Справа № 160/4988/23
Суддя: Кучугурна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2023-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

20 березня 2023 р. Справа № 160/4988/23

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Кучугурна Н.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Пристромко Максим Петрович, до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

15.03.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Пристромко Максим Петрович, до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії.

Третьою особою у позовній заяві зазначено Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

У позовній заяві позивач просить суд:

- поновити ОСОБА_1 строк на оскарження бездіяльності відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України та постанови державного виконавця від 30.08.2021 про закінчення виконавчого провадження №64620538;

- визнати неправомірною бездіяльність відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо забезпечення повного та належного виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року у справі № 160/10453/20;

- визнати неправомірною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 30.08.2021 про закінчення виконавчого провадження №64620538;

- зобов`язати відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України поновити виконавче провадження на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року у справі № 160/10453/20;

- видати виконавчий лист на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року у справі № 160/10453/20 для відновлення та продовження виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року у справі № 160/10453/20.

Справі за цією позовною заявою присвоєно №160/4988/23 та за результатами автоматизованого розподілу справу передано для розгляду судді Кучугурній Н.В.

Перевіривши матеріали позовної заяви, суд зазначає про таке.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), після одержання позовної заяви суд з`ясовує, серед іншого, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.12.2020, яке набрало законної сили 12.01.2021, у справі №160/10453/20 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в частині нарахування ОСОБА_1 , як інваліду 3-ї групи першої категорії, із захворюванням пов`язаного з ліквідацією наслідків катастрофи на ЧАЕС, у період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року та з 01.01.2016 року основної пенсії по інвалідності у розмірах нижчих за шість мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії, за шкоду заподіяну здоров`ю, у розмірі нижчому за 50 % мінімальної пенсії за віком; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 23.06.2020 року № 79/03-08/18 в частині відмови проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 у період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року та з 01.01.2016 року основної пенсії по інвалідності у розмірах не нижчих за шість мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії, за шкоду заподіяну здоров`ю, у розмірі не нижчому за 50 % мінімальної пенсії за віком; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати ОСОБА_1 як інваліду 3-ї групи першої категорії, із захворюванням пов`язаного з ліквідацією наслідків катастрофи на ЧАЕС, у період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року та з 01.01.2016 року основної пенсії по інвалідності у розмірах не нижчих за шість мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії, за шкоду заподіяну здоров`ю, у розмірі не нижчому за 50 % мінімальної пенсії за віком та виплатити різницю між фактично виплаченою та нарахованою пенсією. На виконання цього рішення суду був виданий виконавчий лист, за яким було відкрито виконавче провадження. Під час виконавчого провадження Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило державного виконавця про нарахування пенсії позивачу на виконання рішення суду, додавши розрахунок пенсії позивача. Згідно з цим розрахунком, за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 та з 01.01.2016 по 31.05.2021 на користь позивача відповідачем була нарахована заборгованість по виплаті пенсії у розмірі 459 168,35 грн. Також було повідомлено про суми нарахованої пенсії позивачу з 01.06.2021 11128,00 грн, з 01.07.2021 12051,00 грн, з 01.12.2021 12571,00 грн, з 20.09.2022 12571,00 грн довічно. Виплату відповідач фактично не здійснив через відсутність відповідного фінансування, у зв`язку із неповним виконання (в частині виплати) державний виконавець двічі наклав на відповідача штраф та направив повідомлення до поліції щодо вчинення відповідачем кримінального правопорушення, передбаченого ст.382 КК України, а виконавче провадження закінчив відповідно до постанови 30.08.2021 з підстав п.11 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», при цьому виконавчий лист виконавець повернув до суду. Однак після закінчення виконавчого провадження відповідач припинив нарахування пенсії позивачу у розмірі визначеному рішенням суду, зменшивши пенсію до 6891,00 грн. На звернення представника позивача Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом від 28.04.2022 повідомило, що на виконання рішення суду у справі №160/10453/20 за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 та з 01.01.2016 по 31.05.2021 на користь позивача було нараховано заборгованість по виплаті пенсії у розмірі 262 464,30 грн. Проте за інформацією наданою до виконавчої служби листом від 26.06.2021 розмір нарахованої заборгованості становив 459 168,35 грн.

Таким чином, позивач уважає, що порушено його право на виконання судового рішення, що є невід`ємним правом на судовий захист.

З огляду на викладені у позовній заяві обставини, суд дійшов висновку, що фактично спірні правовідносини виникли у зв`язку із неналежним виконанням рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 у справі №160/10453/20, яке 12.01.2021 набрало законної сили.

Відповідно до статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Статтею 14 КАС України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За змістом частини 1 статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

Виконання судового рішення може відбуватися у добровільному та примусовому порядку, а судовий контроль за виконанням рішення суду здійснює суд, що його ухвалив.

За приписами статті 372 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 1 статті 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Частиною першою статті 383 КАС України визначено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Зазначені норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову.

Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

З огляду на викладене суд уважає, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. Під час розгляду позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а, від 06.02.2019 у справі № 816/2016/17, а також в постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15, від 11.12.2020 у справі № 826/13146/18.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що заявлений ОСОБА_1 позов у справі №160/4988/23 фактично спрямований на виконання іншого судового рішення, а саме рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 у справі №160/10453/20.

З огляду на викладене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження та КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Тобто, якщо позивач уважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області при виконанні судового рішення у справі №160/10453/20 порушено його права, свободи чи інтереси, він повинен звертатися до суду в порядку статей 382, 383 КАС України (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), чи ініціювати питання про встановлення способу і порядку виконання судового рішення згідно зі статтею 378 КАС України, а не пред`являти новий адміністративний позов.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 2 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, про відмову у відкритті провадження у справі суддя постановляє ухвалу не пізніше п`яти днів з дня надходження позовної заяви.

Керуючись статтями 170, 241, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Пристромко Максим Петрович, до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії.

Копію ухвали надіслати позивачу разом із матеріалами позовної заяви.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до ч.5 ст.170 Кодексу адміністративного судочинства України, повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Кучугурна