Справа № 320/3712/21
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2023-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/3712/21 Суддя (судді) першої інстанції: Кушнова А.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Єгорової Н.М. та Сорочка Є.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2022 року у справі за адміністративним позовом військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач, ОСОБА_1 ), в якому просила суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду, заподіяну державі, у розмірі 18720,00 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2022 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Доводи апелянта ґрунтуються на тому, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, судом не повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скаргита перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 20.11.2020 на адресу військової частини НОМЕР_1 надійшло розпорядження командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №502/2/6/45/419 від 18.11.2020 щодо приведення обліку майна зв`язку Військової частини НОМЕР_2 до вимог Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, введеної в дію наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 №440.

Вказане розпорядження містило вимогу провести службове розслідування за фактом нестачі майна зв`язку на загальну суму 18720,00 грн., яке згідно додатку до атестату від 18.07.2019 №3/2019 рахується за військовою частиною НОМЕР_1 , з метою списання за інспекторським посвідченням втраченого майна зв`язку військової частини НОМЕР_2 та приведення обліку майна зв`язку військової частини НОМЕР_1 до вимог Інструкції з обліку військового майна у ЗСУ, введеної в дію наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 №440, та у разі встановлення винної посадової особи звернутися до суду.

Відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 23.11.2020 №380 заступником начальника штабу з мобілізаційної роботи в/ч НОМЕР_1 майором ОСОБА_2 проведено службове розслідування з метою уточнення причин та умов виявленої нестачі майна зв`язку в/ч НОМЕР_2 , яка виникла під час прийому-передачі техніки та майна зв`язку, за результатами якого складено акт проведення службового розслідування (далі - акт проведення службового розслідування).

Згідно з висновками Акту проведення службового розслідування, проведеного за наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 23.11.2020 №380, в ході проведення службового розслідування встановлено, що наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 11.05.2018 №189 було призначено службове розслідування щодо виникнення нестачі майна зв`язку військової частини НОМЕР_2 , яка виникла під час прийому-передачі техніки та майна зв`язку, за результатами якого було складено акт службового розслідування від 27.06.2018 №22.

Згідно з висновками, викладеними в акті службового розслідування від 27.06.2018 №22, причинами та умовами, які сприяли виникненню нестачі майна на суму 18720,00 грн. під час розмитнення та передачі техніки і майна зв`язку з в/ч НОМЕР_2 , Республіка Косово, до в/ч НОМЕР_3 , стали невиконання начальником зв`язку командиром взводу зв`язку в/ч НОМЕР_2 прапорщиком ОСОБА_1 статей 11,16 Статуту внутрішньої служби ЗС України щодо належного виконання службових обов`язків та недотримання під час прийому-передачі майна зв`язку п. 3.2.7 Тимчасового керівництва з обліку військового майна у ЗС України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 24.12.2010 №690, яким визначено, що після передавання військового майна, перший примірник нарядів залишається у здавальника, другий примірник у постачальника, а третій направляється здавальником начальнику відповідної служби забезпечення органу військового управління у якості донесення щодо виконання його розпорядчого документа.

Згідно пропозицій службового розслідування від 27.06.2018, до матеріальної відповідальності начальника зв`язку командира взводу зв`язку в/ч НОМЕР_2 прапорщика ОСОБА_1 не притягували у зв`язку із спливом строків позовної давності (3 роки), передбачених статтею 257 Цивільного кодексу України. Також ОСОБА_1 не притягували до дисциплінарної відповідальності відповідно до статті 87 Дисциплінарного статуту ЗС України у зв`язку із спливом шести місяців з дня вчинення правопорушення.

В Акті проведення службового розслідування зазначено, що державі нанесено пряма дійсна шкода у розмірі 18720,00 грн. внаслідок порушень під час прийому-передачі техніки та майна зв`язку з в/ч НОМЕР_2 Республіка Косово до в/ч НОМЕР_3 .

Службовим розслідуванням встановлено провину у заподіяній шкоді з боку посадових осіб в/ч НОМЕР_4 , але у зв`язку зі спливом строків позовної давності (3 роки) до матеріальної відповідальності відповідальних осіб не притягували.

З метою списання за інспекторським посвідченням втраченого майна зв`язку в/ч НОМЕР_2 та приведення обліку майна зв`язку в/ч НОМЕР_1 до вимог Інструкції з обліку військового майна у ЗСУ, введеною в дію наказом міністерства оборони України від 17.08.2017 №440, висновком службового розслідування, проведеного у листопаді 2020 року, запропоновано посадовим особам в/ч НОМЕР_1 організувати претензійно-позовну роботу щодо відшкодування збитків, завданих державі, відносно колишнього військовослужбовця в/ч НОМЕР_2 прапорщика ОСОБА_1 .

Згідно довідки в/ч НОМЕР_1 від 28.05.2021 №1238, наданої на виконання вимог ухвали суду першої інстанції від 18.05.2021, вартість втраченого майна служби зв`язку внаслідок порушень під час прийому-передачі з в/ч НОМЕР_2 Республіка Косово до в/ч НОМЕР_3 становить 18720,00 грн.

У подальшому, в/ч НОМЕР_1 на адресу ОСОБА_1 направлено претензію за №566 від 09.03.2021 на суму 18720,00 грн., в якій було запропоновано відповідачу добровільно відшкодувати матеріальну шкоду, завдану державі. Відповіді на вказану претензію позивачем не отримано.

Оскільки відповідач добровільно не відшкодував завдану матеріальну шкоду, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Колегія суддів при винесенні даної постанови керується наступним.

Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановлювати відповідні процесуальні строки, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Положеннями статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

При цьому, згідно ч. 4 ст. 123 КАС України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно п. 5 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року №243/95-ВР (далі - Положення) час, протягом якого винного військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного може бути притягнуто до матеріальної відповідальності, не може перевищувати строків позовної давності, встановлених чинним законодавством.

Відповідно до п. 31 Положення, у разі звільнення у запас або у відставку чи вибуття із військової частини винної особи (винних осіб) до прийняття рішення про стягнення з неї заподіяної шкоди, командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає цивільний позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди.

Згідно ст. 4 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 03 жовтня 2019 року № 160-IX (далі - Закон №160-IX) (який набув чинності з 31.10.2019), особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, шкода, завдана в/ч НОМЕР_1 , яка полягає в нестачі майна на суму 18720,00 грн., була виявлена під час проведення службового розслідування, призначеного наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 11.05.2018 №189, за результатом якого було оформлено акт службового розслідування від 27.06.2018 №22, відповідно до якого причинами та умовами, які сприяли виникненню нестачі майна на суму 18720,00 грн. під час розмитнення та передачі техніки і майна зв`язку з в/ч НОМЕР_2 Республіка Косово до в/ч НОМЕР_3 стали невиконання начальником зв`язку командиром взводу зв`язку в/ч НОМЕР_2 прапорщиком ОСОБА_1 статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби ЗС України щодо належного виконання службових обов`язків та недотримання під час прийому-передачі майна зв`язку п. 3.2.7 Тимчасового керівництва з обліку військового майна у ЗС України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 24.12.2010 №690.

Отже, з наведеної дати (27 червня 2018 року) у позивача виникли підстави для звернення до суду з цим позовом.

Враховуючи, що 27 червня 2018 року розпочався перебіг процесуального строку звернення до суду з позовом у цій справі, то звертаючись до суду 31.03.2021 позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду.

При цьому, судом першої інстанції помилково визначено строк звернення до суду з даним позовом посилаючись на норми ч.5 ст.122 КАС України, оскільки вказана норма визначає процесуальний строк для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби. В той час коли до спірних правовідносин має бути застосована ч.2 ст.122 КАС України.

Також варто зазначити, що у своїй постанові від 25 березня 2020 року у справі №9901/588/19 Верховний Суд у складі Великої Палати вказав, що згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть стосуватися реалізації цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Від судів вимагається вказувати підстави. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Отже, за практикою ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не слід розцінювати як порушення права на доступ до суду.

Відповідно до частин першої та третьої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

При цьому, як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, суд першої інстанції встановивши пропуск строку звернення до суду відмовив у задоволенні позову, виходячи з того, що пропущення особою строків позовної давності без поважних причин, за умови встановлення судом порушеного права, про захист якого вона просить, є підставою для відмови в задоволенні позову за спливом позовної давності.

Однак, суд апеляційної інстанції зауважує, що встановленню обставин наявності/відсутності порушеного права, та розгляду справи по суті передує встановлення судом відповідності позовної заяви вимогам ст.ст.160,161 КАС України. Водночас, нормами КАС України, зокрема, ч.13 ст.171, встановлено, що суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши пропуск строку звернення позивача до суду із даним позовом, повинен був застосувати вищевказані норми процесуального законодавства та залишити позов без розгляду.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції не повністю встановив фактичні обставини справи та при ухваленні рішення допустив порушення норм процесуального права, розглянувши спір по суті позовних вимог, що підлягали залишенню без розгляду у зв`язку з пропуском строків звернення до суду.

Оскільки судом першої інстанції порушено норми процесуального права, то оскаржуване судове рішення підлягає частковому скасуванню, а позов залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст. 34, 243, 311, 319, 321, 325, 328, 329, 331 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2022 року скасувати та залишити адміністративний позов військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди - без розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя: І.В. Федотов

Судді: Н.М. Єгорова

Є.О. Сорочко