів, що підтверджують участь військовослужбовців у бойових діях або заходах

Так, з огляду на позицію позивача, він наполягає на тому, що має право на отримання додаткової винагороди за час перебування на лікуванні саме у розмірі, передбаченому за безпосередню участь у бойових діях.

За пунктом 1 Порядку до безпосередньої участі в бойових діях або заходах належить виконання військовослужбовцем у районах ведення бойових дій:

1) бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка веде воєнні (бойові) дії в районах ведення воєнних (бойових) дій, що визначаються Головнокомандувачем Збройних Сил України;

2) бойових (спеціальних) завдань, згідно з бойовими розпорядженнями, із всебічного забезпечення військових частин (підрозділів) в районі ведення воєнних (бойових) дій;

3) завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях України;

4) бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);

5) бойових завдань із знешкодження (знищення) незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), диверсійно-розвідувальних сил та інших збройних формувань агресора (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);

6) виконання завдань підрозділами артилерії з вогневого ураження противника;

7) виконання завдань підрозділами протиповітряної оборони з ураження повітряних;

8) здійснення польотів у районах ведення воєнних дій;

9) ведення повітряного бою;

10) здійснення заходів з виводу сил та засобів з-під удару противника (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);

11) виконання групами розмінування завдань з розмінування або робіт з улаштування, нарощування, утримання інженерних загороджень на визначених об`єктах, рубежах, районах та позиціях.

Відповідно до пункту 2 Порядку документами, що підтверджують безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях або заходах, є: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (журнал ведення оперативної обстановки) або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або книга служби нарядів та подій, що відбувалися або постова відомість під час охорони об`єкта (блокпоста, базового табору, складу ракетно-артилерійського озброєння, польового парку тощо), на який було здійснено збройний напад або довідка командира військової частини про підтвердження безпосередньої участі відряджених (прикомандированих) військовослужбовців у бойових діях або заходах. Рапорт (донесення) командира підрозділу про участь у бойових діях або заходах під час безпосереднього перебування в районах ведення воєнних (бойових) дій (виконання бойових або спеціальних завдань). До рапорту долучаються списки особового складу (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих (прикомандированих) підрозділів, військовослужбовців), які брали участь у бойових діях або заходах, із зазначенням військового звання, прізвища, ім`я та по батькові, періодів участі у бойових діях або заходах кожного військовослужбовця.

За пунктом 3 Порядку, облік військовослужбовців, які беруть безпосередню участь в бойових діях або заходах під час безпосереднього перебування в районах ведення воєнних (бойових) дій, здійснюється штабами військових частин.

Тобто, необхідною умовою для отримання додаткової винагороди у розмірі до 100000,00 грн. є не лише перебування військовослужбовця в районах проведення воєнних (бойових) дій, необхідним є саме взяття безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

При цьому, відповідно до акту №48/22 про нещасний випадок (в тому числі поранення) солдата ОСОБА_1 позивач у складі стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 виконував службово-бойові завдання відповідно до бойового розпорядження командувача ОУВ «Дніпро» від 02.06.2022 №313/ОУВ/1941т. Також наявна й довідка про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України від 29.11.2022 №1707.

Суд зауважує, що відповідно до формулювання пункту 2 Порядку «для документального підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців Національної гвардії України у бойових діях або заходах використовуються такі документи..», тобто цей Порядок містить перелік документів, які наявні у військової частини, в якій проходить службу особа, та на підставі яких видається наказ про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям.

Отже, приймаючи дане рішення суд виходить з того, що у постанові від 05.12.2022 №46 наявний висновок медичної (військово-лікарської) комісії, що травма старшого солдата ОСОБА_1 пов`язана із захистом Батьківщини, тобто під час безпосередньої участі у бойових діях, а також з того, що законодавством чітко передбачений порядок виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України, який не був дотриманий відповідачем.

Таким чином, суд дійшов висновку, що військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України протиправно не нараховано та не виплачено позивачу додаткову винагороду за період перебування останнього на стаціонарному лікуванні.

Обираючи спосіб захисту прав позивача, суд зважає на ефективність такого захисту.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України» №4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Разом з тим, як встановлено в ході судового розгляду справи відповідачем зазначених вище принципів при ненарахуванні та невиплаті грошової винагороди позивачу дотримано не було.

При цьому суд звертає увагу й на правову позицію Великої Палати Верховного Суду викладену у постанові від 06.11.2018 у справі №812/292/18, в якій зазначено, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

Позивачем заявлена вимога щодо стягнення конкретної суми додаткової винагороди за спірний період, однак суд зауважує, що виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

При цьому, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

В Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, зазначено, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд наголошує, що позивач, заявляючи позовну вимогу про стягнення, фактично просить суд втрутитися у дискреційні повноваження військової частини НОМЕР_1 та самостійно обраховувати розмір ненарахованої та невиплаченої винагороди.

Відповідно до приписів частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, обираючи спосіб відновлення порушеного права позивача, суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

На підставі вищевикладених положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, даючи оцінку поведінці відповідача, яка зумовила звернення позивача до суду з цим позовом, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача, у спосіб прийняття рішення визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди у відповідності до пункту першого постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 07.06.2022 по 27.08.2022 та, відповідно, для поновлення порушеного права, зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду у відповідності до пункту першого постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за вказаний період.

Враховуючи положення частин першої, другої статті 77, 90 КАС України, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

Оскільки відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, у розмірі до 100 000 грн. за період з 07.06.2022 по 27.08.2022 пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, у розмірі до 100 000 грн. за період з 07.06.2022 по 27.08.2022 пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого.

В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін:
Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_6 .
Відповідач військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, місцезнаходження: АДРЕСА_4 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_7 .

Рішення у повному обсязі складено та підписано 21.03.2023.

Суддя К.В.Мінаєва