Справа № 460/8257/22
Суддя: У.М. Нор
Дата ухвалення: 2023-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

20 березня 2023 року м. Рівне №460/8257/22

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Нор У.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд (з урахуванням заяви про зміну предмету позову):

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови відповіддю від 18.11.2021 №501/25/1108 здійснити за заявою ОСОБА_1 від 30.10.2021 нарахування та виплату щомісячної додаткової винагороди за період з 01.08.2017 по 01.09.2017 у відповідності до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 21.08.2019 по справі №569/19058/17;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди, запровадженої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», за період з 01.08.2017 по 01.09.2017 у відповідності до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ, та постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що позивач проходив військову службу за контрактом на посадах офіцерського складу у військових частинах Збройних Сил України. Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 13.09.2017 № 318 позивача звільнено з військової служби та з посади у запас за станом здоров`я. Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 21.07.2017 № 215 позивача виключено зі списків особового складу частини з 28.09.2017, з урахуванням наданої чергової відпустки в період з 22.09.2017 по 27.09.2017. Позивач вказує, що до звільнення, з 31.07.2017 відповідачем припинено нарахування йому щомісячної додаткової грошової винагороди. Зазначає, що додаткова грошова винагорода є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців, що підтверджено у постанові Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №569/19058/17 за участі тих же сторін. 30.10.2021 позивач письмово звертався до відповідача з проханням віднести щомісячну додаткову винагороду до щомісячного виду грошового забезпечення, нарахувати та виплатити таку винагороду за липень вересень 2017 року, відповідно до висновків Верховного Суду у справі №569/19058/17. Листом відповідача від 18.11.2021 відмовлено у заяві позивача про нарахування та виплату додаткової грошової винагороди.

Позивач вважає, що оскільки щомісячна додаткова винагорода є щомісячним видом грошового забезпечення військовослужбовців, відповідач не мав підстав припиняти її нарахування та виплату, а отже і письмову відмову відповідача на його заяву вважає незаконною та необґрунтованою.

Ухвалою суду від 04.04.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 08.04.2022 заяву позивача про зміну предмету позову прийнято до розгляду.

Ухвалою від 08.04.2022 провадження у справі зупинено до скасування правового режиму воєнного стану в Україні.

Відповідач 04.05.2022 подав до суду відзив на позов, яким просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Повідомив, що підстави для нарахування та виплати щомісячної грошової винагороди позивачу з 31.07.2017 по 28.09.2017 відсутні. Відповідач вказує, що правомірність його дій підтверджена рішеннями Рівненського окружного адміністративного суду у справах №817/1578/17 та №460/3502/19, що набрали законної сили, тож відсутні підстави для задоволення позову. Також зазначає, що постанова Верховного Суду у справі №569/19058/17 відношення до вказаних рішень не має та не може бути підставою для нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди за вказаний вище період.

09.05.2022 позивачем подано до суду відповідь на відзив. Зі змістом відзиву позивач не погодився, вважаючи його безпідставним. Просив позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 27.02.2023 поновлено провадження у адміністративній справі.

Розглянувши позовну заяву, дослідивши письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

З 1 серпня 1993 року ОСОБА_1 проходив дійсну військову службу в Збройних Силах України, в тому числі з 5 березня 2015 року на посаді старшого офіцера відділу напрямків управління територіальної оборони оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_1 ).

Пунктом 17 наказу №318 від 13.09.2017 (по особовому складу) командувача Сухопутних військ Збройних сил України, позивача відповідно до частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з урахуванням вимог частини восьмої цієї ж статті, звільнено з військової служби у запас за пунктом "б" (за станом здоров`я).

Згідно з витягом з наказу Командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (по стройовій частині) №215 від 21.09.2017: "підполковника ОСОБА_1 , який знаходиться поза штатом управління оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", звільненого з військової служби наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 13 вересня 2017 року №318 відповідно до частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з урахуванням вимог частини восьмої цієї ж статті у запас за пунктом "б" (за станом здоров`я), вважати, що справи та посаду здав, з урахуванням наданої при звільненні другої частини щорічної основної відпустки за 2017 рік строком на 6 діб з 22 вересня по 27 вересня 2017 року. З 28 вересня 2017 року виключити із списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення й направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Грошову допомогу на оздоровлення отримав. Виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 400% місячного грошового забезпечення, надбавку за виконання особливо важливих завдань в розмірі 50% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років по 21 вересня 2017 року. Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до "Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам", затвердженої наказом Міністра сторони України від 11 червня 2008 року №260 (із змінами і доповненнями), наказу Міністерства оборони України від 09 лютого 2017 року №88 "Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2017 рік" за 2017 рік не отримав. Виплатити одноразову грошову допомогу по звільненню відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 за 24 календарні роки. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 виплатити грошову компенсацію вартості за не отримане речове майнали особової справи ОСОБА_2 (М-247225) комісія зараховує до стажу для виплати відсоткової надбавки за вислугу років підтверджені відповідними нака

Як вбачається з грошового атестату серії ЗУ №061919 від 21.09.2017, виданого відповідачем, позивачу, зокрема, виплачувалася щомісячна додаткова грошова винагорода до 30.07.2017.

Відповідно до довідки про нарахування щомісячної додаткової грошової винагороди, у серпні та вересні 2017 року позивачу вказана винагорода не виплачувалася, при тому, що її щомісячний розмір до того становив 4400,18 грн.

За змістом заяв по суті, сторонами не заперечується, що з 31.07.2017 припинено нарахування та виплату позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої наказом Міністерства оборони України від 24 жовтня 2016 року № 550 «Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України».

Судом також встановлено, що на розгляді Рівненського окружного адміністративного суду перебувала справа № 817/1578/17 за позовом ОСОБА_1 до Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України (в/ч НОМЕР_1 ). Предметом позову було визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати грошового забезпечення за серпень, вересень 2017 року в повному обсязі та про стягнення грошового забезпечення та грошової надбавки за таємність за серпень, вересень 2017 року в повному обсязі з урахуванням винагороди, відповідно до займаної посади старшого офіцера відділу напрямків управління виплат територіальної оборони управління Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " по день виключення зі списків особового складу частини.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23.02.2018 у справі №817/1578/17 у позові відмовлено повністю. Рішення набрало законної сили, було залишене без змін за результатами перегляду судом апеляційної інстанції та неодноразового перегляду за нововиявленими обставинами.

Також, у провадженні Рівненського окружного адміністративного суду перебувала справа №460/3502/19 за позовом ОСОБА_1 до Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України (в/ч НОМЕР_1 ). Предметом позову було визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у не оформленні наказів щодо нарахування та виплати позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди з 31 липня по 28 вересня 2017 року у відповідності до вимог наказу Міністерства оборони України від 24 жовтня 2016 року № 550 «Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України»; зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60 % від місячного грошового забезпечення з 31 липня по 28 вересня 2017 року у відповідності до вимог наказу Міністерства оборони України від 24 жовтня 2016 року № 550 «Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України».

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 04.02.2020 у справі №460/3502/19 у задоволенні позовної заяви відмовлено. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.08.2020 рішення залишене без змін. За результатами перегляду за нововиявленими обставинами рішення також залишено в силі.

Відмовляючи у задоволенні позовних заяв у справах №817/1578/17 та №460/3502/19 судом досліджувалися обставини припинення нарахування та виплати позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди з 31.07.2017.

Підставами для відмови у задоволенні позову, було те, що позивач не виконував обов`язків за своєю посадою, оскільки з 31.07.2017 року штатна посада позивача скорочена, а в новому штатному розписі така посада була відсутня.

Як встановлено судом, з 31 липня 2017 року посаду старшого офіцера відділу напрямків управління територіальної оборони оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яку обіймав ОСОБА_1 , було скорочено, що унеможливило виконанням останнім обов`язків за такою посадою.

З огляду на вказане, суд у вказаних справах дійшов до висновку, що відповідач правомірно припинив нарахування та виплату позивачу у період з 31.07.2017 року по 28.09.2017 щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Інструкцією № 550.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує та керується таким.

За змістом статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Цей принцип є однією з основних засад адміністративного судочинства (пункт 1 частини третьої статті 2 КАС України). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (частина перша статті 129 Конституції України, частина перша статті 6 КАС України), на якому має бути засноване судове рішення (частина перша статті 242 КАС України).

Пункт дев`ятий частини першої статті 129 Конституції України та пункт п`ятий частини третьої статті 2 КАС України відносять до основних засад судочинства також принцип обов`язковості судового рішення.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" №3477-IV від 23.02.2006, суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та протоколів до неї, а також практику ЄСПЛ та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 33 рішення від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» ЄСПЛ зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), «Желтяков проти України»). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Звертаючись до суду в даній справі з вимогою про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови здійснити за його заявою нарахування та виплату щомісячної додаткової винагороди, позивач, формально змінивши позовну вимогу, ставить за мету виключно перегляд рішень судів, що набрали законної сили, прийнятих у справах між тими ж сторонами у тих же правовідносинах.

Суд також зазначає, що свою заяву, направлену відповідачу про здійснення нарахування та виплати додаткової винагороди позивач мотивує висновками Верховного Суду у справі №569/19058/17.

Верховним Судом у вказаній справі вирішувалося питання складу грошового забезпечення позивача. Цей же відповідач вважав, що щомісячна додаткова грошова винагорода не є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, відповідно в довідку для обрахунку пенсії її не включав. Верховним Судом в постанові від 21.08.2019 у справі № 569/19058/17 визнано право позивача на перерахунок пенсії, до складу якого включено індексацію грошового забезпечення, та усі щомісячні додаткові види грошового забезпечення, відповідно також зобов`язано цього відповідача включити щомісячну додаткову грошову винагороду.

В той же час, визнаючи право позивача на включення до складу грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, Верховним Судом не досліджувалося питання правомірності її не нарахування та невиплати позивачу у період з 31.07.2017 до моменту звільнення.

Таким чином, висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 21.08.2019 у справі №569/19058/17 не є релевантними для даної справи, не встановлюють неправомірності не нарахування та невиплати позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди з 31.07.2017. Такі висновки Верховного Суду не можуть слугувати підставою для фактичного перегляду рішень суду у справах №817/1578/17 та 460/3502/19, які набрали законної сили.

Також і у даній справі позивач свої вимоги обґрунтовує виключно тим, що щомісячна додаткова грошова винагорода є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення. Однак, позивач не повідомляє суду усіх обставин правовідносин між сторонами спору, які власне і слугували істинною підставою для припинення нарахування та виплати йому додаткової грошової винагороди. Такі обставини досліджені судом у справах №817/1578/17 та 460/3502/19, наслідком чого стало прийняття рішень про правомірність дій відповідача.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №910/6356/19.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході розгляду справи довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах. Розглядаючи заяву позивача від 30.10.2021 про нарахування та виплату щомісячної додаткової грошової винагороди за липень вересень 2017 року, враховуючи наявність судових рішень, що набрали законної сили, якими встановлено правомірність дій відповідача із не нарахування такої винагороди, підстави для задоволення відповідачем заяви позивача були відсутні.

Підсумовуючи вищенаведене в його сукупності, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовної заяви в повному обсязі.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 20 березня 2023 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Суддя У.М. Нор