Справа № 500/201/23
Суддя: Осташ Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2023-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/201/23

21 березня 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі: головуючого судді Осташа А. В. за участю: секретаря судового засідання Хоміцької С.О., позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення №25 від 16.09.2022 та зобов`язання до вчинення дій, а саме: призначити i виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 09 вересня 2022 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено про те, що рішенням №25 від 16.09.2022 про відмову в призначенні пенсії, відповідач протиправно відмовив в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з підстав відсутності необхідного стажу, не врахувавши при цьому період роботи згідно трудової книжки, заповненої 12 листопада 1975 року, оскільки на першій сторінці трудової книжки наявне виправлення імені заявника. Позивач вважає, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, а тому дана відмова відповідача є необґрунтованою та такою, що суперечить вимогам законодавства. При цьому позивач зазначає, що наявність виправлень в трудовій книжці не залежить від його волі. Крім того, він зазначив, що для підтвердження йому даної трудової книжки він звернувся до Тернопільського міськрайонного суду та рішенням суду від 07.11.2022 року встановлено факт належності йому трудової книжки від 12.11.1975.

Ухвалою суду від 23.01.2023 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників.

Ухвалою суду від 15.02.2023 розгляд справи призначено з повідомленням сторін та призначено судове засідання на 08.03.2023.

22.02.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує та вказує, що рішення про відмову в призначенні пенсії прийнято правомірно. Просив в задоволенні позову відмовити. Окрім того, звернув увагу суду на ту обставину, що 22.12.2022 позивачу призначено пенсію. Як наслідок, вимоги позивача щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити йому пенсію є необґрунтованими.

Ухвалою суду від 08.03.2023 розгляд справи за клопотанням позивача відкладено та надано позивачу можливість ознайомитись з відзивом та подати відповідь на відзив.

Позивач 20.03.2023 подав відповідь на відзив.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився та подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Суд, розглянувши справу, заслухавши вступне слово позивача, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив таке.

Позивач 09.09.2022 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з пакетом документів щодо призначення пенсії.

Рішенням Головного управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області №25 від 16.09.2022 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Відмову Головне управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області обґрунтувало тим, що за відсутності страхового стажу роботи 25 років, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 63 роки за наявності страхового стажу у період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року від 18 до 28 років, a6o після досягнення 65 років за наявності страхового стажу у період з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року від 15 до 20 років.

В рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 10 років 01 місяць 00 днів, до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки, дата заповнення якої 12.11.1975, оскільки на першій сторінці наявне виправлення імені позивача.

Дізнавшись про оспорюване рішення позивач в жовтні 2022 року звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з заявою про встановлення факту належності йому трудової книжки, заповненої 12 листопада 1975 року.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.11.2022 у справі №607/13486/22 заяву позивача задоволено та встановлено факт належності ОСОБА_1 трудової книжки, заповненої 12 листопада 1975 року.

Після отримання рішення Тернопільського міськрайонного суду, позивач 22.12.2022 повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області. На підставі додатково поданих документів позивачу з 22.12.2022 була призначена пенсія за віком.

Вважаючи, що пенсія за віком мала бути призначена саме з 09.09.2022 (дати звернення за її призначенням), а не з 22.12.2022, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Тобто спірним у даній справі є дата призначення пенсії.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року №1788-XII "Про пенсійне забезпечення (надалі, також - Закон №1788) та Законом України від 09 липня 2003 року №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі, також - Закон №1058-IV), іншими законами і нормативно-правовими актами, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Частиною 1 зазначеної статті передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: 1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; 2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України "Про пенсійне забезпечення" - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.

Відповідно до приписів частин 1, 2, 4 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пункту 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (надалі - Порядок № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 18 Порядку № 637, за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

При цьому суд звертає увагу на те, що положеннями Закону 1058-ІУ підставою для призначення пенсії визначено виключно наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Суд враховує також те, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є, на переконання суду, виключно підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність чи відсутність виправлень у записах в трудовій книжці.

Відповідний правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року по справі № 754/14989/15-а (адміністративне провадження № К/9901/11030/18).

Згідно ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В даному випадку, на думку суду, Головне управління ПФУ в Тернопільській області беззаперечно міг встановити факт зайнятості позивача в період з 21.09.1975 по 14.12.1990, так як в трудовій книжці від 12.11.1975 міститься всі записи про прийняття та звільнення з роботи (а.с. 9-10).

Крім того, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а відтак неналежне чи недотримання правил ведення трудової книжки не може спричиняти жодних негативних наслідків для особи, якій належить трудова книжка, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Враховуючи те, що у трудовій книжці позивача наявні записи щодо періодів його роботи, рішенням суду встановлено факт належності ОСОБА_1 трудової книжки, заповненої 12 листопада 1975 року, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність дій щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу вказаного періоду роботи, відмова у зарахуванні до страхового стажу позивача вказаного періоду роботи є протиправною.

Як наслідок, слід визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії №25 від 16.09.2022.

Щодо часу з якого має бути призначена пенсія позивачу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до вимог частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у 2022 році право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років мають особи за наявності страхового стажу не менше 29 років.

Суд зазначає, що за загальним правилом, встановленим ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією. Проте відповідно до пункту 1 частини 1 даної статті пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Однією із заявлених позивачем вимог є вимога про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити пенсію за віком з 09.09.2022.

В той же час, судом встановлено, що позивачу з 22.12.2022 призначено пенсію за віком.

В даному випадку страховий стаж позивача не є спірним, спірною є дата з якої позивачу призначено пенсію.

Відповідач не довів, що позивач звертався з двома заявами про призначення пенсії. Натомість в матеріалах справи є одна заява позивача від 09.09.2022.

Крім того, всупереч вимог п 1.7, 1.8 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Пенсійного фонду України за №22-1 від 25.11.2005 не повідомив позивача про те, які документи необхідно подати додатково та не надав строк на усунення недоліків, а одразу прийняв оскаржуване рішення про відмову в призначенні пенсії.

З врахуванням наведеного, суд вважає, що відповідач діючи не в спосіб передбачений законодавством України, не дотримуючись процедури щодо повідомлення про виявлені недоліки шляхом зазначення у заяві про призначення пенсії відповідного запису та роз`ясненням наслідків пропуску строку на вчинення таких дій, фактично обмежив позивача в праві на отримання пенсії з дати звернення за отриманням пенсії.

З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що пенсія позивача мала бути призначена за загальним правилом, з дати звернення за її призначенням - з 09.09.2022.

Тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 09 вересня 2022 року та провести виплату пенсії за період з 09.09.2022 по 22.12.2022

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Документально підтвердженими судовими витратами в даній справі є витрати позивача зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн. згідно квитанції від 05.02.2023 (а.с.17).

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, то слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №25 від 16.09.2022 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 09 вересня 2022 року та провести виплату пенсії за період з 09.09.2022 по 22.12.2022.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді судового збору сплаченого при поданні позову в сумі 1073 грн 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 21 березня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: Майдан Волі, 3,м. Тернопіль,46001 код ЄДРПОУ/РНОКПП 14035769);

Головуючий суддя Осташ А.В.