Справа № 420/13146/22
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2023-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/13146/22
Головуючий в 1 інстанції: Корой С.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицька Н.В.

- Кравченка К.В.

при секретарі - Філімович І.М.

за участю:

представника апелянта Гарасимів В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за апеляційною скаргою Львівської митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ДУНАЙСЬКА ІМПОРТНА КОМПАНІЯ» до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

19.09.2022 року до суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «ДУНАЙСЬКА ІМПОРТНА КОМПАНІЯ» до Львівської митниці, в якому позивач просить суд:

- визнати противоправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2022/900048/1 від 29.03.2022 року;

- визнати противоправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209170/2022/000268 від 29.03.2022 року.

В обґрунтування позовних вимог товариство з обмеженою відповідальністю «ДУНАЙСЬКА ІМПОРТНА КОМПАНІЯ» щодо доводів відповідача про платіжний документ про сплату вартості за товар зазначає, що позивачем фактично сплачено за товар саме ту суму грошових коштів, яка відповідає заявленій декларантом митній вартості під час подання ним МД. До того ж, виходячи з умов поставки товару та відповідно до порядку, що передбачений ч.10 ст.58 Митного кодексу України, жодні додаткові витрати не підлягають додаванню до митної вартості та такий товар має бути розмитнений за першим методом, тобто за ціною договору/контракту (вартість операції). Таким чином, як стверджує позивач, у відповідача відсутні підстави для коригування митної вартості в бік збільшення та товар мав бути розмитнений за вартістю операції, яка складає 4 752,00 євро, як наслідок, прийняте відповідачем рішення про коригування є неправомірним та підлягає скасуванню.

Щодо вказаного в інвойсі строку оплати товару 24.02.2022 року, то позивач зазначає, що це є опискою, адже взагалі контракт був укладений пізніше, а саме 09.03.2022 року. До моменту укладення контракту, передплат на підставі нього зроблено не було. За товар було сплачено саме 23.03.2022 року.

Стосовно ненадання декларантом замовлення до митного оформлення, то позивач вказує, що п.4.6 Контракту зазначено, що товар поставляється окремими партіями на підставі і відповідно до замовлень покупця, які направляється покупцем постачальнику електронною поштою. Замовлення не складаються у вигляді окремого документу, замовлення це текстове повідомлення, яке надсилається електронною поштою, в якому узгоджуються умови та номенклатура поставки, та за підсумками такого листування, відповідно до п.4.8 Контракту, складається інвойс, який підтверджує замовлення та відображає усі необхідні дані стосовно певної поставки товару. У випадку постачання товарів за контрактом для його сторін замовлення виконує виключно інформаційну та погоджувальну функції, з точки зору документа, який має юридичну значущість, замовлення сторонами контракту не розглядається. Юридично значущим документом є інвойс, який закріплює підсумки перемовини щодо поставки певної партії товару та відображає дані щодо такої поставки повною мірою. Також, позивач стверджує, що замовлення не є документом, що підтверджує митну вартість товару.

Щодо відсутності даних про вартість упаковки, то позивач стверджує, що вказані витрати відповідно до умов поставки та контракту покладалися на постачальника, додатковому відшкодуванню з боку позивача не підлягали і вже включені у вартість товару.

Стосовно доводів відповідача про те, що у гр. 22 CMR мають бути проставлені підпис та штамп відправника, то позивач вказує, що відповідно до положень Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, ані відправник, ані перевізник не мають обов`язку проставляти на вантажній накладній (CMR) свої підписи або штампи. Відповідно до вимог ст.5 згаданої конвенції достатньо внести надруковані підписи сторін договору перевезення. Таким чином, відправником та перевізником товару не було порушено правил заповнення вантажної накладної (CMR).

Щодо доводів відповідача про те, що відправник товару не є його виробником, то позивач вказує, що позивачем здійснювалася закупівля товару безпосередньо в постачальника, жодних посередників як на території Республіки Польщі, так і на території України, залучено не було. Контракт на поставку товарів був укладений саме між позивачем та постачальником без залучення третіх осіб. На думку позивача, посилання відповідача на інформацію з відкритих джерел є необґрунтованим, так як вказані джерела не є офіційними. Також, позивач зазначає, що відповідачем в рішенні не пояснено, яким чином зазначення контракту за кодом 4104, а не за будь-яким іншим кодом, впливає на визначення митної вартості товару та на необхідність коригування заявленої декларантом митної вартості. Як стверджує позивач, код контракту обрано вірно, під час постачання товару за контрактом жодних посередників, вартість послуг яких мала б бути додана до митної вартості, ані позивачем, ані постачальником залучено не було, доказів такого можливого залучення відповідачем не надано та й їх взагалі не існує. На думку позивача, відповідачем не обґрунтовано, яким чином на визначення митної вартості товарів впливає той факт, що відправник певного товару може не бути його виробником, як вказує позивач, за відсутності в ланцюжку поставки посередників, вартість послуг яких за приписами МКУ мала б додаватися до митної вартості товару, той факт, що відправник товару може не бути його виробником жодним чином не впливає на розмір митної вартості.

Стосовно доводів відповідача про те, що зазначена у прайс-листі постачальника цінова пропозиція є суб`єктивною та не адресована необмеженій кількості заінтересованих покупців, то позивач вказує, що вказані доводи є безпідставними, так як відповідач не навів жодного нормативно-правового акту, зокрема міжнародних чи хоча б актів країни постачальника, які б доводили обов`язковість складання прайс-листа для необмеженого кола покупців, а не для конкретного покупця та вносити до нього сааме певні товари, а не будь-які інші. Крім цього, оскільки жодним міжнародним нормативно-правовим актом не закріплена форма прайс-листа та вимоги щодо його змісту, то не можна однозначно трактувати наданий постачальником прайс-лист як такий, що був складений виключно для позивача. Зі змісту прайс-листу лише вбачається, що в ньому зазначені ціни відповідно до умови поставки СРТ Львів, та ознаки того, що прайс-лист відображає індивідуальну цінову пропозицію взагалі відсутні.

Щодо доводів відповідача про те, що в експортній декларації відображена інша ціна товару, ніж в інвойсі, то позивач зазначає, що він жодним чином не впливає на дані, які заносяться до експортної декларації постачальника. Постачальник самостійно вирішує, яку інформацію заносити в декларацію та подавати митним органам країни відправлення. Також позивачу не відомо, чому сума товару в польських злотих у Експортній декларації нижча, ніж та, що зазначена в комерційному Інвойсі в перерахунку в євро.

Також, позивач вказує, що ним були надані усі додаткові документи, які перебували в його наявності на момент відповідного запиту від відповідача, попри протиправність вимоги останнього про таке надання, хоча слід враховувати, що формування документів та обмін ними відбувалися у вкрай важких умовах на початку повномасштабного вторгнення в Україну військ рф, а імпортування товарів, які здійснював позивач в той період, значним чином утримувало в належному стані ринок сільськогосподарської продукції та підтримувало продовольчу безпеку України.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 26.09.2022 року судом прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін в порядку ст.262 КАС України.

Вказаною ухвалою судом також встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

Копію ухвали суду від 26.09.2022 року отримано відповідачем 26.09.2022 року, однак, ні у визначений судом строк, ні станом на дату вирішення даної адміністративної справи, відзиву на позов на адресу суду не надходило.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 року позов товариства з обмеженою відповідальністю «ДУНАЙСЬКА ІМПОРТНА КОМПАНІЯ» до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2022/900048/1 від 29.03.2022 року. Визнано протиправною та скасовано картку відмови Львівської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209170/2022/000268. Стягнуто з Одеської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ДУНАЙСЬКА ІМПОРТНА КОМПАНІЯ» судовий збір у розмірі 4962,00 (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят дві) грн.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, Львівська митниця подала апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ТОВ «ДУНАЙСЬКА ІМПОРТНА КОМПАНІЯ» у задоволенні позовних вимог. Апелянт вважає зазначене рішення незаконним, необґрунтованим,таким, що винесене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, а тому, на думку апелянта, є всі підстави для скасування рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи,09.03.2022 року між фірмою «GoldDen Denys Kostiukov» (Постачальник), та товариством з обмеженою відповідальністю «ДУНАЙСЬКА ІМПОРТНА КОМПАНІЯ» укладено контракт на поставку №12/22 відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити, зазначений у замовника покупця та у виставлених на його підставі інвойсах, що є невідємною частиною цього контракту, в порядку на та умовах, обумовлених договором.

Згідно з вимогами п.3.1 Контракту №12/22 оплата за товар здійснюється покупцем за однією з наступних умовах: 100% від вартості партії товару у якості передоплати; або 100% протягом 14 днів з моменту закінчення митного оформлення товару покупцем, що підтверджується ВМД.

Відповідно до вимог п.4.4 Контракту №12/22 обов`язок та витрати з транспортування товару до порту / місця відправки такого товару, відповідно до обраної умови поставки, покладаються постачальника. Такі витрати самостійно закладаються постачальником до ціни товару та додатковому відшкодуванню з боку покупця не підлягають.

Пунктами 7.1 та 7.2 Контракту №12/22 визначено, що товар постачається покупцеві в тapi постачальника, призначеної для транспортування свіжих цитрусових, фруктів і овочів, яка включається у вартість товару та поверненню, компенсації не підлягає. Обов`язок упаковки маркування товару покладений на постачальника. Витрати на матеріали та роботи з пакування маркування товару та постачальника. Ці витрати закладаються самостійно Постачальником до вартості Товару і додатковому відшкодуванню з боку покупця не підлягають.

На виконання умов зовнішньоекономічного Контракту №12/22 «GoldDen Denys Kostiukov» поставила ТОВ «ДУНАЙСЬКА ІМПОРТНА КОМПАНІЯ» товар (морква свіжа, країна виробництва Польща), що зазначено в інвойсі №22/03/2022 від 28.03.2022 року.

Для підтвердження вказаних у митній декларації №UA209170/2022/019306 від 29.03.2022 року відомостей, до митної декларації було надано нижченаведений перелік документів:

- Рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) №22/03/2022 від 28.03.2022 року;

- Автотранспортна накладна (Road consignment note) №б/н від 28.03.2022 року;

- Фітосанітарний сертифікат (Phytosanitary certificate) №ЕU/PL/1060668 від 28.03.2022 року;

- Сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 (Movement certificate EUR.1) №PL/MF/AS від 28.03.2022 року;

- Загальна декларація прибуття №22UA63Z7 від 09.03.2022 року;

- Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення №12/22 від 09.03.2022 року;

- договір про надання послуг митного брокера №11/06-20 від 11.06.2020 року;

- Інформація про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, іншими держ №8290592 від 07.09.2021 року.

Львівська митниця під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару, заявленого по зазначеній митій декларації, встановила, що подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов зазначених у частинах другій та третій статті 53 МКУ, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, надані декларантом на запит митного органу документи не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена та прийняла рішення № UA209000/2022/900048/1 від 29.03.2022 року.

Так, відповідачем встановлено, що у контракті №12/22 від 09.03.2022 року п. 3. Умови платежу у п.3.1 вказано, що оплата за товар здійснюється покупцем за однією з наступних умов: 100% від вартості партії товару у якості передоплати 100% протягом 14 днів з моменту Закінчення митного оформлення товару покупцем, що підтверджуються ВМД. У п.3 2 цього ж контракту вказано: якщо в товаросупровідних документах та/або інвойсі або в інших документах, що стосуються поставки товару, яка здійснюється відповідно до певного інвойсу не зазначено умов оплати поставки такого товару, то оплата здійснюється у відповідності до ч.2 пункту 3.1. Проте, вказано у рішенні, в комерційному інвойсі від 28.03.2022 року №22/03/2022 в графі термін оплати зазначена дата оплати 24.02.2022 року, але декларантом не надано платіжного документу.

Також, відповідачем встановлено, що в п.4.6 контракту зазначено, що товар поставляються окремими партіями на підставі і відповідно до замовлень покупця, в якій має бути вказано «умови поставки/місце поставки, реквізити контракту, номер і дата замовлення, найменування постачальника і покупця, найменування товару, кількість товару, вага товару», зазначений документ до митного оформлення не подавався. В п.7.1 та 7,2 у вартість товару включається вартість тари упаковки і маркування», проте, у комерційному інвойсі та в інших товаросупровідних документах відсутні дані щодо складових вартості товару. Таким чином, за твердженням Львівської митниці, відомості щодо складових митної вартості не підтверджено документально та не піддаються перевірці, що є порушенням вимог положень частини 21 статті 58 Митного кодексу.

Як вказано відповідачем у спірному рішенні, відповідно до вимог Закону України «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів» від 01.08.2006 року №57-V та ст.6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19 травня 1956) у гр. 22 CMR-зазначається підпис і штамп відправника. В CMR б/н від 28.03.2022 року у гр. 22 відсутні підпис. Також в графі 44 митної декларації вказано зовнішньоекономічний контракт за кодом 4104 «Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів», а також в полі електронного інвойсу «виробник товару виробником зазначено відправника, хоча в жодному з поданих до митного оформлення документів не зазначено відомості про виробника, а також з відкритих Джерел а саме з ресурсу www.owg.pl у розділі класифікація діяльності підприємства нема виду діяльності вирощування чи виробництво с/г культур, а тільки продаж. Отже немає жодних підтверджень, що відправник є виробником товару.

Таким чином, Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначено основним методом.

На підставі зазначеного було поставлено вимогу позивачу протягом 10 днів надати (за наявності) додаткові документи.

На вимогу декларантом надіслано: прас-лист від 28.03.2022 року, який містить умови поставки СРТ Львів, що суперечить суті прайс-листа, який мав бути адресовано необмеженій кількості потенційних покупців. Даний «прайс лист» містить суб`єктивний характер і не дає можливості зробити висновки щодо об`єктивних умов визначення ціни при здійснені зовнішньоекономічної операції.

Також, відповідачем встановлено, що у експортній декларації країни відправлення 22PL341010E0088225 від 28.03.2022 року вказано вартість товару 20446 PLN, що в перерахунку по курсу митному, який зазначений на web pecypci www.money.pl становить 4552.05 EUR, яка відрізняється від вартості товару зазначеної в комерційному інвойсі від 28.03.2022 року №22/03/2022.

Також, Львівська митниця склала картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2022/000268.

Не погоджуючись з вищевказаними рішенням контролюючого органу та карткою відмови, позивач звернувся до суду з даним позовом.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає та враховує наступне.

Засади державної митної справи, зокрема, правовий статус органів доходів і зборів, митну територію та митний кордон України, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, митні режими та умови їх застосування, заборони та/або обмеження щодо ввезення в Україну, вивезення з України та переміщення через територію України транзитом окремих видів товарів, умови та порядок справляння митних платежів, митні пільги, визначаються Митним кодексом України (далі - МК України, МКУ) та іншими законами України.

Відповідно до вимог п.п.23, 24 ч.1 ст.4 МК України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог ст. 49 МК України, митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів (ст. 50 МКУ).

Відповідно до Брюссельської Конвенції про створення уніфікованої методології визначення митної вартості товарів 1950 року (Конвенція про оцінку товарів у митних цілях), митна вартість була визначена як номінальна ціна товару, за якою відповідний товар може бути проданий в країну призначення в момент подання митної декларації (тобто ціна, що укладається між незалежними один від одного продавцем і покупцем на умовах повної ринкової конкуренції).

Відповідно до Генеральної угоди про тарифи і торгівлю (ГАТТ), підписаної 30 жовтня 1947 року, оцінка імпортованого товару для митних цілей (митна вартість) повинна ґрунтуватись на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито.

Згідно Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року митною вартістю імпортованих товарів є їх контрактна вартість, тобто ціна, що фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт до країни імпорту.

Керуючись ч.1 ст.51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм Митного кодексу України.

При цьому, відповідно до вимог ч.2 ст.52 МК України, декларант або уповноважена ним особа зобов`язані подавати митниці достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, а митний орган має право впевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості (п. 1 ч. 5 ст.54 МК України).

Як встановлено вимогами ч.1 ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно з вимогами ч.2 ст.53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1)декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2)зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У той же час, відповідно до вимог ч.3 ст.53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4)виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Тобто, вимоги вказаних норм дають змогу відокремити наступні обставини, за наявності яких митний орган має право зобов`язати декларанта подати додаткові документи для підтвердження митної вартості:

1) наявність розбіжностей між окремими документами;

2) наявність ознак підробки певних документів;

3) відсутність достатніх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином, висновок митного органу щодо наявності даних обставин повинен бути обґрунтованим та підтверджений відповідними доказами. Так, встановивши розбіжність між документами чи відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Відповідно до вимог ч.3 ст.54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч.ч.1, 2 ст.55 МК України Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування;

5) інформацію про:

а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:

у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом;

у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті;

б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Частиною 1 статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до частин 2, 3 статті 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною 9 статті 58 МК України передбачено, що розрахунки при застосуванні методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

Частиною 8 статті 57 МК України встановлено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом та визначення митної вартості.

ОБҐРУНТУВАННЯ ДОВОДІВ СТОРІН

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в рішенні про коригування митної вартості зазначив, що згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій та третій статті 53 МКУ, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, надані декларантом на запит митного органу документи не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена.

Однак, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, щодо посилань відповідача на відсутність документального підтвердження такої складової вартості товару як упаковка, колегія суддів зазначає.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до умов пунктів 7.1 та 7.2 Контракту №12/22 товар постачається покупцеві в тapi постачальника, призначеної для транспортування свіжих цитрусових, фруктів і овочів, яка включається у вартість товару та поверненню, компенсації не підлягає. Обов`язок упаковки маркування товару покладений на постачальника. Витрати на матеріали та роботи з пакування маркування товару та постачальника. Ці витрати закладаються самостійно Постачальником до вартості Товару і додатковому відшкодуванню з боку покупця не підлягають.

Таким чином ціна імпортованого товару вже включає в себе вартість упаковки та маркування, а позивачем жодних витрат на пакування понесено не було.

Відповідно до розділу А.9 умов CPT Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс, продавець зобов`язаний за власний рахунок забезпечити пакування товару, необхідне для перевезення товару, яке він організує (за винятком випадків, коли в даній галузі торгівлі прийнято звичайно відправляти товари з такими ж характеристиками, що обумовлені договором, без упаковки).

Згідно Класифікатора особливостей переміщення товарів через митний кордон України, у разі поставки товару у зворотній тарі у графі МД « 37. Процедура» митної декларації має бути зазначено «ZZ32», в той час як у вказаній графі митної декларації поданої Декларантом зазначено «ZZ00» (тара не зворотна та вартість входить у ціну товару), що свідчить про відсутність особливостей переміщення товару, визначених цим Класифікатором. При цьому, жодних спеціальних умов щодо пакування товару, інвойсами, наданими компанією «GoldDen Denys Kostiukov» не передбачалось.

З поданих до митного оформлення документів вбачається відсутність додаткових витрат на упаковку чи використання пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із упакуванням (упаковка включена у ціну товару), а відтак витрати на пакування не є складовими митної вартості та не підлягають додаванню позивачем з метою визначення митної вартості товару та не можуть вплинути на правильність визначення митної вартості.

При цьому, відповідачем не доведено понесення позивачем додаткових витрат на упаковку товару, а відтак і включення цих витрат до митної вартості.

Колегія суддів вважає, що вимога митного органу про надання додаткових документів на підтвердження такої складової митної вартості як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, за умови включення вартості пакування до ціни товару, є безпідставною та нічим не обґрунтованою.

Таким чином в даному випадку вартість пакування не є витратами, які понесені покупцем, у зв`язку з чим не є такими, що додатково включаються у митну вартість товару.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.01.2019 року у справі №815/6794/17 і в постанові Верховного Суду від 18.12.2019 року (справа №160/8775/18).

Стосовно посилань відповідача про ненадання до митного оформлення замовлення покупця, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з вимогамип.4.6 контракту №12/22, товар поставляється окремими партіями на підставі і відповідно до замовлень покупця, які направляється покупцем постачальнику електронною поштою.

Замовлення не складаються у вигляді окремого документу, замовлення це текстове повідомлення, яке надсилається електронною поштою, в якому узгоджуються умови та номенклатура поставки, та за підсумками такого листування, відповідно до п.4.8 Контракту, складається інвойс, який підтверджує замовлення та відображає усі необхідні дані стосовно певної поставки товару.

У випадку постачання товарів за контрактом для його сторін замовлення виконує виключно інформаційну та погоджувальну функції, з точки зору документа, який має юридичну значущість, замовлення сторонами контракту не розглядається. Юридично значущим документом є інвойс, який закріплює підсумки перемовин щодо поставки певної партії товару та відображає дані щодо такої поставки повною мірою.

Колегія суддів зазначає, що приписами ст.53 МК України взагалі не згадується такий документ, як «замовлення», або подібний до нього за сутністю, але митний орган визначив ненадання замовлення як підставу винесення спірного рішення про коригування.

При цьому, ч.5 ст.53 МКУ передбачає, що митному органу забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті, а саме в частинах 2-4 ст.53 МКУ.

Колегія суддів зауважує, що відповідач не наділений правом вимагати від декларанта та позивача такий документ, як «замовлення», а якщо відповідач не мав такого права, то й ненадання такого документа декларантом та позивачем не є порушенням митного законодавства та таке ненадання не може мати наслідком коригування митної вартості. Отже, посилатися на те, що декларантом не надано до митного оформлення замовлення на товар, як на підставу для винесення рішення про коригування, є неправомірним.

Стосовно посилань відповідача на зазначення у комерційному інвойсі від 28.03.2022 року №22/03/2022 в графі термін оплати дата оплати 24.02.2022 року та ненадання декларантом не надано платіжного документу, колегія суддів зазначає наступне.

Як вже зазначалось вище, згідно з вимогами п.3.1 Контракту №12/22 оплата за товар здійснюється покупцем за однією з наступних умовах: 100% від вартості партії товару у якості передоплати; або 100% протягом 14 днів з моменту закінчення митного оформлення товару покупцем, що підтверджується ВМД.

Так, в інвойсі №22/03/2022 від 28.03.2022 року, який був доданий декларантом до МД та на підставі якого здійснювалося декларування товару, вказано, що товар вже сплачено (в інвойсі є позначка «paid», що перекладається з англійської як «сплачено»).

Сплата товару здійснювалась на підставі рахунка-проформи №03/03/2022 від 21.03.2022 року. Проформа була надана до банку, в якому обслуговується позивач, у якості обґрунтування необхідності здійснити транскордонний валютний переказ. Проформа була сплачена шляхом здійснення банківського валютного переказу, що підтверджується платіжним доручення (SWIFT) №EGN007 від 23.03.2022 року. Таким чином, постачальником було виставлено проформу на суму 67 940,00 євро, яка була сплачена позивачем повністю, що підтверджує платіжне доручення на суму 67 940,00 євро, що підтверджується матеріалами справи.

Проформою передбачається, що позивачем передплачено поставку таких товарів: 86 000 кг (нетто) червоного буряку за ціною 0,31 євро за кілограм, вартістю 26 660,00 євро; 86 000 кг (нетто) цибулі за ціною 0,26 євро за кілограм, вартістю 22 360,00 євро; 86 000 кг (нетто) моркви за ціною 0,22 євро за кілограм, вартістю 18 920,00 євро.

Проформою передбачено, що кожна позиція з вищезазначеного списку товарів буде доставлятися чотирма партіями, тобто 86 000 кг моркви доставлятиметься до України (СРТ Львів) чотирма вантажними автомобілями по (приблизно) 21 500 кг моркви в кожній за ціною 0,22 євро за кілограм, загальною вартістю 4 730,00 євро за кожну партію.

Відповідно до Інвойсу до вантажного автомобіля, завантажено 21 600 кг моркви, тому вартість цієї партії Товару, виходячи з ціни 0,22 євро за кілограм, склала 4 752,00 євро.

Платіжним доручення передбачається, що 23.03.2022 року на розрахунковий рахунок постачальника було переведено 67 940,00 євро (графа 32А) згідно з контрактом у якості передплати за овочі відповідно до інвойсу-проформи (Проформа) №03/03/2022 від 21.03.2022 року (графа 70).

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем доведено, що ним було фактично сплачено саме 4 752,00 євро за товар, який поставлявся за передплатою на умовах поставки СРТ Львів за ціною 0,22 євро за кілограм, тобто за ціною, яка була вказана в інвойсі та яка була заявлена декларантом як митна вартість товару, яка згодом була неправомірно відкоригована в бік збільшення відповідачем.

В свою чергу ст.49 Митного кодексу України закріплено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином, позивачем фактично сплачено за товар саме ту суму грошових коштів, яка відповідає заявленій декларантом митній вартості під час подання ним МД. До того ж, виходячи з умов поставки товару та відповідно до порядку, що передбачений ч.10 ст 58 МКУ, жодні додаткові витрати не підлягають додаванню до митної вартості та такий товар має бути розмитнений за першим методом, тобто за ціною договору/контракту (вартість операції). Таким чином, у відповідача відсутні підстави для коригування митної вартості в бік збільшення та товар мав бути розмитнений за вартістю операції, яка складає 4 752,00 євро.

Щодо вказаного в Інвойсі строку оплати товару 24.02.2022 року, позивач у позовній заяві зазначає, що це є опискою, так як контракт був укладений пізніше, а саме 09.03.2022 року. До моменту укладення контракту, передплат на підставі нього зроблено не було. Як зазначалося вище, за товар було сплачено саме 23.03.2022 року, що підтверджує платіжне доручення.

Вищезазначена описка є суто технічною і жодним чином не впливає на визначення митної вартості. При цьому, відповідно до п.2.5 довідки щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року, вказано, що наявність саме технічної помилки у документі та зміст помилково відсутньої інформації орган доходів і зборів може встановити за допомогою решти інформації, що міститься у цьому ж документі, або інформації з інших документів, пов`язаних із цим документом. Наявність технічної помилки у документі не є підставою для висновку про недостовірність усієї інформації, що у ньому міститься.

Стосовно посилань відповідача на відсутність у гр. 22 CMR підпису відправника, зазначення постачальника товару як виробника за відсутності це підставі, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19 травня 1956 року) вантажна накладна містить такі дані: a) дата і місце складання вантажної накладної; b) ім`я та адреса відправника; c) ім`я та адреса перевізника; d) місце і дата прийняття вантажу до перевезення і передбачене місце його доставки; e) ім`я та адреса одержувача; f) прийняте позначення характеру вантажу і спосіб його упакування та, у випадку перевезення небезпечних вантажів, їх загальновизнане позначення; g) кількість вантажних місць, їх спеціальне маркування і нумерація місць; h) вага вантажу брутто чи виражена в інших одиницях виміру кількість вантажу; i) платежі, пов`язані з перевезенням (провізна плата, додаткові платежі, митні збори, а також інші платежі, що стягуються з моменту укладання договору до доставки вантажу); j) інструкції, необхідні для виконання митних та інших формальностей; к) заява про те, що перевезення здійснюється, незалежно від будь-яких умов, згідно положень дійсної Конвенції.

У випадку потреби, вантажна накладна повинна також містити наступні дані: a) заява про те, що перевантаження забороняється; b) платежі, які відправник зобов`язується сплатити; c) сума платежу, що підлягає сплаті при доставці; d) декларована вартість вантажу і сума додаткової цінності його для відправника; e) інструкції відправника перевізнику відносно страхування вантажу; f) погоджений термін, протягом якого повинно бути виконано перевезення; g) перелік документів, переданих перевізнику.

Сторони можуть внести у вантажну накладну будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають корисною.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19 травня 1956 року) вантажна накладна складається в трьох оригінальних примірниках, підписаних відправником і перевізником. Ці підписи можуть бути надруковані чи замінені печатками відправника і перевізника, якщо це допускається законодавством країни, в якій складена вантажна накладна. Перший примірник передається відправнику, другий супроводжує вантаж, а третій залишається у перевізника.

Отже, відповідно до наведених вище положень Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, ані відправник, ані перевізник не мають обов`язку проставляти на вантажній накладній (CMR) свої підписи або штампи.

Відповідно до вимог ст.5 згаданої конвенції достатньо внести надруковані підписи сторін договору перевезення. До того ж, штамп перевізника у вантажній накладній присутній, що свідчить про неспроможність доводів відповідача. Таким чином, відправником та перевізником товару не було порушено правил заповнення вантажної накладної (CMR).

При цьому, факт проставлення або непроставлення підпису та/або штампу відправника та перевізника товару жодним чином не впливає на визначення митної вартості такого товару (відповідачем не пояснено в рішенні, яким чином це може впливати).

Крім того, колегія суддів критично оцінює зауваження митного органу в рішенні про те, що в графі 44 митної декларації вказано зовнішньоекономічний контракт за кодом 4104 «Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів», а також в полі електронного інвойсу «виробник товару» виробником зазначено відправника, хоча в жодному з поданих до митного оформлення документів не зазначено відомості про виробника, а також з відкритих джерел, а саме з ресурсу www.owg.pl у розділі класифікація діяльності підприємства немає виду діяльності вирощування чи виробництво с/г культур, а тільки продаж. Отже, немає жодних підтверджень, що відправник є виробником товару.

Так, позивачем здійснювалася закупівля товару безпосередньо в постачальника, жодних посередників як на території Республіки Польщі, так і на території України, залучено не було. Контракт на поставку товарів був укладений саме між позивачем та Постачальником без залучення третіх осіб. Позивач здійснював оплату вартості товару безпосередньо постачальнику, на підтвердження чого були надані відповідні докази. Постачальник в ході співробітництва ідентифікував себе саме у якості виробника товару.

Крім того, митний орган в рішенні послався на інформацію з відкритих джерел, а саме з ресурсу www.owg.pl про те, що у розділі класифікація діяльності підприємства немає виду діяльності вирощування чи виробництво с/г культур, а тільки продаж.

Зазначений електронний ресурс не є офіційним державним ресурсом та дані, отримані з нього, не можна вважати допустимим доказом, адже не існує способів перевірити дійсність отриманих з цього електронного джерела даних. До того ж, навіть, якщо постачальником не зареєстровано у відповідному державному реєстрі Республіки Польща такий вид діяльності, як «вирощування чи виробництва с/г культур», то це на значить, що постачальник не може провадити таку діяльність.

Позивач зазначив, що ним не проводилася перевірка стосовно реєстрації тих чи інших видів діяльності постачальника у відповідних реєстрах країни реєстрації постачальника, адже відносини між постачальником і державними органами / установами його країни реєстрації жодним чином не впливають на належне виконання ним умов контракту. На підтвердження походження товару постачальником було надано фітосанітарний сертифікат та сертифікат походження товару, які були додані до МД та є в розпорядженні митного органу.

Разом з тим, митним органом в рішенні не пояснено, яким чином зазначення контракту за кодом 4104, а не за будь-яким іншим кодом, впливає на визначення митної вартості товару та на необхідність коригування заявленої декларантом митної вартості.

При цьому, позивач підкреслює, що код контракту обрано вірно, під час постачання товару за контрактом жодних посередників, вартість послуг яких мала б бути додана до митної вартості, ані позивачем, ані постачальником залучено не було, доказів такого можливого залучення відповідачем не надано та й їх взагалі не існує.

Стосовно посилань відповідача на те, що наданий прайс-лист містить суб`єктивний характер і не дає можливості зробити висновки щодо об`єктивних умов визначення ціни при здійснені зовнішньоекономічної операції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідач не навів жодного нормативно-правового акту, зокрема міжнародних чи хоча б актів країни постачальника, які б доводили обов`язковість складання прайс-листа для необмеженого кола покупців, а не для конкретного покупця та вносити до нього саме певні товари, а не будь-які інші.

Колегія суддів зазначає, що, оскільки жодним міжнародним нормативно-правовим актом не закріплена форма прайс-листа та вимоги щодо його змісту, то не можна однозначно тлумачити наданий постачальником прайс-лист як такий, що був складений виключно для позивача.

Зі змісту прайс-листа лише вбачається, що він був направлений на ім`я позивача та стосується ціни певної категорії продукції постачальника. Водночас жодний факт не свідчить на користь того, що цей прайс-лист відрізняється від усіх інших, які надаються постачальником на ім`я інших покупців.

Колегія суддів зазначає, що з наданого позивачем до митного оформлення документу вбачається, що останній містить відомості, яких достатньо будь-якому покупцю для отримання інформації щодо умов продажу товару, а саме: найменування певних товарів, ціну, умови поставки та інші відомості.

Чинне законодавство не встановлює будь-яких вимог щодо форми та змісту прайс-листів, які можуть оформлюватись контрагентами у довільній формі та на власний розсуд, у зв`язку із чим суд критично оцінює відповідне обґрунтування митного органу в якості підстави для сумнівів у митній вартості товару, задекларованого позивачем.

Враховуючи те, що інформація, що міститься в прайс-листах, відповідає іншим документам, які надавались позивачем до митного оформлення, не викликає сумнівів той факт, що цінова пропозиції поширюється на країну, в якій здійснює свою господарську діяльність позивач, а ціни є актуальними на час здійснення замовлення щодо поставки партії оцінюваного товару.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13.09.2019 року №820/859/17.

Водночас, прайс-лист не є основним документом відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України, який підтверджує митну вартість товарів; прайс-лист - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців; жодним нормативним актом, в тому числі і міжнародним, не встановлено вимоги до форми та змісту прайс-листів, тобто прайс-лист є документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатись на неповноту чи обмеженість його відомостей, як на підставу для коригування митної вартості товару.

Аналогічна правова позиція викладена ВС/КАС у постанові 23 жовтня 2020 року по справі №810/690/17.

Стосовно покликань відповідача на те, що у експортній декларації країни відправлення 22PL341010E0088225 від 28.03.2022 року вказано вартість товару 20446 PLN, що в перерахунку по курсу митному, який зазначений на web pecypci www.money.pl становить 4552,05 EUR, яка відрізняється від вартості товару зазначеної в комерційному інвойсі від 28.03.2022 року №22/03/2022, колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів враховує, що копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, що подається (за наявності) декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів, і має бути оформлена відповідно до чинного законодавства цієї країни.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідачем у оскаржуваному рішенні не наведено обґрунтування невідповідності наданої позивачем копії митної декларації країни відправлення вимогам законодавства країни-відправника.

При цьому, покупець жодним чином не впливає на дані, які заносяться до експортної декларації постачальника. Постачальник самостійно вирішує, яку інформацію заносити в декларацію та подавати митним органам країни відправлення.

Колегія суддів зазначає, що покликання на те, що в експортній декларації вартість товару нижча, ніж в інвойсі, як на підставу для збільшення митної вартості товару, - є необґрунтованим, і таким, що суперечить ст.49 МКУ, де визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. В даному ж випадку за товар було фактично сплачено суму, яка зазначена в інвойсі.

Таким чином, на підставі наведеного, колегія суддів вважає, що митним органом не наведено достатнього обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визначено та не визначено інформацію, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.

Стосовно посилань відповідача на те, що декларантом неподані усі необхідні документи, колегія суддів зазначає, що, відповідно до положень ст.53 Митного кодексу України, декларант на вимогу митниці надає всі наявні у нього документи.

Не надання додаткових документів не є підставою для здійснення коригування митної вартості.

Згідно з усталеною судовою практикою у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару.

Отже, відповідач не довів, що позивач сплатив за товар іншу суму ніж та, яка заявлена у якості митної вартості товару.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надані уповноваженою особою позивача для митного оформлення товару документи відповідають вимогам частини 2 статті 53 Митного кодексу України, у повній мірі ідентифікують оцінюваний товар, не містять розбіжностей щодо даних, які підлягають обчисленню при визначені саме митної вартості товару та підтверджують ціну товару, яка сплачена позивачем за ціною, вказаною в контракті (інвойсах, специфікації).

Колегія суддів зазначає, що встановивши розбіжність між документами чи відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти такі дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.02.2018 року у справі №809/1884/16.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідачем неправомірно було прийнято рішення про коригування митної вартості №UA209000/2022/900048/1 від 29.03.2022 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2022/000268.

Таким чином, на підставі наведеного, колегія суддів вважає, що митний орган не навів доказів того, що документи подані декларантом є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. В поданих при митному оформленні товару документах відсутні розбіжності, оскільки вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та щодо ціни, що підлягала сплаті та була сплачена за цей товар.

Згідно з вимогами ч.ч.1-2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява №48939/99, п.128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява №10373/05, п.51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява №36900/03, п.37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своєму рішення по справі Yvonne van Duyn v.Home Office зазначив, що «принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії». З огляду на принцип юридичної визначеності, держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Рішенням Конституційного Суду України у справі №3-рп/2003р від 30.01.2003 року визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Також, у рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року), Європейський суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено правомірності свого рішення щодо коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, тому позов належить задоволенню у повному обсязі.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що судове рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 310; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Львівської митниці залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 21.03.2023 року.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Вербицька Н. В. Кравченко К.В.