Справа № 473/404/22
Суддя: Гордієнко Т. О.
Дата ухвалення: 2023-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 березня 2023 р. № 473/404/22
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Гордієнко Т. О. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,

про:визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди в сумі 150 000,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вселити до житлової квартири, в якій зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_3 , яка розташована на території військової частини НОМЕР_1 та забезпечити безперешкодний доступ до житлового приміщення, стягнення 150 000 грн. моральної шкоди.

Позивач у лютому 2022 звернулась до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області. Рішенням суду від 28.07.2022 у задоволенні позову відмовлено. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 18.10.2022 рішення І інстанції скасовано та закрито провадження у справі. Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 01.11.2022 передано справу до Миколаївського окружного адміністративного суду до юрисдикції якого віднесено розгляд справ, оскільки суд вважав, що ця справа належить до адміністративної юрисдикції посилаючись на постанову ВП ВС від 08.06.2022 по справі № 362/643/21, в якій визначено, що військова служба є різновидом служби публічної. Тому спори з приводу проходження військової служби, зокрема з приводу соціального захисту військовослужбовців (включно зі спорами з військовими частинами щодо реалізації гарантій забезпечення військовослужбовців житловими приміщеннями), належать до юрисдикції адміністративних судів.

Спори між судами щодо підсудності не допускаються.

Ухвалою від 23.12.2022 Миколаївський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі.

Ухвалою від 17.01.2023 залучено другого відповідача у справі КЕВ м. Миколаїв.

Ухвалою від 30.01.2023 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про забезпечення позову.

Ухвалою від 31.01.2023 витребувано у сторін додаткові докази.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідач протиправно, всупереч ст.41,47 Конституції України, ст.ст.9,109,125 ЖК України, без урахування практики Європейського суду з прав людини виселив її з квартири, тому просить її вселити в житлову квартиру та стягнути моральну шкоду, розмір якої є співмірною з глибиною та силою страждань, які вона отримала в зв`язку з порушенням її право на житло.

Відповідач 1) надав суду відзив, в якому зазначив, що позивач вселився до спірного житлового приміщення з порушенням встановленого законом порядку, а саме порядку отримання службового житла, а тому не набув будь-яких прав щодо нього, зокрема й на користування ним (в тому числі проживання). Позивач тривалий час користувалася спірним житлом, проте у травні 2019 року самостійно, без будь-якого примусу звільнила займане житлове приміщення, забрала свої особисті речі та не виявляла бажання використовувати житло за призначенням в подальшому. Лише у травні 2021 року вона звернулась до командування ВЧ з вимогою про їх вселення до квартири. Проте на час звернення до суду будинок, в якому розташована спірна квартира, вже було передано на баланс КЕВ м. Миколаєва, а тому відповідач не має жодних прав щодо цього житла, зокрема й щодо розпорядження ним (в тому числі приймати рішення щодо вселення позивача).

У відповіді на відзив позивач зазначила, що виселення її з квартири було проведено незаконно, інше житло у позивача відсутнє, фінансової можливості придбати інше житло немає. З 27.05.2019 після виписки з лікарні позивач не може потрапити до свого житла, оскільки її не пропускають через КПП військової частини.

Від відповідача 2 у строк встановлений судом не надходили відзив на позовну заяву та витребувані документи. Ухвала від 17.01.2023 була надіслана на електрону пошту та отримана ним 18.01.2023.

Відповідно до ст. 262 КАС України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідив докази, суд дійшов висновку:

З 29 квітня 1985 року по 26 листопада 2008 року позивач проходила службу у Збройних Силах України. Останнє місце служби позивачки військової частини НОМЕР_1 .

На підставі рішення житлової комісії військова частина НОМЕР_1 від 09 листопада 2004 року №10 з 03 березня 1995 року сім`ю позивача у складі двох осіб прийнято на квартирний облік військової частини .

На підставі усної угоди з командуванням військової частини позивач з чоловіком були вселені до службової квартири, розташованої у військовому містечку за місцем постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 і прожила в ній з 2004 по травень 2019.

01.08.2007 позивачем було зареєстровано місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується паспортом позивача.

15 травня 2008 року між позивачем, як наймачем, та командиром військової частини НОМЕР_1 , як наймодавцем, було укладено договір про надання комунальних послуг за місцем фактичного проживання позивачів, який закінчився 20.12.2009.

Позивач у позові зазначає, що у травні 2019 року, під час знаходження її на стаціонарному лікуванні, невстановлені особи самовільно змінили замки у квартирі за місцем мешкання позивачів, а також заволоділи дрібним майном мешканців, що знаходилося у житловому приміщенні. За усним наказом командира військової частини НОМЕР_1 позивачу було відмовлено у допуску до займаного житла.

Акт приймання- передачі свідчить, що спірний будинок відповідач 1 передав на баланс до КЕВ м. Миколаїв 17.11.2020.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Конституції України, ст. 1 ЖК України кожен громадянин має право на житло.

Згідно з ч.ч. 1, 9 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на час вселення позивачів до службового житла) військовослужбовці забезпечуються жилими приміщеннями державою.

Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) та членам їх сімей, які проживають разом з ними, надається жиле приміщення, що має відповідати вимогам статті 50 Житлового кодексу України.

До одержання постійного жилого приміщення військовослужбовцям, зазначеним у цьому пункті, надаються службові жилі приміщення.

Офіцери, прапорщики, мічмани і військовослужбовці надстрокової служби мають право на першочергове одержання жилих приміщень на підставах, встановлених Житловим кодексом України.

Громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.(ст.9 ЖК України).

На підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.(ст.58 ЖК України).

Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.(ст.61 ЖК України).

Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку (ст.109 ЖК України).

Відповідно до ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов`язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною.

Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Згідно п.п. 1, 9, 10, 13 «Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України», затвердженого наказом Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року №20 (в редакції, чинній на час вселення позивачів до службового житла) за рахунок житлових фондів Міністерства оборони України забезпечуються житлом за місцем служби військовослужбовці та члени їх сімей (стаття 64 Житлового кодексу України), які проходять військову службу у військових частинах.

Облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних частинах районів. Військовослужбовці, зараховані на квартирний облік, заносяться до книги обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання жилих приміщень.

Військовослужбовці перебувають на квартирному обліку у військовій частині та КЕЧ району до отримання жилого приміщення.

Жилі приміщення військовослужбовцям надаються за рішенням житлової комісії військової частини, погодженим з начальником квартирно-експлуатаційної частини району.

Списки розподілу жилої площі по військовій частині з необхідними документами направляються через квартирно-експлуатаційну частину району на затвердження начальнику гарнізону.

Затверджений начальником гарнізону список передається на затвердження і оформлення ордерів виконавчому комітету відповідної Ради народних депутатів, а в закритих військових містечках є підставою для оформлення ордерів квартирно-експлуатаційною частиною району.

Військовослужбовцям, які перебувають на квартирному обліку, жилі приміщення надаються згідно з чергою.

На підставі рішення про надання жилого приміщення виконавчий комітет Ради народних депутатів, а в закритих військових містечках - квартирно-експлуатаційні частини району, видають ордер на вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути виданий лише на вільне жиле приміщення.

Ордер вручається безпосередньо військовослужбовцю, працівнику (не військовослужбовцю), на ім`я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі (п.п. 14, 17, 27, 29 Положення).

На виконання ухвали суду від 31.01.2023 відповідач 1 не надав суду доказів, що будинок, в якому зареєстрована позивач рішенням виконкому віднесений до службового житла, тому посилання сторін на те , що спірна квартира є службовим приміщенням суд відхиляє, оскільки в матеріалах справи відсутні такі докази.

Судом встановлено, що позивач вселилася до житлового приміщення в 2004 році без отримання окремого ордера на житлове приміщення, а саме на підставі усної угоди з командиром військової частини, тобто з порушенням встановленого законом порядку.

Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі.

Дотримання порядку надання жилої площі впливає на правовий статус осіб, які в них проживають. Визнання вселення незаконним тягне за собою виселення без надання іншого житла відповідно до статті 116 Житлового кодексу УРСР. Особа, яка вселилася до житлового приміщення без дотримання встановленого порядку, не набуває право користування таким житлом.

Позивач проживає у квартирі, яка знаходиться на території військової частини, з 2004. І в 2004 році, і в 2019 році законодавством було передбачено єдтну підставу для вселення в житло- це ордер, як правовий документ, який дає правові підстави для вселення. Позивач не заперечує, що такого документа у неї немає, але хибно чомусь вважає, що житло для користування отримано нею правомірно.

Відтак, аналіз вищезазначених норм права свідчить про те, що позивач не мала правових підстав для вселення в спірну квартиру, але виселити її можна з житла, яким вона користувалась більше 15 років тільки за її згодою або за рішенням суду ( ч.1 ст.109 ЖК ).

Сторони підтверджують, що позивач з травня 2019 не мешкає у спірній квартирі, але підстави для такого не проживання у сторін різні.

Позивач стверджує, що її не допускають до проживання у квартирі з 27.05.2019 після повернення її з лікарні, пройти вона через КПП військової частини немає можливості, тому доступу у неї до свого єдиного житла та до майна, яке в ній знаходиться немає.

Відповідач 1 на виконання ухвали суду від 31.01.2023 зазначив, що ніяких дій по виселенню позивача не вживав, з позовом до суду про виселення позивача з квартири або про зняття з реєстрації до суду не подавав, оскільки позивач добровільно залишила квартиру та виїхала.

Звернення позивача з таким позовом до суду само по собі свідчить, що позивач добровільно не звільняла житлове приміщення, а рішення суду про її виселення відповідачі суду не надали.

Суд не бере до уваги пояснення свідків, які відповідач надав суду, оскільки ці особи не надавали ці пояснення в судовому засідання і не попереджались судом про кримінальну відповідальності за дачу завідомо неправдивих показань.

Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції.

Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Таким чином, суд вважає, що відповідач1 протиправно позбавив позивача права користування житловим приміщенням, не у спосіб передбачений законодавством та порушив її право на житло та на власність, яка в ньому находилась, чинив перешкоди у праві користування позивачем житловим приміщенням, тому суд вважає за необхідне для захисту інтересів позивача вийти за межі позовних вимог відповідно до ст.ст.9,245 КАС України та визнати протиправними дії щодо виселення позивача з приміщення та чинення перешкод у користуванні житловим приміщенням.

Оскільки позивача протиправно позбавили права користування житлом, тому суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача 2 вселити її в спірну квартиру, а питання правомірності подальшого її проживання в квартирі відповідач 2 буде вирішувати відповідно до вимог чинного законодавства та у судовому порядку, а не на власний розсуд.

Стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає:

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України особа, якій неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю завдана моральна шкода, має право вимагати відшкодування такої шкоди особою, яка її завдала, за наявності вини останньої.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно ч.ч. 3-5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи ( постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2022 року у справі № 569/20510/19 (провадження № 61-13787св20).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що «виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства».

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи ( постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості ( постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61 1132св22).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

У справі, що розглядається позивачці завдано моральної шкоди, яка полягала у неможливості користуватися житлом, необхідністю винаймати житло для себе та членів своєї родини, необхідністю звертатися до органів поліції і суду за захистом своїх порушених прав, витрачати час для того, щоб відповідачі виконували вимоги закону; тому існують умови для компенсації моральної шкоди.

Таким чином суд вважає, що стягненню з відповідача1 підлягає моральна шкоди в розмірі 5000грн.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачі не довели суду, що діяли правомірно, тому позов задовольнити частково.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 139 КАС України. Тому на користь позивача належить стягнути судовий збір за немайнову вимогу у сумі 992,40 грн. та судовий збір за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди у розмірі 75,00 грн. (оскільки моральну шкоду стягнуто у сумі 5000,00 грн., ставка судового збору за подання до суду позовної заяви про відшкодування моральної шкоди становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому сума судового збору за задоволену вимогу у розмірі 5000,00 грн. становить 75,00 грн. 5000,00 грн. х 1,5%).
Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код НОМЕР_2 ) щодо виселення з житлової квартири, в якій зареєстрована та проживала ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , код НОМЕР_3 ) за адресою: с. Бузьке, Вознесенського району, Миколаївської області, яка розташована на території військової частини НОМЕР_1 та чинення перешкод у користуванні житловим приміщенням.

Зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Миколаїв,( АДРЕСА_6 , код 08029523) вселити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , код НОМЕР_3 ) до житлової квартири, в якій вона зареєстрована та проживала за адресою: с. Бузьке, Вознесенського району, Миколаївської області, яка розташована на території військової частини НОМЕР_1 та забезпечити безперешкодний доступ до житлового приміщення.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , код НОМЕР_3 ) моральну шкоду в сумі 5000 ( п`ять тисяч ) грн.

У стягненні моральної шкоди з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код НОМЕР_2 ) в сумі 145 000 грн. відмовити.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , код НОМЕР_3 ) судовий збір в сумі 1067,40 грн. (одна тисяча шістдесят сім гривень 40 коп.), сплачений квитанцією № 2 від 17.02.2022.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Т. О. Гордієнко