Справа № 200/2284/22
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2023-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року справа №200/2284/22

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 листопада 2022 (повне судове рішення складено 07 листопада 2022 року) у справі № 200/2284/22 (суддя в І інстанції Бабаш Г.П.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у поновленні страхових виплат та сплати заборгованості по страховим виплатам за період з 01 липня 2014 року по 31 жовтня 2014 року та з 01 квітня 2015 року;

- зобов`язати відповідача поновити страхові виплати та сплатити заборгованість по страховим виплатам за період з 01 липня 2014 року по 31 жовтня 2014 року та з 01 квітня 2015 року.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що він є внутрішньо переміщеною особою, перебуває на обліку в управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області.

06.12.2021 звернувся до відповідача із заявою про відновлення регресних виплат.

Проте листом від 12.12.2021 відповідач повідомив позивача про відмову у поновленні регресних виплат, з підстав недійсності довідки МСЕК від 16.12.2014.

Позивач зауважив про невиплату йому регресних виплат за період з 01.07.2014 по 31.10.2014 та з 01.04.2015.

Позивач вважає дії відповідача щодо невиплати щомісячних страхових виплат протиправними та такими, що порушують його конституційні права, а тому він звернувся з даним позовом до суду.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2022 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо відмови ОСОБА_1 у поновленні страхових виплат та сплати заборгованості по страховим виплатам за період з 01 липня 2014 року по 31 жовтня 2014 року та з 01 квітня 2015 року.

Зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області поновити ОСОБА_1 страхові виплати та сплатити заборгованість по страховим виплатам за період з 01 липня 2014 року по 31 жовтня 2014 року та з 01 квітня 2015 року.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що в період з 01.01.2015 по 31.03.2015 позивач перебував на обліку, як тимчасово переміщена особа, у Бахмутському міському відділенні виконавчої дирекції Фону соціального страхування України в Донецької області та отримував щомісячні страхові виплати у зв`язку з професійним захворюванням. Управлінням було проведено позивачу перерахунок щомісячних страхових виплат за період з 01.03.2014. Крім того, відповідач зазначає, що заборгованість, яка виникла після перерахунку, виплачена ОСОБА_1 в повному обсязі.

З квітня 2015 року Бахмутським міським відділенні виконавчої дирекції Фону соціального страхування України в Донецької області позивачу припинені щомісячні страхові виплати, у зв`язку з відсутністю первинної довідки внутрішньо переміщеної особи.

З квітня 2015 року позивач не звертався до органів Фонду соціального страхування України за продовженням страхових виплат.

Представник відповідача зазначив, що позивач звертався до Костянтинівського міського відділення з питання відновлення щомісячних страхових виплат із заявою від 06.12.2021. За результатами розгляду заяви потерпілому було відмовлено, у зв`язку з тим, що довідка МСЕК № 136313 серії 10 ААА, зареєстрована 16.12.2014, була видана обласною МСЕК № 6 (м. Донецьк), яка діє на території, не підконтрольній державній владі України.

Крім того, управлінням зазначено про неможливість надання доказів проведення перерахунку щомісячних страхових виплат позивачу за період з 01.03.2014 сплати заборгованості, розгляду заяви, копії постанови про відмову та призначення страхових виплат ОСОБА_1 у зв`язку із проведенням на території Донецької області бойових дій та евакуацією спеціалістів відділень управління до інших областей України.

Слід зазначити, що ухвалою апеляційного суду від 11 січня 2023 року замінено первинного відповідача у справі № 200/2284/22 Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на його правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ).

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України Серія № НОМЕР_1 .

Позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджено довідкою від 30.10.2017 № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

06 грудня 2021 року позивач звернувся до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області з заявою про поновлення раніше призначених щомісячних страхових виплат.

Листом від 15.12.2021 № 24.03./1974 Костянтинівське міське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, посилаючись на Постанову КМУ від 07.11.2014 № 595, розпорядження КМУ від 07.11.2014 № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження», а також на лист Міністерства охорони здоров`я України від 20.02.2015 № 16.01.-/6392 повідомило позивача, що документи, підтверджуючі його професійне захворювання, а саме довідка МСЕК № 136313 серії 10ААА від 16.12.2014, є не дійсною, оскільки видана та зареєстрована обласною МСЕК № 6 м. Донецьк та не була підтверджена обласним центром медико-соціальної експертизи (м. Краматорськ) після переміщення на підконтрольну Українській владі територію.

Крім того, відділення управління Фонду зазначає, що позивач з аналогічною заявою звертався вже у листопаді 2018 року, за результатами розгляду заяви відділенням було прийнято рішення про відмову в поновлені раніше призначених щомісячних страхових виплат. Підставами відмови було порушення оформлення установлених вимог до документу про нещасний випадок (до довідки МСЕК № 136313 серії 10ААА від 16.12.2014, виданою в м. Донецьк).

Спірним питанням у даній справі є правомірність (протиправність) дій відповідача щодо відновлення нарахування позивачу щомісячної страхової виплати з 01.07.2014 по 31.10.2014 та з 01.04.2015.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб визначено Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (надалі - Закон № 1706-VII).

Статтею першою Закону № 1706-VII визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 цього ж Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (ч. 2 цієї статті).

Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону (ч. 1 ст. 5 Закону N 1706-VII).

Як зазначалося судом раніше, позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується копією довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яка знаходиться в матеріалах справи.

Водночас, ст. 14 Закону № 1706-VII визначено, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Виходячи із системного аналізу вищенаведених норм, слід дійти висновку, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами, що й інші громадяни, які постійно проживають на території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач здобув право на отримання страхових виплат.

Правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, унормовано Законом України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (далі - Закон № 1105-ХІV), який із 01 січня 2015 року діє в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII.

Відповідно до п.п. "в" п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону № 1105-ХІV (у редакції, яка діяла до 01 січня 2015 року) у разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, виплачуючи йому, зокрема, щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого.

Згідно зі статтею 28 Закону № 1105-ХІV грошові суми, які відповідно до статті 21 цього Закону Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку, є страховими виплатами. Зазначені грошові суми складаються, зокрема, із страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності.

Статтею 40 Закону № 1105-ХІV(у редакції до 01 січня 2015 року) передбачено, що страхові виплати потерпілому провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком. Страхові виплати провадяться протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК.

Відповідно до вимог статті 46 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Таким чином, законодавством чітко встановлено, що призначення, виплата, припинення виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням усім без виключення особам, в тому числі й особам, які вимушено перемістилися з тимчасово окупованих територій, має здійснюватися виключно на підставі норм Законів щодо соціального страхування на рівні з іншими громадянами України.

Припинення страхових виплат можливе лише за умови прийняття органом ФСС відповідного рішення та лише з підстав, визначених ст. 46 Закону № 1105-XIV.

Однак підстави, відповідно яких позивачу припинено страхові виплати не передбачені вимогами ч. 1 ст. 46 Закону № 1105-XIV, отже припинення виплат було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1105-XIV.

Крім того, відповідачем в підтвердження доводів, викладених у відзиві, не надано жодного документу, підтверджуючого ці обставини.

Суд також звертає увагу на положення статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікований Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997), яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення ст. 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Відповідно до ч. 7 ст. 47 Закону №1105-XIV якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці".

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При розгляді даної справи суд також враховує висновки щодо застосування норм матеріального права у подібних відносинах, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц, що відсутність довідки про взяття на облік позивача як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району АТО, не може бути підставою для невиплати позивачу страхових виплат. При цьому Верховний Суд відступив від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному в раніше Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 6-51цс17.

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області є головним територіальним органом надання адміністративних послуг, є юридичною особою, тобто тільки управління має адміністративну процесуальну дієздатність у відповідності до статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем доказів виплати позивачу страхових виплат з 01 липня 2014 року по 31 жовтня 2014 не надано.

У зв`язку із закінченням строку дії висновку МСЕК, відповідач мав правові підстави для припинення виплат з 01 квітня 2015 року.

В той же час, 06 грудня 2021 року позивач звернувся до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області з заявою про поновлення раніше призначених щомісячних страхових виплат, надавши довідки МСЕК (а.с.15).

Листом від 15.12.2021 № 24.03./1974 Костянтинівське міське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, посилаючись на Постанову КМУ від 07.11.2014 № 595, розпорядження КМУ від 07.11.2014 № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження», а також на лист Міністерства охорони здоров`я України від 20.02.2015 № 16.01.-/6392 повідомило позивача, що документи, підтверджуючі його професійне захворювання, а саме довідка МСЕК № 136313 серії 10ААА від 16.12.2014, є не дійсною, оскільки видана та зареєстрована обласною МСЕК № 6 м. Донецьк та не була підтверджена обласним центром медико-соціальної експертизи (м. Краматорськ) після переміщення на підконтрольну Українській владі територію.

При цьому орган соціального страхування при аналізі документів, які видані на непідконтрольній українській владі території (в даному випадку довідки до акту огляду МСЕК від 16 грудня 2014 року серії 10 ААБ № 401310 та довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги від 16 грудня 2014 року серії 10 ААА № 136313), має виходити з того, що з огляду на загальні принципи, сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН (а саме «намібійські винятки», сформульовані Судом щодо окупованих територій, згідно з якими документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян) та в рішеннях Європейського суду з прав людини (у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016), суб`єкти владних повноважень повинні приймати та визнавати документи, що видані органами, підприємствами, установами та організаціями, що знаходяться на непідконтрольній українській владі території, оскільки їх неприйняття та невизнання веде за собою порушення прав громадян.

У зв`язку з наведеним, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області протиправно не виплачувались щомісячні страхові виплати позивачу з 01 липня 2014 року по 31 жовтня 2014 року та з 01 квітня 2015 року.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 листопада 2022 року у справі № 200/2284/22 залишити без змін.

Повне судове рішення 21 березня 2023 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук