Справа № 752/15299/22
Суддя: Хоменко В. С.
Дата ухвалення: 2023-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/752/117/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 лютого 2023 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Хоменко В.С.

з участю секретаря Павлюх П.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської митниці Державної митної служби України про скасування постанови у справі про порушення митних правил,-

ВСТАНОВИВ:

у жовтні 2022 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Фещенка І.С. звернувся до суду з позовом до Житомирської митниці Державної митної служби України про скасування постанови у справі про порушення митних правил, який мотивував тим, що постановою начальника Житомирської митниці Державної митної служби України від 06.01.2022 року у справі про порушення митних правил № 0039/101000/21 його визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 469 МК України, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 34000,00 грн.

Вважав винесену ним постанову такою, що не відповідає вимогам закону, оскільки твердження, вказані в оскаржуваній постанові про те, що він ніби передав у володіння, користування або розпорядження автомобіль марки BMW, модель 320і, кузов № НОМЕР_1 , не відповідає дійсності та не підтверджується жодним доказом, його притягнуто до відповідальності за вчинення дій, які на той момент не становили складу адміністративного правопорушення внаслідок відсутності норми права, яка встановлювала міру відповідальності за відповідні дії, тому його безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 469 МК України.

Просив суд визнати незаконною та скасувати постанову у справі про порушення митних правил № 0039/101000/21 від 06.01.2022 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 496 МК України.

Ухвалою від 03.11.2022 року відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін (а.с. 31).

Відповідач подав відзив на позов, в котрому заперечив проти останнього, посилаючись на його безпідставність. Вважав, що для митного оформлення транспортного засобу - автомобіля марки BMW, модель 320і, кузов № НОМЕР_1 , було подано договір купівлі -продажу від 30.06.2021 року, де продавцем виступає UAB«DOMLA», а покупцем - ОСОБА_2 , що підтверджує передачу т/з особистого користування без дозволу митного органу в момент, коли діє відповідальність за ч.4 ст. 469 МК України. Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач подав відповідь на відзив, у якій вказав про безпідставність тверджень відповідача та просив позов задовольнити, виходячи з обставин, викладених у позовній заяві.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 2 КУпАП питання щодо адміністративної відповідальності за порушення митних правил регулюються Митним кодексом України.

Судом встановлено, що 25.08.2016 року громадянином України ОСОБА_1 на митну територію України в митному режимі «транзит» з метою особистого користування ввезено автомобіль марки BMW, модель 320і, кузов № НОМЕР_1 .

30.06.2021 року автомобіль марки BMW, модель 320і, кузов № НОМЕР_1 , за договором купівлі-продажу придбано громадянином України ОСОБА_2 у UAB «DOMLA».

Постановою начальника Житомирської митниці Державної митної служби України від 06.01.2022 року у справі про порушення митних правил № 0039/101000/21позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 469 МК України, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 34000,00 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою про притягнення до адміністративної відповідальності позивач звернувся до суду з даним позовом.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції Україниоргани державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.

Спірні правовідносини регулюються Митним кодексом України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, наказом ДМС України № 1118 від 17.11.2005 року «Про затвердження Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України».

Відповідно до приписів ст. 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у ст. 508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв`язку з оскарженням.

Згідно зі ст. ст. 487, 488, 489 МК Українипровадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил.

Посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ч. 1 ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістомст. 10 КпАП України адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 486 МК Українищодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил згідно зі ст. 489 МК Українизобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 526 МК України справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника. Про час та місце розгляду справи про порушення митних правил митним органом цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних правил.

Справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 530 МК України, перевірка законності та обґрунтованості постанови у справі про порушення митних правил судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно з п. 3 розділу 1 Наказу № 1118 ТЗ для здійснення митного контролю та митного оформлення може бути пред`явлений митному органу як власником, так і вповноваженою особою. Уповноважена особа - особа, яка на підставі договору або належно оформленого доручення, виданого власником товарів і транспортних засобів, наділена правом учиняти дії, пов`язані з пред`явленням цих товарів і транспортних засобів митним органам для митного контролю та митного оформлення при переміщенні їх через митний кордон України, або іншим чином розпоряджатися зазначеними товарами та транспортними засобами.

Відповідно до п. 4 розділу 1 зазначеного наказу ТЗ, що переміщуються через митний кордон України громадянами, перебувають під митним контролем: при ввезенні з метою транзиту - з моменту перетину митного кордону України до вивезення за межі митної території України; при вивезенні для вільного обігу або тимчасово - з моменту пред`явлення митному органу до завершення митного оформлення та вивезення за межі митної території України.

Згідно з п. 7 розділу 1 наказу ДМС України № 1118 власник ТЗ або вповноважена особа, який переміщує ТЗ через митний кордон України, пред`являє його митному органу для проведення митного огляду й подає (серед іншого) оригінали та ксерокопії таких документів: що підтверджують право власності на ТЗабо користування ним (у тому числі з правом розпорядження); реєстраційних (технічних) документів на транспортний засіб (якщо він перебував на обліку в реєстраційному органі іноземної держави чи України) з відмітками про зняття транспортного засобу з обліку, якщо такі документи видаються реєстраційним органом; паспортних документів та інших документів, визначених законодавством України та міжнародними договорами України, що дають право на перетин державного кордону, та/або паспорта громадянина (посвідчення особи з відміткою про місце проживання); посвідки чи іншого документа про постійне (тимчасове) проживання в Україні або за кордоном тощо.

У п. 9 розділу 1 наказу ДМС України №1118 визначено, що ТЗ, на який відсутні документи, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження) не підлягає пропуску через митний кордон України.

Митне оформлення транспортного засобу здійснювалось відповідно до вимог ст. 335 Митного кодексу України, Постанови Кабінету міністрів України №451 від 21.05.2012 року, Наказу №1118, відповідно до яких оформлення транспортного засобу здійснюється не на водія, а на власника автомобіля або уповноважену ним особу.

Відповідно до ст.ст. 90, 95 МК України транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Для автомобільного транспорту встановлено строк транзитного перевезення в десять діб, а у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - п`ять діб.

Згідно з п. 2 ч. 1ст. 93 МК Українитовари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту.

Відповідно до ч. 5 ст. 102 МК України для завершення митного режиму транзиту особою, відповідальною за дотримання вимог митного режиму до закінчення визначеного строку транзиту митного органу призначення повинні бути представлені товари, поміщені у митний режим транзиту та митна декларація або інший документ.

У ч. 3ст. 325 МК України передбачено, що користування та розпорядження товарами, транспортними засобами комерційного призначення, які перебувають під митним контролем забороняється, крім випадків, передбачених цим кодексом та іншими законами України.

Частиною 1 ст. 381 МК України встановлено, що транспортні засоби особистого користування, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, дозволяється ввозити на митну територію України з метою транзиту без письмового декларування та внесення на рахунок митного органу, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів з метою вільного обігу.

Згідно з главою 55 розділу ХІІ МК України поміщення громадянином - резидентом транспортного засобу, постійно зареєстрованого у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, у будь-який інший митний режим ніж транзит супроводжуватиметься обов`язковим письмовим декларуванням цього транспортного засобу та виконанням інших митних формальностей, передбачених Митним кодексом України (письмове зобов`язання, застосування заходів гарантування тощо).

Положеннями ч. 4 ст. 469 МК України передбачено, що передача транспортного засобу особистого користування, тимчасово ввезеного на митну територію України чи поміщеного у митний режим транзиту, у володіння, користування або розпорядження особі, яка безпосередньо не ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи не поміщувала його у митний режим транзиту, за винятком випадків, коли в транспортному засобі знаходиться особа, яка безпосередньо ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи поміщувала його у митний режим транзиту, а так само використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, суть виявленого митним органом порушення полягає у тому, що позивач, здійснивши ввезення транспортного засобу на митну територію України для особистого користування, передав його іншій особі.

За змістом оскаржуваної постанови у справі про порушення митних правил № 0039/101000/21 від 06.01.2022 року відповідач за наслідками розгляду матеріалів справи про порушення митних правил дійшов висновку про те, що позивач передав транспортний засіб особистого користування - автомобіль марки BMW, модель 320і, кузов № НОМЕР_1 , ввезений 25.08.2016 року у режимі транзиту у користування особі, яка безпосередньо не ввозила такий транспортний засіб на митну територію України та не помішувала його у митний режим транзиту.

Разом з тим, доказів того, що позивач, здійснивши ввезення транспортного засобу на митну територію України для особистого користування, передав його іншій особі, матеріали справи не містять, відповідачем не надано.

Згідно наданої відповідачем копії договору купівлі-продажу від 30.06.2021 року, транспортний засіб марки BMW, модель 320і, кузов № НОМЕР_1 , придбано громадянином України ОСОБА_2 у UAB «DOMLA».

Будь-яких доказів передання позивачем транспортного засобу марки BMW, модель 320і, кузов № НОМЕР_1 , ввезеного 25.08.2016 року у режимі транзиту у володіння, користування або розпорядження ОСОБА_2 чи будь-якій іншій особі, відповідачем до суду не надано.

Жодних доказів наявності в діях позивача складу правопорушення, передбаченого частиною 4 ст. 469 МК України, матеріали справи не містять.

В порушення вимог ст. 489 МК України відповідачем при розгляді справи про порушення митних правил належним чином не з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винен позивач в його вчиненні, не з`ясовано інші обставини, що мають безпосереднє значення для правильного вирішення справи.

За правилами ч. 1ст. 466 МК України адміністративні стягнення за порушення митних правил не може бути застосовано інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За правилами ч. 1 ст. 8 МК України митна справа здійснюється на основі принципу законності та презумпції невинуватості.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Аналогічний висновок наведений Верховним Судом зокрема у постанові від 08.07.2020 року у справі №463/1352/16-а.

Відповідно до ч. 2ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України правомірність оскаржуваного рішення у справі про порушення митних правил № 0039/101000/21 від 06.01.2022 року відповідачем не доведено, оскільки не доведено факту вчинення позивачем передбаченого ч. 4 ст. 469 МК України порушення митних правил.

З матеріалів справи, зокрема наданих відповідачем матеріалів, які слугували підставою для винесення оскаржуваної постанови, не вбачається та відповідачем не доведено факту саме передачі позивачем у володіння, користування або розпорядження транспортного засобу будь-якій іншій особі, тобто митним органом не встановлено під час прийняття спірної постанови наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, за яке ч. 4 ст. 469 МК України передбачено відповідальність.

Крім того, станом на дату ввезення транспортного засобу на територію України 25.08.2016 року за ст. 469 була відсутня заборона щодо передачі транспортного засобу у володіння, користування або розпорядження особі, яка безпосередньо не ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи не поміщувала його у митний режим «транзит», а саме тому не передбачала відповідальність.

Особа не може бути притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 469 МК України, оскільки згідно зі ст. 58 Конституції України ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Договір купівлі-продажу транспортного засобу було укладено без участі позивача, митне оформлення транспортного засобу було здійснено відповідно до положеньЗакону України «Про внесення змін до Митного кодексу України щодо тимчасового спрощення митного оформлення транспортних засобів, ввезених на митну територію України», яким не передбачено, що таке митне оформлення має бути здійснено виключно особами, які ввезли транспортні засоби на митну територію України.

З огляду на викладене, в діях позивача відсутній склад правопорушення за ч. 4 ст. 469 МК України, протиправність дій позивача та наявність в його діях складу порушення митних правил, передбаченого ч. 4 ст. 469 МК України по постанові про накладення адміністративного стягнення у справі про порушення митних правил № 0039/101000/21 від 06.01.2022 року відповідачем не доведена, тому суд приходить до висновку щодо обґрунтованості доводів позову та відповідно наявності підстав для скасування спірної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з адміністративним позовом позивач сплатив судовий збір в сумі 496,20 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 20.10.2022 року, долученої до матеріалів справи, а тому на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 496,20 грн.

При вирішенні питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, ч. 1 ст. 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 ст. 134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 року в справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 року в справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Матеріалами справ підтверджено, що між позивачем та адвокатом Фещенком І.С.29.09.2022 року укладено договір № 29092022 про надання правової допомоги (а.с. 19).

Пунктом 3.1. вказаного договору визначено, що за правову допомогу, передбачену цим договором, клієнт може сплачувати адвокату гонорар, що узгоджується сторонами у окремій усній чи письмові угоді до цього договору.

Додатковою угодою № 1 від 19.10.2022 року до договору № 29092022 від 29.09.2022 року визначено, що клієнт зобов`язується сплатити адвокату гонорар у розмірі 8 000,00 грн. (а.с. 20).

Згідно прибуткового касового ордеру № 19102022К від 19.10.2022 року позивачем сплачено адвокату 8 000,00 грн. (а.с. 21).

Отже, суд зазначає, що в матеріалах справи наявні належні докази щодо надання правових послуг позивачу.

Тому, витрати на професійну правничу допомогу є доведеними та наявні документи на підтвердження надання такої допомоги та витрати на професійну правничу допомогу є співмірними з урахуванням складності справи.

Таким чином, судом встановлено право особи на відшкодування витрат на правничу допомогу.

Позивачем надано належні докази понесення витрат на правничу допомогу та доведено належними та допустимими доказами понесення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючисьст.ст. 5, 9, 19, 72-77, 241-245, 286 КАС України, ст. 380, 469, 495 Митного Кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_1 до Житомирської митниці Державної митної служби України про скасування постанови у справі про порушення митних правил-задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову від 06.01.2022 року № 0039/101000/21 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 4ст. 469 МК України.

Стягнути з Житомирської митниці Державної митної служби України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок).

Стягнути з Житомирської митниці Державної митної служби України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8 000,00 грн. (вісім тисяч гривень 00 копійок).

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Житомирська митниця Державної митної служби України, , юридична адреса: вул. Перемоги, буд. 25, м. Житомир, 10003.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.С. Хоменко