Справа № 280/6872/22
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2023-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

21 березня 2023 року Справа № 280/6872/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158, м. Запоріжжя, 69057, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (29000, Хмельницька обл., місто Хмельницький, ВУЛИЦЯ ГЕРЦЕНА, будинок 10, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 16 листопада 2022 року про відмову у зарахуванні періоди роботи ОСОБА_1 з 17 липня 1992 року по 02 жовтня 1992 року (Запорізьке обласне оптово-роздрібне об`єднання фірма Взуття та з 02 жовтня 1992 року по 20 жовтня 1994 року (Запорізьке орендне обласне оптово-роздрібне підприємство фірма Взуття);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 з 17 липня 1992 року по 02 жовтня 1992 року (Запорізьке обласне оптово-роздрібне об`єднання фірма Взуття та з 02 жовтня 1992 року по 20 жовтня 1994 року (Запорізьке орендне обласне оптово-роздрібне підприємство фірма Взуття).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач неправомірно не зарахував до страхового стажу ОСОБА_1 періоди її роботи з 17 липня 1992 року по 02 жовтня 1992 року та з 02 жовтня 1992 року по 20 жовтня 1994 року у Запорізькому обласному оптово-роздрібному об`єднанні «Взутття», посилаючись на те, що записи до трудової книжки внесені з порушенням Інструкції № 58 (відсутні номери та дати наказів на звільнення), а в довідці зазначено, що наказів про звільнення не було. Із даними твердженнями відповідача позивач не погоджується та зазначає про те, що не несе відповідальності за неналежне внесення записів до трудової книжки, оскільки записи до неї вносились виключно її роботодавцем. Також, зазначає про те, що відповідач не має права вимагати у позивача уточнюючу довідку за спірний період, оскільки записи щодо спірних періодів роботи містить трудова книжка ОСОБА_1 , яка, з урахуванням вимог чинного законодавства України, є основним документом на підтвердження факту наявності у позивача страхового стажу. З огляду на вказане, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 12 грудня 2022 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

27 грудня 2022 року представником Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області через особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву у якій останнім зазначено про те, що оскаржуване позивачем рішення в адміністративній справі № 280/6872/22 ухвалювалось Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області. Також, вказує про те, що після призначення пенсії ОСОБА_1 на початку листопада 2022 року в порядку звернення громадян звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з питанням надання допомоги в зарахуванні відпрацьованих періодів роботи з 17 липня 1992 року по 20 жовтня 1994 роки. Листом від 16 листопада 2022 року №12583-11983/Д-02/8-0800/22 Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області надало відповідь згідно призначеної пенсії позивача та дало роз`яснення щодо причин незарахування вищевказаного періоду. Оскільки, розгляд заяви ОСОБА_1 від 19 жовтня 2022 року здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, рішення щодо призначення пенсії та обрахунок стажу проводило вищевказане управління то визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити певні дії Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області в даній справі є передчасним. З огляду на вказане, у задоволенні позову просить відмовити.

Ухвалою суду від 04 січня 2023 року до участі у справі №280/6872/22 у якості другого відповідача залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3-й під`їзд, 2-й поверх, ).

17 січня 2023 року надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області вх. № 2661 від 17 січня 2023 року, у якому відповідач 2 вказує про те, що рішення про відмову у зарахуванні до стажу роботи ОСОБА_1 періодів роботи з 17 липня 1992 року по 02 жовтня 1992 року, а також з 20 жовтня 1994 року по 20 жовтня 1994 року ним не приймалось. Відтак, Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області не є належним відповідачем по справі.

20 січня 2023 року представником позивача до Запорізького окружного адміністративного суду через особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд» подано клопотання про заміну неналежного відповідача по справі № 280/6872/22 з «Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області» на «Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області».

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 25 січня 2023 року клопотання представника позивача задоволено, замінено відповідача у справі Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області на належного Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (29000, Хмельницька обл., місто Хмельницький, вул. Герцена, будинок 10, ).

Також, вказаною ухвалою суду у ГУ ПФУ в Хмельницькій області витребувано засвідчену належним чином копію рішення, прийнятого за результатами звернення ОСОБА_1 із заявою про зарахування до її стажу роботи періодів роботи з 17 липня 1992 року по 02 жовтня 1992 року (Запорізьке обласне оптово-роздрібне об`єднання фірма «Взуття» та з 02 жовтня 1992 року по 20 жовтня 1994 року (Запорізьке орендне обласне оптово-роздрібне підприємство фірма «Взуття»).

10 лютого 2023 року відповідачем, на виконання вимог ухвали суду від 25 січня 2023 року, через особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд» до суду направлено копію рішення від 26 жовтня 2022 року № 05 про призначення пенсії ОСОБА_1 та копію рішення від 21 листопада 2022 року № 05 про допризначенння пенсії позивачу.

Також, 10 лютого 2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області через особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд» до суду подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено про те, що рішенням головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №05 від 26 жовтня 2022 року позивачу на підставі заяви від 19 жовтня 2022 року призначено пенсію за віком відповідно до Закону № 1058 з 17 жовтня 2022 року з урахуванням страхового стажу 39 років 5 місяців 26 днів. При цьому до страхового стажу позивача не враховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 з 17 липня 1992 року по 02 жовтня 1992 року та з 02 жовтня 1992 року по 20 жовтня 1994 року, оскільки записи до трудової книжки внесені з порушенням Інструкції № 162, а саме у записах про звільнення №8 та №10 відсутні номери та дати наказів про звільнення. У доданих до заяви довідках № 302 від 16 грудня 2021 року та № 321 від 17 грудня 2021 року зазначено, що наказів про звільнення не було. 16 листопада 2022 року позивач звернулася з заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про допризначення пенсії. Рішенням управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 21 листопада 2022 року № 05 позивачці здійснено допризначення пенсії, внаслідок чого до страхового стажу зараховано період 01 липня 2022 року по 30 вересня 2022 року. Після допризначення страховий стаж склав 39 років 8 місяців 26 днів. Також, відповідач звертає увагу суду про те, що рішення про призначення пенсії №05 від 26 жовтня 2022 року та рішення про допризначення пенсії № 05 від 21 листопада 2022 року позивачкою не оскаржувалось, а, отже, є чинним. 02 листопада 2022 року позивачка звернулася до головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою щодо надання допомоги в зарахуванні відпрацьованих періодів роботи з 17 липня 1992 року по 20 жовтня 1994 року. Листом від 16 листопада 2022 року №12583-11983/Д-02/8-0800/22 головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області надало відповідь згідно призначеної пенсії позивачки та надало роз`яснення щодо причин незарахування вищевказаного періоду. Тобто, зазначене у прохальній частині позову рішення від 16 листопада 2022 року про відмову у зарахуванні періоду роботи ОСОБА_1 з 17 липня 1992 року по 02 жовтня 1992 року (Запорізьке обласне оптово-роздрібне об`єднання фірма «Взуття») та з 02 жовтня 1992 року по 20 жовтня 1994 року (Запорізьке орендне обласне оптово-роздрібне підприємство фірма «Взуття») головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області не приймалось. Враховуючи викладене, відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує.

14 лютого 2023 року представником відповідача - 2 до матеріалів адміністративної справи № 280/6872/22 долучено докази направлення відзиву на позовну заяву іншим учасникам справи.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , є громадянином України (копія паспорту громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого 15 вересня 1998 року).

З 17 жовтня 2022 року у ОСОБА_1 виникло право виходу на пенсію за віком.

19 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058- IV.

До заяви про призначення пенсії позивачкою надано, зокрема, трудову книжку серії НОМЕР_2 від 25 липня 1980 року та уточнюючі довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізька оптово-роздрібна фірма «Взуття» № 302 від 16 грудня 2021 року та № 321 від 17 грудня 2021 року.

Відповідно до положень пункту 4.2 Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Рішенням головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №05 від 26 жовтня 2022 року позивачу на підставі заяви від 19 жовтня 2022 року призначено пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV з 17 жовтня 2022 року з урахуванням страхового стажу 39 років 5 місяців 26 днів.

При цьому до страхового стажу позивачки не враховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 з 17 липня 1992 року по 02 жовтня 1992 року та з 02 жовтня 1992 року по 20 жовтня 1994 року.

Зі місту відзиву на позов Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області вбачається, що вищезазначені періоди роботи не зараховані до страхового стажу роботи позивача з огляду на те, що записи до трудової книжки позивача внесені з порушенням Інструкції № 162, а саме у записах про звільнення №8 та №10 відсутні номери та дати наказів про звільнення. У доданих позивачем до заяви про призначення пенсії довідках № 302 від 16 грудня 2021 року та № 321 від 17 грудня 2021 року зазначено, що наказів про звільнення не було.

16 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернулася з заявою до головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про попередній розрахунок (допризначення) пенсії.

Вищезазначену заяву, з урахуванням екстериторіальності було передано на розгляд Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Рішенням управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 21 листопада 2022 року № 05 позивачці здійснено допризначення пенсії, внаслідок чого до страхового стажу зараховано період 01 липня 2022 року по 30 вересня 2022 року. Після допризначення страховий стаж склав 39 років 8 місяців 26 днів.

З наданої відповідачем 2 копії рішення про перерахунок пенсії від 21 листопада 2022 року № 05 та відзиву на позовну заяву вбачається, що під час допризначення позивачу пенсії період роботи з 17 липня 1992 року по 02 жовтня 1992 року та з 02 жовтня 1992 року по 20 жовтня 1994 року позивачу не враховано.

Вважаючи такі дії органу пенсійного фонду протиправними в частині незарахування до страхового стажу під час донарахування пенсії періоду роботи з 17 липня 1992 року по 02 жовтня 1992 року та з 02 жовтня 1992 року по 20 жовтня 1994 року позивач звернулась до суду із даним позовом.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09 липня 2003 року №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV).

Відповідно до статті 26 Закону №1058-ІV починаючи з 1 січня 2022 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01 січня 2004 року), а саме, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

За змістом положень статті 62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відсутності записів у ній, наявності неправильних чи неточних записів у трудовій книжці орган Пенсійного фонду вправі вимагати від заявника подання додаткових документів на підтвердження страхового стажу.

Так, згідно записів трудової книжки ОСОБА_2 від 25 липня 1980 року БЕ-1 № 6498807 копія якої долучена до матеріалів справи, ОСОБА_1 :

- з 17 липня 1992 року позивач прийнята до Запорізького обласного оптово-роздрібного об`єднання фірми «Взуття» на посаду оператора машинорахункового бюро з переводу із Запорізького центру інформатики комп`ютеризації торгівлі (наказ № 60-л від 21 липня 1992 року);

- з 02 жовтня 1992 року позивач звільнена з роботи у зв`язку із ліквідацією організації Запорізьке обласне оптово-роздрібного об`єднання фірми «Взуття» (стаття 16 Закону України «Про оренду майна державних підприємств та організацій»);

- з 02 жовтня 1992 року (наказ № 79-л від 02 жовтня 1992 року) позивач прийнята на роботу на посаду оператора машино-лічильного бюро Запорізьке орендне обласне оптово-роздрібне підприємство фірма «Взуття» (запис № 9)

- з 20 жовтня 1994 року Позивача звільнено в зв`язку з реорганізацією підприємства (свідоцтво про реєстрацію № 01554516 від 20 жовтня 1994 року), видане Шевченківською районною Радою народних депутатів Запорізької області). Наказу про звільнення не було.;

- 20 жовтня 1994 року позивача прийнято на роботу на посаду оператора ПК (наказ № 61-л від 20 жовтня 1994 року) до Запорізького відкритого акціонерного товариства «Запорізька оптово-роздрібна фірма «Взуття».

Періоди роботи позивача з 17 липня 1992 року по 02 жовтня 1992 року та з 02 жовтня 1992 року по 20 жовтня 1994 року не зараховано до страхового стажу, оскільки записи до трудової книжки внесені з порушенням Інструкції № 162, а саме у записах про звільнення № 8 та № 10 відсутні номери та дати наказів про звільнення. У доданих до заяви довідках № 302 від 16 грудня 2021 року та № 321 від 17 грудня 2021 року зазначено, що, наказів про звільнення не було.

На момент внесення записів до трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02 серпня 1985 року №252, зі змінами, внесеними постановою Держкомпраці СРСР від 19 жовтня 1990 року №412 (далі - Інструкція №162), та Інструкція про ведення трудових книжок, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110 (далі - Інструкція №58), які містять аналогічні положення про те, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно пункту 2.3. глави 2 Інструкції № 162 усі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - у день звільнення повинні точно відповідати текст наказу (розпорядження).

Відповідно до пунктів 2.3, 2.4, 2.8 глави 2 Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. Аналогічні за змістом положення містила також Інструкція №162.

Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку. Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган.

Також слід зазначити, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09 серпня 2019 року по справі №654/890/17 (провадження №К/9901/22832/18), яка в силу положень частини п`ятої статті 242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

В постанові від 21 лютого 2018 року у справі №687/975/17 (провадження №К/9901/110/17) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист.

Отже, з вищенаведеного слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення її трудової книжки.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

При цьому, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, та ці записи є належними та допустимим доказами для підтвердження його трудового стажу.

За таких обставин суд приходить до переконання, що невідповідність запису про звільнення з роботи позивача, а саме відсутність номерів та дат наказів не може бути підставою неврахування спірного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії за віком та/або її перерахунку, оскільки позивач не може відповідати за правильність оформлення трудової книжки і відповідність дотримання вимог законодавства на підприємстві.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року №28-2, Управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Такі повноваження Пенсійного фонду повинні бути використані з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких вони спрямовані.

Відтак, враховуючи вищенаведене, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності.

Наявність сумнівів у відповідача відповідно до зазначеного законодавства може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа № 1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Відповідач 2 в свою чергу не надав суду доказів того, що в трудовій книжці позивача містяться неправильні чи неточні записи про спірний період роботи.

Разом з тим, окрім наведеної обставини, трудова книжка позивача містить усі необхідні записи про роботу за спірний період і на переконання суду є достатнім підтвердженням права на пенсійне забезпечення.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці (неправильними чи не точними) щодо періоду роботи відповідачем суду не надано. При цьому, при вирішенні цієї справи суд враховує те, що позивач жодним чином не впливає на дотримання порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у внесених в ній записах.

З врахуванням наведених норм чинного законодавства та встановлених обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги щодо визнання протиправним рішення про відмову у зарахуванні періодів до страхового стажу та зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 17 липня 1992 року по 02 жовтня 1992 року та з 02 жовтня 1992 року по 20 жовтня 1994 року підлягають задоволенню.

При цьому, суд зауважує, що зі змісту позовної заяви, доданих до неї документів та відзивів на позовну заяву вбачається, що позивачем при зверненні до суду із позовом було допущено описку в частині зазначення дати рішення органу пенсійного фонду, яким позивачу було відмовлено у зарахуванні до страхового стажу спірних періодів роботи, та замість «21 листопада 2022 року» помилково зазначено «16 листопада 2022 року».

Також, суд зауважує, що ані рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про призначення пенсії від 26 жовтня 2022 року № 05, ані рішення про донарахування пенсії від 21 листопада 2022 року № 05 не містять періодів роботи, які були зараховані позивачу до страхового стажу та підстав незарахування позивачу спірного в адміністративній справі № 280/6872/22 стажу.

Про підстави незарахування до страхового стажу спірних періодів роботи під час донарахування пенсії та підстави незарахування даного стажу позивач дізнався лише із листа відповідача 1 від 16 листопада 2022 року, яким був наданий позивачу у відповідь на заяву від 02 листопада 2022 року, що, також, на думку суду, свідчить про допущення позивачем описки під час зазначення дати рішення органу пенсійного фонду, що підлягає оскарженню в судовому порядку.

Також, суд зазначає про те, що з огляду на той факт, що рішенням органу пенсійного фонду від 21 листопада 2022 року № 05 позивачу до страхового стажу не зараховано спірні періоди роботи, вказане рішення суб`єкта владних повноважень за своєю суттю є рішенням про відмову у зарахуванні до страхового стажу спірних періодів роботи.

Доказів того, що при зверненні до органу пенсійного фонду з заявою про донарахування пенсії вимоги щодо зарахування до страхового стажу саме спірних в адміністративній справі № 280/6872/22 періодів роботи відповідачем до суду не надано. Відзиви на позовну заяву не містять посилань із вказаного приводу.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи той факт, що судом під час розгляду справи встановлено, що права позивача були порушені органом пенсійного фонду під час неврахування за заявою позивача від 16 листопада 2022 року до страхового стажу ОСОБА_1 спірних періодів роботи, суд, з метою ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог позивача, визнати протиправним та скасувати рішення органу пенсійного фонду від 21 листопада 2022 року № 05.

При цьому, не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, оскільки рішення щодо призначення пенсії та її донарахування згідно матеріалів адміністративної справи № 280/6872/22 приймались іншим органом пенсійного фонду, а саме, - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Підсумовуючи вищевикладене, суд зазначає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права за встановленими обставинами у даній справі є: визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 21 листопада 2022 року про відмову у зарахуванні періоди роботи ОСОБА_1 з 17 липня 1992 року по 02 жовтня 1992 року (Запорізьке обласне оптово-роздрібне об`єднання фірма «Взуття» та з 02 жовтня 1992 року по 20 жовтня 1994 року (Запорізьке орендне обласне оптово-роздрібне підприємство фірма «Взуття»); зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 17 липня 1992 року по 02 жовтня 1992 року (Запорізьке обласне оптово-роздрібне об`єднання фірма «Взуття» та з 02 жовтня 1992 року по 20 жовтня 1994 року (Запорізьке орендне обласне оптово-роздрібне підприємство фірма «Взуття»).

Згідно частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно пункту 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

За приписами частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Враховуючи висновки суду про наявність підстав для часткового задоволення позову, понесені позивачем витрати на сплату судового збору підлягають стягненню на його користь в розмірі 496,20 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, яким винесено протиправне рішення, - ГУ ПФУ в Хмельницькій області.

Керуючись статтями 72-77, 241-246, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, Запорізький окружний адміністративний суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158, м. Запоріжжя, 69057, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (29000, Хмельницька обл., місто Хмельницький, ВУЛИЦЯ ГЕРЦЕНА, будинок 10, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 21 листопада 2022 року № 05 про донарахування пенсії, яким ОСОБА_1 відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 17 липня 1992 року по 02 жовтня 1992 року (Запорізьке обласне оптово-роздрібне об`єднання фірма «Взуття» та з 02 жовтня 1992 року по 20 жовтня 1994 року (Запорізьке орендне обласне оптово-роздрібне підприємство фірма «Взуття»).

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 17 липня 1992 року по 02 жовтня 1992 року (Запорізьке обласне оптово-роздрібне об`єднання фірма «Взуття» та з 02 жовтня 1992 року по 20 жовтня 1994 року (Запорізьке орендне обласне оптово-роздрібне підприємство фірма «Взуття»).

4. В іншій частині позову - відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , місцезнаходження: ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач 1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області: пр.Соборний, буд.158-Б, м.Запоріжжя, 69057; .

Відповідач 2 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, місцезнаходження: 29000, Хмельницька обл., місто Хмельницький, ВУЛИЦЯ ГЕРЦЕНА, будинок 10, .

Рішення складено та підписано 21 березня 2023 року.

Суддя Д.В. Татаринов