Справа № 520/2411/23
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2023-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

20 березня 2023 р. справа № 520/2411/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олексія Котеньова, розглянувши за правилами спрощеного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків,61022, ) , Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул.Соборності, буд. 66, м. Полтава,36014, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому з урахуванням уточнень просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №34 від 29.12.2022 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугою років відповідно до положень ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплачувати пенсію за вислугою років ОСОБА_1 з 22.12.2022 з розрахунку 90 відсотків від розміру заробітної плати, визначеної довідкою, виданою Закарпатською обласною прокуратурою від 13.12.2022 за 21№101-вих.2022 з додатком до неї, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ, з доповненнями згідно із Законом № 3662-12 від 26.11.1993, у редакції Закону від 12.07.2001 № 2663-ІІІ, без обмеження її максимальним розміром.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі без виклику сторін.

Суд розглядає справу у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п.10 ч.1 ст.4, ч.4 ст.229 КАС України.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач набув право на пенсійне забезпечення у порядку, визначеному ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ, з доповненнями згідно із Законом № 3662-12 від 26.11.1993, у редакції Закону від 12.07.2001 № 2663-ІІІ, та має для цього необхідний як загальний, так і стаж роботи на прокурорських посадах. Щодо посилань відповідача у спірному рішенні на можливість призначення пенсії особі, що працює на прокурорській посаді, варто зауважити, що Наказом Генерального прокурора від 13 грудня 2019 року №524к ОСОБА_1 звільнено з посади заступника прокурора Закарпатської області у зв`язку з неналежним виконанням посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади (пункт 3 частини 1 статті 41 Закону України «Про прокуратуру»). Підстава: рішення Ради прокурорів України від 11 грудня 2019 року.

Утім, таке рішення позивачем оскаржено у судовому порядку та рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року у справі № 260/136/20, що набрало законної сили на підставі постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.08.2022, визнано протиправним та скасовано рішення Ради прокурорів України № 174 від 11 грудня 2019 року, визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора № 524к від 13.12.2019 про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника прокурора Закарпатської області у зв`язку з неналежним виконанням посадових обов`язків. Визнано протиправним та скасовано наказ Прокуратури Закарпатської області № 40к від 27 січня 2020 року щодо звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора прокуратури Закарпатської області з 27 січня 2020 року. Поновлено ОСОБА_1 на адміністративній посаді першого заступника прокурора Закарпатської області з 14 грудня 2019 року та в органах прокуратури.

Відтак, з урахуванням принципу юридичної визначеності слід вважати, що ОСОБА_1 де юре перебуває на прокурорській посаді, адже його звільнення визнано незаконним в судовому порядку.

Відповідачами надано відзиви на адміністративний позов, в яких вказано, що відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» відповідачем правомірно прийнято оскаржуване рішення, оскільки у позивача на день звернення відсутній необхідний стаж для призначення пенсії за вислугу років.

Процесуальним правом надати інші заяви по суті справи сторони не скористались.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працював в органах прокуратури з 29 липня 2002 року до 27 січня 2020 року.

Станом на день звільнення стаж роботи ОСОБА_1 в органах прокуратури становив 17 років 5 місяців 30 днів, що підтверджується довідкою Закарпатської обласної прокуратури від 14.12.2022 №07-78-22.

У зв`язку з наявним трудовим стажем ОСОБА_1 22.12.2022 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області із заявою щодо призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991, виходячи з розрахунку 90% від розміру заробітної плати згідно з довідкою, виданою Закарпатською обласною прокуратурою від 13.12.2022 за 21№101-вих.2022 з додатком до неї.

До заяви про призначення пенсії, серед іншого, позивачем додано копію трудової книжки НОМЕР_2 .

За результатами розгляду вказаної заяви за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду в Полтавській області прийнято рішення №34 від 29.12.2022, яким відмовлено у призначенні пенсії з посиланням на те, що на даний час пенсія працівникам прокуратури призначається відповідно до Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 14.10.2014, пенсія призначається незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше - 25 років стажу, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років у разі звернення із заявою про призначення пенсії з 01 жовтня 2020 і пізніше.

У рішенні пенсійним органом вказано про те, що загальний трудовий стаж ОСОБА_1 становить 19 років 09 місяців 12 днів, стаж роботи на посадах прокурора - 17 років 05 місяців 05 днів.

До стажу за вислугу років зараховані періоди половина строку навчання в юридичному вузі 01 років 08 місяців 15 днів, періоди роботи з 29.07.2002 по 27.01.2020 відповідно до трудової книжки.

Період роботи з 07.09.2020 по теперішній час до вислуги років не зараховано, оскільки займані посади не передбачені статтею 86 Закону України "Про прокуратуру", а саме не враховано до вислуги період з 07.09.2020 по 08.12.2020 на посаді доцента Ужгородського національного університету; період з 08.12.2020 на посадах міського голови, заступника міського голови, начальника управління соціальних допомог.

Також пенсійним органом до страхового стажу не врахований період роботи згідно з записом трудової книжки № НОМЕР_3 від 04.04.2002 з 01.04.2002 по 29.07.2002, оскільки відсутній наказ на звільнення.

Вищевказане рішення позивач вважає протиправним та таким, що порушує його право на соціальний захист, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 1 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789- XII від 05.11.1991 (в редакції Закону №2663-111 від 12.07.2001), прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку. Пенсія призначається у розмірі 80 % від суми їхньої місячної заробітної плати, до котрої включається всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 % місячного заробітку. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок пенсії проводиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Згідно з частиною 2 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема, працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Аналогічна правова позиція зі спірного питання висловлена Верховним Судом України у постановах від 10.12.2013 у справі № 21-348а13 та від 17.12.2013 у справі № 21-445а13, Верховним Судом у постанові від 09.12.2020 у справі № 200/13595/19-а.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного суду України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з приписами статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-УІІ прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років; з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років 6 місяців; з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років; з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років 6 місяців; з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років; з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців; з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років; з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців; з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років; з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців; з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Відповідно до 6 абзацу частини 6 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-УІІ до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується половина строку навчання вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.

Суд зазначає, що право позивача на призначення та виплату пенсії підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу до Конвенції "Захист прав власності" і що їх можна вважати "майном" у значені цього положення, отже, непризначення та невиплата пенсії є втручанням у право позивача на мирне володіння майном.

Зазначена правова позиція, викладена в рішенні ЄСПЛ по справі "Сук проти України" від 10.03.2011 (за заявою №10972/05), згідно якої, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є чинним Закон, який передбачає таке право, або є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування.

В даному випадку є підстави стверджувати про наявність "законних сподівань", оскільки наявний стаж роботи позивача на посадах в органах прокуратури передбачає право на призначення та виплату пенсії за вислугою років, а положення ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 в редакції закону від 14.10.2014 фактично звужує право позивача на призначення та виплату позивачу пенсії за вислугою років.

Водночас, суд зазначає, що друге речення першого пункту ст. 1 Першого протоколу до Конвенції "Захист прав власності", яке дозволяє позбавити майна лише "на умовах, передбачених законом", а другий пункт зазначає, що держава має право здійснювати контроль за використанням майном шляхом введення в дію "законів" не поширюється на спірні правовідносини, оскільки втручання у право позивача не може бути визнано таким, що відповідає закону.

Таким чином, суд вважає, що позивач мав "законні сподівання" на призначення та виплату пенсії.

Щодо обчислення трудового стажу позивача, суд зазначає таке.

Згідно з ст.62 Закону "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, у відповідності до ст.48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція).

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підтягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.11 Інструкції передбачено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Відповідно до п.2.4 Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження). але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Суд вважає аргументованими твердження позивача про те, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення кадрових документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист та призначення пенсії у належному розмірі, а тому період роботи з 01.04.2002 по 29.07.2002 при призначенні пенсії слід зарахувати до страхового стажу позивача, оскільки він не може нести відповідальність за неналежне заповнення трудової книжки роботодавцем.

Також пенсійним органам всупереч приписам ст.50-1 Закону не зараховано до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, період строкової військової служби, а саме з 18.12.1996 по 29.05.1998, що підтверджується копією військового квитка НОМЕР_4 .

Додатково суд звертає увагу на такі обставини, що також слід врахувати при призначення пенсії позивачу.

Наказом Генерального прокурора від 13 грудня 2019 року №524к ОСОБА_1 звільнено з посади заступника прокурора Закарпатської області у зв`язку з неналежним виконанням посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади (пункт 3 частини 1 статті 41 Закону України «Про прокуратуру»). Підстава: рішення Ради прокурорів України від 11 грудня 2019 року.

Таке рішення позивачем оскаржено у судовому порядку та рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року у справі № 260/136/20, що набрало законної сили на підставі постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.08.2022, визнано протиправним та скасовано рішення Ради прокурорів України № 174 від 11 грудня 2019 року, визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора № 524к від 13.12.2019 про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника прокурора Закарпатської області у зв`язку з неналежним виконанням посадових обов`язків. Визнано протиправним та скасовано наказ Прокуратури Закарпатської області № 40к від 27 січня 2020 року щодо звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора прокуратури Закарпатської області з 27 січня 2020 року. Поновлено ОСОБА_1 на адміністративній посаді першого заступника прокурора Закарпатської області з 14 грудня 2019 року та в органах прокуратури.

Відтак, з урахуванням принципу юридичної визначеності слід вважати, що ОСОБА_1 де юре перебуває на прокурорській посаді, адже його звільнення визнано незаконним в судовому порядку.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування спірного рішення щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за вислугою років відповідно до положень ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» підлягають задоволенню.

Водночас, задля відновлення порушеного права позивача в сфері пенсійного забезпечення суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплачувати пенсію за вислугою років ОСОБА_1 з 22.12.2022 з розрахунку 90 відсотків від розміру заробітної плати, визначеної довідкою, виданою Закарпатською обласною прокуратурою від 13.12.2022 за 21№101-вих.2022 з додатком до неї, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ, з доповненнями згідно із Законом № 3662-12 від 26.11.1993, у редакції Закону від 12.07.2001 № 2663-ІІІ, без обмеження її максимальним розміром.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 5-10, 19, 77, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків,61022, ) , Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул.Соборності, буд. 66, м. Полтава,36014, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №34 від 29.12.2022 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугою років відповідно до положень ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків,61022, ) призначити та виплачувати пенсію за вислугою років ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) з 22.12.2022 з розрахунку 90 відсотків від розміру заробітної плати, визначеної довідкою, виданою Закарпатською обласною прокуратурою від 13.12.2022 за 21№101-вих.2022 з додатком до неї, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ, з доповненнями згідно із Законом № 3662-12 від 26.11.1993, у редакції Закону від 12.07.2001 № 2663-ІІІ, без обмеження її максимальним розміром.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул.Соборності, буд. 66, м. Полтава,36014, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) грн 88 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 20 березня 2022 року.

Суддя Олексій Котеньов