Справа № 300/151/23
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2023-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" березня 2023 р. справа № 300/151/23
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шумея М.В. розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Керівника Надвірнянської окружної прокуратури до Ланчинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій
ВСТАНОВИВ:
Керівник Надвірнянської окружної прокуратури в інтересах держави звернувся до суду із позовом до Ланчинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Ланчинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківськівської області щодо не оформлення правовстановлюючих документів на приміщення будівлі клубу с. Глинки, орієнтованою площею 150 м2 за адресою: с. Глинки, вул. Довбуша, 20А, Ланчинської територіальної громади Надвірнянського району та земельної ділянки під ним площею 0,2800 га;
- зобов"язати Ланчинську селищну раду Надвірнянського району Івано-Франківської області вжити заходи щодо оформлення та державної реєстрації права власності на приміщення будівлі клубу с.Глинки, площею 150 м2 за адресою: с. Глинки, вул. Довбуша, 20А, Ланчинської територіальної громади Надвірнянського району та земельної ділянки під ним площею 0,2800 га відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень".
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем не вжито вичерпних заходів до реєстрації комунальної власності на приміщення будівлі клубу с. Глинки, орієнтованою площею 150 м2 за адресою: с. Глинки, вул. Довбуша, 20А, Ланчинської територіальної громади Надвірнянського району та земельної ділянки під ним площею 0,2800 га, незважаючи на те, що підстава для набуття права комунальної власності на вказаний об"єкт нерухомого майна в Ланчинської селищної ради виникла ще у серпні 2018 року. Просить задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.01.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та встановлено строки на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень.
Відповідач правом на подання відзиву не скористався.
Розглянувши позовну заяву в порядку визначеному статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши наявні у справі письмові докази, суд встановив такі обставини.
Відповідно до інформації Ланчинської селищної ради Надвірнянського району від 25.07.2022 № 636/02.2-09, наданої на запит окружної прокуратури, вбачається, що на підставі «Акта приймання-передачі майна з балансу Середньомайданського старостинського округу на баланс Ланчинської територіальної громади» від 31.01.2019 передано будівлю клубу в с. Глинки.
Однак на вищевказане приміщення та земельну ділянку на даний час не виготовлено правовстановлюючі документи та не зареєстровано право власності.
Селищна рада листом № 636/02.2-09 від 25.07.2022 повідомила окружну прокуратуру, що правовстановлюючі документи не виготовлено у зв`язку із відсутністю належного фінансування.
Загальна площа Глинківського будинку культури складає орієнтовно 150 м2 та площа земельної ділянки для його обслуговування становить 0,2800 га.
Згідно з витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна, право власності чи будь-яке інше речове право на нерухоме майно, а саме будівлю клубу в с. Глинки, по вул. Довбуша, 20А станом на 27.12.2022 не зареєстровано.
Відповідно до інформації ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» від 23.06.2022, станом на 31.12.2012 право власності на нерухоме майно по вул. Довбуша, 20А в с. Глинки Надвірнянського району не зареєстровано та інвентаризаційна справа не заводилась.
Також, згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що за адресою: вул. Довбуша, 20А в с. Глинки право власності на земельну ділянку не зареєстровано.
Окрім того, відповідно до інформації Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області земельна ділянка під сільським клубом не сформована, відомості в Державному земельному кадастрі станом на 14.04.2022 відсутні, як і відомості про реєстрацію правовстановлюючих документів на земельну ділянку.
Село Глинки Середньомайданської сільської ради приєдналось до Ланчинської селищної ради відповідно до рішення останньої від 13.08.2018 № 361-9/2018 р.
Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України "Про добровільне об`єднання територіальних громад» об`єднана територіальна громада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків територіальних громад, що об`єдналися, з дня набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною такою об`єднаною територіальною громадою.
Незважаючи на те, що підстава для набуття права комунальної власності на вказаний об`єкт нерухомого майна в Ланчинської селищної ради виникла ще у серпні 2018 року, тобто більше 4 років тому, селищною радою досі не вжито вичерпних заходів до реєстрації права комунальної власності.
Таким чином, починаючи з серпня 2018 року по даний час Ланчинською селищною радою не вжито жодних заходів, спрямованих на оформлення права власності на будівлю та її державної реєстрації, а також земельну ділянку для обслуговування вказаного об`єкту нерухомості, що свідчить про протиправну бездіяльність органу місцевого самоврядування.
Вказане в сукупності створює передумови для зловживань щодо розпорядження зазначеним нерухомим майном, ризики безпідставного вибуття власності територіальної громади, інтереси якої представляє селищна рада, що може призвести до негативних наслідків та порушення прав громади, що є підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом звернення до суду з позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
Оцінюючи наявність підстав для звернення прокурора з цим позовом, суд враховує таке.
Відповідно до ст. 131-1 Конституції України, на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.
У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами (частина 3 статті 53 КАС України).
Звернення прокурора до суду з позовом спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання законності користування комунальним майном без правовстановлюючих документів, що свідчить про наявність передбачених частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» підстав для представництва інтересів держави в суді.
Відповідно до частини третьої статті 23 вказаного Закону України прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (частина 5 статті 53 КАС України).
У Рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).
Також, виходячи із змісту рішення Конституційного Суду України у справі № 3-рп/99 від 08.04.1999, прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 3-рп/99). Вказані міркування Конституційний Суд України висловив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак, висловлене Судом розуміння поняття «інтереси держави» має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 23 Закону України «Про прокуратуру». Одночасно, згідно із вказаним рішенням Конституційного Суду України, поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави.
Таким органом відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України може виступати орган державної влади чи місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.
Чинним законодавством України не визначено органу, який наділений повноваженнями щодо звернення до суду з позовом до Ланчинської селищної ради Надвірнянського району про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій.
Таким чином, у спірних правовідносинах відсутній орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції, а бездіяльність відповідача призводить до позбавлення дійсного власника (територіальної громади) можливості вільно володіти, користуватись і розпоряджатись своїм майном, що в свою чергу спричинює недонадходження коштів до місцевого бюджету.
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій.
Відтак, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 19.09.2019 у справі № 815/724/15, від 17.10.2019 у справі № 569/4123/16-а.
Враховуючи наведене, суд висновує, що у першого керівника Надвірнянської окружної прокуратури є достатні підстави, визначені статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», для звернення до суду з цим позовом у процесуальному статусі позивача.
Оцінюючи доводи позивача про протиправну бездіяльність відповідача щодо не оформлення правовстановлюючих документів на приміщення будівлі клубу с. Глинки, орієнтованою площею 150 м2 за адресою: с. Глинки, вул. Довбуша, 20А, Ланчинської територіальної громади Надвірнянського району та земельної ділянки під ним площею 0,2800 га, суд враховує таке.
Частиною 2 статті 19 Конституції України від 28.06.1991 №254к/96-ВР визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Указана норма основного закону означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
На підставі означає, що суб`єкт владних повноважень: повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.
У межах повноважень означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень,не перевищуючи їх.
У спосіб означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.
Статтею 140 Конституції України визначено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста самостійно вирішувати питання місцевого значення.
Частиною 1 статті 142 Конституції України передбачено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.
Відповідно до статті 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування: управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.
Згідно з нормами Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності це право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування. Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.
Статтею 327 ЦК України передбачено, що у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.
Відповідно до частини 1 статті 10, частин 1, 3 статті 16, пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.
Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.
Судом із матеріалів справи встановлено, що Ланчинською селищною радою, як суб`єктом комунальної власності, що здійснює від імені та в інтересах територіальних громад відповідні права комунальної власності, упродовж чотирьох років фактично не здійснено жодних юридично значимих обов"язкових дій щодо оформлення та державної реєстрації права власності на приміщення будинку культури в с. Глинки орієнтовною площею 150 м2 за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки під будинком культури площею 0,2800 га.
Відтак, використання зазначеного нерухомого майна здійснюється із порушенням вимог чинного законодавства шляхом користування будівлями, спорудами без державної реєстрації права власності та правовстановлюючих документів (свідоцтва про право власності).
Відповідно до частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Комунальна власність одна з трьох форм власності, поряд з державною та приватною. Також, поряд з державною власністю це одна з двох форм публічної власності. За своєю суттю комунальна власність є колективною.
У статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що представницьким органом місцевого самоврядування є відповідна місцева рада, яка складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення.
Відповідно до пункту 31 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради вправі приймати рішення про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення цих повноважень та умов їх здійснення.
Відповідно до частини 5 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. До відання виконавчих органів, зокрема міських рад, належать повноваження щодо управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад (пункт 1 статті 29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Так, частиною другою статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.
Відповідно до статті 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відповідно рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі. До об`єктів нерухомого майна Цивільним України кодексом віднесено житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно (статті 331, 376). Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» об`єктами нерухомого майна є: житлові будинки, квартири, будівлі, споруди, житлові та нежитлові приміщення (стаття 5).
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Частиною 1 статті 5 вказаного Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.
Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», загальними засадами державної реєстрації прав є: гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав, одночасність вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва та державної реєстрації прав; публічність державної реєстрації прав; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.
Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до згаданого Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частина друга статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають, зокрема, право власності.
У Державному реєстрі прав відповідно до статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.
Право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, а також їх окремі частини може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності чи інше речове право на земельну ділянку, на якій вони розташовані.
Відповідно до частини третьої статті 182 Цивільного кодексу України ухилення від реєстрації права на нерухомість, окрім іншого, можуть бути оскаржені до суду.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновків про те, Ланчинська селищна рада Надвірнянського району Івано-Франківської області, яка уповноважена управляти комунальним майном, належним територіальній громаді с. Глинки, несе обов`язок щодо державної реєстрації в установленому порядку права власності територіальної громади та належного оформлення правовстановлюючих документів на об`єкти права власності територіальної громади. Крім того, без реєстрації права комунальної власності орган місцевого самоврядування не може реалізовувати функції власника, в тому числі звертатись до суду в разі самовільного зайняття вказаного нерухомого майна чи вчинення інших протиправних дій якими порушуються інтереси територіальної громади.
Як встановив суд, право власності на приміщення Глинківського сільського клубу с. Глинки орієнтовною площею 150 м2 за наявності підстав та відповідних повноважень селищною радою, як суб`єктом комунальної власності, що реалізує від імені та в інтересах територіальної громади с. Глинки правомочності власника, у встановленому порядку не зареєстровано.
Таким чином, суд приходить висновку про протиправну бездіяльність Ланчинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківськівської області щодо не оформлення правовстановлюючих документів на приміщення будівлі клубу с. Глинки, орієнтованою площею 150 м2 за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки під ним площею 0,2800 га, а тому вважає за необхідне зобов"язати Ланчинську селищну раду Надвірнянського району Івано-Франківської області вжити заходи щодо оформлення та державної реєстрації права власності на приміщення будівлі клубу с.Глинки, площею 150 м2 за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки під ним площею 0,2800 га відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень".
Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положення статті 9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.
Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність Ланчинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківськівської області щодо не оформлення правовстановлюючих документів на приміщення будівлі клубу с. Глинки, орієнтованою площею 150 м2 за адресою: с. Глинки, вул. Довбуша, 20А, Ланчинської територіальної громади Надвірнянського району та земельної ділянки під ним площею 0,2800 га.
Зобов"язати Ланчинську селищну раду Надвірнянського району Івано-Франківської області вжити заходи щодо оформлення та державної реєстрації права власності на приміщення будівлі клубу с.Глинки, площею 150 м2 за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки під ним площею 0,2800 га відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень".
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники процесу:

позивач - Керівник Надвірнянської окружної прокуратури (майдан Шевченка, 39, м. Надвірна, Надвірнянський р-н, Івано-Франківська обл., 78405 );

відповідач - Ланчинська селищна рада Надвірнянського району (вул. Шкільна, 3, селище Ланчин Надвірнянський р-н Івано-Франківська обл.,78400 ЄДРПУО 04354545).

Суддя Шумей М.В.