Справа № 300/137/23
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2023-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" березня 2023 р. справа № 300/137/23
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Гомельчука С.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення певних дій, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_2 (далі - відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення певних дій.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у ОСОБА_1 при проходженні війської служби виникли підстави для звільнення з такої служби. На думку позивача, цими підтавами є необхідність здійснення постійного нагляду за хворою матір`ю та робота на посаді вчителя історії Великорожинської гімназії на 1 ставці. Позивач зазначає, що неодноразово звертався до командира військової частини НОМЕР_2 з рапортом та відповідними підтверджуючими документами про звільнення його з військової служби. Проте, рішення по таких рапортах відповідачем так і не прийнято. Позивач вважає бездіяльність відповідача протиправною та такою, що порушує його законні права та інтереси, внаслідок чого просить суд зобов`язати командування військової частини НОМЕР_2 звільнити його з військової служби за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю, що підтверджується відповідним медичним висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я та у зв`язку з тим, що є науковим працівником закладу загальної середньої освіти за основним місцем роботи на ставці більше 0,75.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.01.2023 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку, визначеному статтею 262 КАС України.
Військова частина НОМЕР_2 скористалась правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 20.03.2023, в якому зазначила, що позивач не оскаржує незаконність свого призову на військову службу та відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 в наданні відстрочки від призову на військову службу за мобілізацією. Зазначає, що довідка Косівської центральної лікарської консультативної комісії від 11.07.2022 №220 не є медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я та видана до того, як позивач звернувся до командування військової частини НОМЕР_2 із рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами Також вказує, що у зв`язку з інтенсивними бойовими діями, що ведуться зі збройними формуваннями російської федерації та безпосередньою участю військової частини у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, не може бути підтверджено факт отримання та опрацювання звернення ОСОБА_1 , яке подане до Івано-Франківської ОВА. Зауважує, що позивачем не подано рапорту до безпосереднього командира, що свідчить про недотримання пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. З урахуванням викладеного просить відмовити у задоволенні позову.
Суд, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення, оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих доказів, встановив таке.
На виконання вимог ухвали суду від 24.02.2023 та від 15.03.2023 військовою частиною НОМЕР_2 надано копію витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 09.05.2022 за №122, відповідно до змісту якого, військовослужбовця, призваного по мобілізації, молодшого сержанта ОСОБА_1 зараховано наказом Командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 " від 07.05.2022 №94-РС у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 та з 09.05.2022 зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення, з 10.05.2022 на котлове забезбечення і він з 09.05.2022 прийняв справи і посаду та приступив до виконання службових обов`язків.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 подав рапорт до військової частини НОМЕР_2 про звільнення його з військової служби.
Командиром військовї частини НОМЕР_2 надано відповідь від 02.07.2022 за №559 на поданий позивачем рапорт. У вказаній відповіді зазначено, що звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, з моменту введення воєнного стану не здійснюється на підставі частини 13 статті 17 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". Додані ОСОБА_1 до рапорту документи (акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, довідка з місця основної роботи про ставку педагогічного працівника, довідка про склад сім`ї) не підтверджують наявність підстав для звільнення з військової служби під час дії воєнного стану.
Згодом ОСОБА_1 подано звернення до Івано-Франківської обласної військової адміністрації щодо звільнення з військової служби для здійснення постійного догляду за хворою матір`ю.
Івано-Франківська обласна військова адміністрація надала відповідь позивачу за №П-08/841 від 02.08.2022 в якій зазначила, що звернення щодо звільнення ОСОБА_1 надіслане до військової частини НОМЕР_2 для вирішення.
Однак, станом на момент звернення до суду, військовою частиною НОМЕР_2 не звільнено ОСОБА_1 з військової служби.
Не погодившись з бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.
Надаючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.
Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон № 2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною 6 статті 2 Закону № 2232-XII передбачено наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні""від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.
На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
Як зазначалось судом, ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_2 . У той же час, як вбачається з матеріалів справи, позивач виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та подав рапорт про звільнення, у зв`язку із тим, що працює на посаді педагогічного працівника закладу загальної середньої освіти за основним місцем роботи на ставці більше 0,75 (вчитель історії Великорожинської гімназії).
У цьому аспекті суд вказує на таке.
Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII (далі - Закон № 3543-XII) у статті 23 врегульовує правовідносини щодо відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Абзацом 17 статті 23 Закону № 3543-XII визначено, що призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також наукові і науково-педагогічні працівники закладів вищої та фахової передвищої освіти, наукових установ та організацій, які мають вчене звання та/або науковий ступінь, і педагогічні працівники закладів професійної (професійно-технічної) освіти, закладів загальної середньої освіти, за умови що вони працюють відповідно у закладах вищої чи фахової передвищої освіти, наукових установах та організаціях, закладах професійної (професійно-технічної) чи загальної середньої освіти за основним місцем роботи не менш як на 0,75 ставки.
Однак, суд зауважує, що позивач уже проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , тому підстави для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації до нього застосовані бути не можуть. До того ж чинним законодавством не передбачено, як підставу для звільнення з військової служби - роботу на посаді вчителя.
Відтак, позовна вимога про звільнення з військової служби, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 є педагогічним (науковим) працівником закладу загальної середньої освіти за основним місцем роботи на ставці більше 0,75 є необгрунтованою.
Щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби у військовій частині НОМЕР_2 на підставі необхідності здійснення постійного догляду за хворою матір`ю, суд зазначає таке.
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону № 2232-XII.
Так, відповідно до підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років; у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я; у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи; у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд; військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю; військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку; один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років; військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років; перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.
Судом встановлено, що Косівською ЦРЛ Центральною лікарською консультативною комісією видано довідку від 11.07.2022 за № 220, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду.
Також Косівською ЦРЛ Центральною лікарською консультативною комісією складено довідку від 11.07.2022 за № 221, в якій зазначено, що ОСОБА_1 може доглядати за ОСОБА_2 .
Вищевказані довідки видані після розгляду військовою частиною НОМЕР_2 рапорту ОСОБА_1 про звільнення.
Відповідно до частини 7 статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до абзацу 2 пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення) право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Згідно з пунктом 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Пунктом 14 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" визначено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Пунктом 234 Положення зазначено, що перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Вислуга років військової служби військовослужбовців розраховується не пізніше ніж за два місяці до дати, на яку планується звільнення. Інформація про розраховану вислугу років військової служби доводиться військовослужбовцю під підпис перед оформленням документів для його звільнення з військової служби. У разі незгоди з розрахунком вислуги роки військової служби військовослужбовець повинен письмово обґрунтувати свої заперечення на аркуші з розрахунком вислуги років і засвідчити їх своїм підписом. У разі відмови військовослужбовця підписати розрахунок вислуги років про це робиться відповідний запис на цьому ж аркуші та засвідчується підписами осіб, які були присутні під час бесіди.
Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 10.04.2009 № 170 (далі - Інструкція №170) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України .
Відповідно до пункту 1.5 Інструкції №170 для встановлення, зміни, призупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Командуванні об`єднаних сил Збройних Сил України, видах Збройних Сил України, окремих родах сил Збройних Сил України, окремих родах військ Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах, організаціях, (далі - військові частини), оформляються: подання (додаток 1), рішення колегіальних органів, утворених і діючих відповідно до законодавчих актів і актів Міністерства оборони України, Резерв кандидатів для просування по службі (додаток 2), План переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад (далі - План переміщення на посади) (додаток 16) на військовослужбовців крім тих, які проходять строкову військову службу, зокрема щодо звільнення з військової служби.
Згідно із абзацом 2 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції №170 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.
Додатком 19 Інструкції №170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Зокрема відповідно до п.5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 та визначено підпунктом «г» пункту 1 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", подаються: копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).
Проаналізувавши наведені норми, суд звертає увагу, що розгляд рапорту про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин щодо дотримання абзацу 3 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції №170, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Проект наказу про звільнення зі служби до подання їх на підпис командирам перевіряється безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою та проходить правову експертизу в юридичній службі.
Отже розгляд рапорту та прийняття рішення щодо результатів його розгляду потребують певного часу, який чітко не визначений вищевказаними нормативно-правовими актами.
Разом з цим суд акцентує увагу, що ОСОБА_1 не подано рапорт до командира військової частини НОМЕР_2 про звільнення з військової служби на підставі необхідності здійснення постійного догляду за хворою матір`ю із необхідними підтверджуючими документами. Відтак, позивачем не дотримано процедури подання рапорту про звільнення, яка визначена Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Таким чином, враховуючи обставини, наведені судом вище, викладені позивачем доводи не можуть бути враховані судом в обгрунтування наявної бездіяльності відповідача щодо незвільнення з військової служби за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю.
Згідно з частинами 1-3 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Суд вважає, що позивачем не доведено обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.
На підставі вищевкладеного, суд дійшов висновку, що у задоволенні аміністративного позову ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки позивачем не дотримано процедури подання рапорту про звільнення, визначеної Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. Крім того, наявність у військовослужбовця статусу педагогічного працівника, який не скористався правом на відстрочку від призову, не може слугувати підставою для звільнення з військової служби у ЗСУ.
Враховуючи відмову у задоволенні позову, відсутні підстави для розподілу судових витрат згідно зі статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення певних дій відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішеня суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

відповідач: Військова частина НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ).

Суддя Гомельчук С.В.