Справа № 140/417/23
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2023-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року ЛуцькСправа № 140/417/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В.І., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач, пенсійний орган) про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Волинській області про утримання надміру виплачених сум пенсії від 09 вересня 2022 року № 12 у розмірі 16074,20 грн. (шістнадцять тисяч сімдесят чотири гривні двадцять копійок).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04 листопада 1993 року.

На адресу позивача 15 липня 2022 року надійшло повідомлення від ГУ ПФУ у Волинській області з вимогою про сплату переплати надмірно виплаченої пенсії в сумі 16964,52 грн., нарахованої за період з 17 грудня 2021 року по 31 липня 2022 року, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про роз`яснення даного повідомлення. На що отримала письмову відповідь про те, що відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04 листопада 1993 року (розділ «Охорона здоров`я») право на пенсію за вислугу років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) закладів охорони здоров`я. До посад середнього медичного персоналу (молодших спеціалістів з медичною освітою) відносяться посади медичних працівників, робота яких вимагає від фахівця наявності спеціальної медичної освіти. Водночас зазначено, що відповідно до положень статті 7 Закону України № 1788-ХІІ пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію. Відповідно до статті 16 Закону України № 1058-ІV передбачено, що застрахована особа зобов`язана впродовж 10 днів повідомити органи пенсійного фонду про обставини, що спричинили зміну її статусу, в тому числі працевлаштування. У разі працевлаштування на посаду, що дає право на пенсію за вислугу років виплата пенсії припиняється.

З даного приводу було зроблено адвокатський запит до ГУ ПФУ у Волинській області, на що відповідач листом від 11 листопада 2022 року № 0300-1802-8/37243 надав рішення № 12 від 09 вересня 2022 року про утримання надміру виплачених сум пенсій в розмірі 16074,20 грн. за період з 01 грудня 2021 року по 31 липня 2022 року у зв`язку з неповідомленням позивачем про працевлаштування.

Позивач вказує, що норми законодавства, на які посилається відповідач окреслюють основні засади пенсійного законодавства та не визначають ні порядку перерахунку, ні припинення виплати пенсії за вислугою років. Зазначає, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено припинення виплати пенсії за вислугою років за фактом працевлаштування.

Вважаючи рішення пенсійного органу про стягнення переплати пенсії безпідставним, ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом.

У відзиві на позовну заяву від 02 лютого 2023 року №0300-0902-7/4992 представник відповідача позовні вимоги не визнав, мотивуючи тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у ГУ ПФУ у Волинській області з 29 вересня 2017 року як одержувач пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ.

ГУ ПФУ у Волинській області винесено рішення № 12 від 09 вересня 2022 року про утримання надміру виплачених сум пенсій ОСОБА_1 за період з 01 грудня 2021 року по 31 липня 2022 року, яка становить 16074 грн 20 коп, у зв`язку із неповідомленням про працевлаштування, про що повідомлено позивача листами від 15 липня 2022 року №0300-0501-8/24853 та від 04 серпня 2022 року №0300-0501-8/26709.

Вказує, що пенсії за вислугу років працівникам охорони здоров`я призначаються відповідно до пункту е статті 55 Закону України № 1788-ХІІ та Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909, відповідно до якого право на пенсію за вислугу років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) закладів охорони здоров`я. До посад середнього середнього медичного персоналу (молодших спеціалістів з медичною освітою) відносяться посади медичних працівників, робота на яких вимагає від фахівця наявності спеціальної медичної освіти.

Зазначає, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ. Відповідно до статті 7 Закону № 1788-ХІІ пенсії за вислугу років призначаються за умови залишення роботи, що дає право на даний вид пенсії. У разі працевлаштування на посаду, що дає право на пенсію за вислугу років, виплата пенсії припиняється. Вказану обставину позивачу було повідомлено під розписку.

Посилається на те, що відповідно до матеріалів пенсійної справи та копії трудової книжки позивача, остання з 17 грудня 2021 року по 19 липня 2022 року працювала на посаді сестри медичної операційної, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років передбаченої пунктом е статті 55 Закону 1788-ХІІ. У зв`язку із наведеними обставинами та неповідомленням позивачем про працевлаштування виникла переплата пенсії у сумі 16074,20 грн.

Спираючись на викладене, уважає, що рішення пенсійного органу про утримання надміру виплачених коштів за вказаний період є законним, тому у задоволенні позову просив відмовити (арк. спр. 33 - 36).

Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від учасників справи до суду не надходило.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 18 січня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (арк. спр. 27).

Суд, перевіривши доводи позивача та відповідача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області з 29 березня 2017 року та одержує пенсію за вислугою років як працівник охорони здоров`я, що підтверджується розпорядженням про призначенням пенсії № 145097 від 06 жовтня 2017 року (арк. спр. 39).

Після виходу на пенсію ОСОБА_1 у період з 17 грудня 2021 року по 19 липня 2022 року була працевлаштована у ТОВ «АВІЦЕНА МЕД» на посаді сестри медичної операційної, що підтверджується записами № 9 10 трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 (арк. спр. 8).

Відповідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видами діяльності ТОВ «АВІЦЕНА МЕД» є 86.21 загальна медична практика (основний), 86.10 діяльність лікарняних закладів, 86.22 спеціалізована медична практика та інші (арк. спр. 57).

Рішенням ГУ ПФУ у Волинській області № 12 від 09 вересня 2022 року утримано з ОСОБА_1 надміру виплачені кошти по виплаті пенсії в сумі 16074,20 грн. за період працевлаштування у зв`язку з неповідомленням позивачем про працевлаштування (арк. спр. 19).

Позивач, уважаючи рішення пенсійного органу про стягнення переплати пенсії безпідставним, звернулася до суду з вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як слідує зі статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно статті 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: в тому числі з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» від 04 листопада 1993 року № 909 встановлено, що до переліку закладів охорони здоров`я робота на яких дає право на пенсію за вислугу років відносяться лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.

До переліку посад згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 909, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, належать лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).

Частиною другою статті 7 Закону № 1788-XII установлено, що пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 25 листопада 2005 року затверджено порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до абзацу другого пункту 2.4 Порядоку № 22-1 пенсії за вислугу років призначаються у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.

Згідно пункту 2.5 Порядоку № 22-1 у разі працевлаштування/звільнення особи, якій призначено пенсію, такою особою протягом 10 днів з дня працевлаштування/звільнення надаються органу, що призначає пенсію, документи, які підтверджують, що особа працює/ не працює, зазначені у пункті 2.21 цього розділу.

Системний аналіз викладених норм дає підстави для висновку про те, що виплата пенсії за вислугу років безпосередньо пов`язана з важким та шкідливим характером роботи, виконання якої може спричинити втрату професійної працездатності до досягнення загального пенсійного віку. Тому законодавець надав можливість окремим категоріям спеціалістів за своїм бажанням припинити таку роботу за наявності достатнього спеціального стажу та отримувати пенсію за вислугу років. У випадку, коли спеціаліст вважає себе придатним продовжувати виконувати таку роботу - пенсія не виплачується. При цьому, влаштування після призначення пенсії за вислугу років на іншу (не шкідливу) роботу не є перешкодою для її виплати.

Таким чином, пенсія за вислугу років є соціальною гарантією, яка надається державою окремим спеціалістам, і полягає у матеріальній компенсації, пов`язаній із залишенням роботи, яка призводить до втрати професійної працездатності або придатності, та можливістю влаштуватись на іншу (більш безпечну) роботу або залишатись непрацюючим.

Як вбачається зі змісту статті 7 Закону № 1788-XII та пункту 2.4 Порядку № 22-1 умовою призначення пенсії за вислугу років є залишення роботи, яка дає право на цю пенсію, але виплата пенсії за вислугу років припиняється у випадку працевлаштування лише на ту роботу (посаду), яка дає право на цей вид пенсії.

Суд зауважує, що законодавець не розділяє форму такого працевлаштування (на основне місце роботи чи за сумісництвом).

Сторонами не заперечується факт роботи позивача на посаді, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Положеннями пункту третього частини другої статті 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 рроку № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) застрахована особа зобов`язана повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду про зміну даних, що вносяться до її персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, виїзд за межі держави та про обставини, що спричиняють зміну статусу застрахованої особи, протягом десяти днів з моменту їх виникнення.

З матеріалів пенсійної справи № 145097, копію якої суду надано позивачем, слідує, що відповідно до розписки від 29 вересня 2017 року ОСОБА_1 повідомлена про свій обов`язок своєчасно повідомляти органи пенсійного фонду України про зміну свого правового становища, в тому числі про прийняття на роботу, звільнення з роботи, інші обставини, які можуть вплинути на пенсійне забезпечення; позивачу роз`яснено, що в разі невиконання вказаного зобов`язання можливе виникнення переплати пенсії з вини пенсіонера, в такому разі ОСОБА_1 зобов`язується повернути всі надміру виплачені суми пенсії добровільно (арк. спр. 38).

Стаття 50 Закону № 1058-IV встановлює, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Цією ж нормою встановлюється порядок та розміри зазначених стягнень.

Частиною першою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно із частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав суду докази, які спростовують твердження позивача, та навів обґрунтовані мотиви прийняття ним оспорюваного рішення.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 була працевлаштована на посаді, робота на якій дає право на пенсію за вислугу років, та не виконала свого прямого обов`язку щодо повідомлення про вказане працевлаштування, суд дійшов висновку про неправомірність отримання позивачем пенсії за вислугу років за період її працевлаштування на такій посаді та законність рішення пенсійного органу про утримання переплати пенсії.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача, а відтак відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Зважаючи на відмову у задоволенні позову, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22В, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Смокович