Справа № 140/5997/22
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2023-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/5997/22 пров. № А/857/18155/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Курильця А.Р.

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

суддя у І інстанції - Димарчук Т.М.,

дата винесення рішення чи ухвали - 15.11.2022,

місце ухвалення рішення - м. Луцьк,

дата складення повного тексту рішення - не зазначено,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (надалі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі також ГУ ПФУ в Полтавській області, відповідач), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 15.08.2022 №92 про відмову у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу періоди: з 01.09.1979 по 10.08.1984 - навчання у Жданівському металургійному інституті; з 09.10.1996 по 06.02.2017 - здійснення підприємницької діяльності; з 22.12.2008 по 20.06.2011 - робота по трудовому договору від 22.12.2008, зареєстрованому за №0 Будьонівсько-Пролетарською міжрайонною філією ДОЦЗ;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву від 08.08.2022 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

- стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2022 року позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправними дії відповідача щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду навчання у Жданівському металургійному інституті з 01.09.1979 по 17.02.1983 та з 19.05.1983 по 10.08.1984; зобов`язано відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період навчання у Жданівському металургійному інституті з 01.09.1979 по 17.02.1983 та з 19.05.1983 по 10.08.1984; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області судові витрати у розмірі 496,20 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог позивач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, а також не повно встановлені обставини, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що період здійснення підприємницької діяльності позивача з 09.10.1996 року по 06.02.2017 року повинен бути врахований до страхового стажу повністю, тобто 20 років 3 місяці 28 днів, а не 2 роки 5 місяців, як враховано відповідачем. Оскільки органи державної влади безпідставно покладають відповідальність на фізичну особу за свою неспроможність надати інформацію та документи, законними володільцями та утримувачами якої вони виступають, беззаперечно порушуючи принцип належного урядування. З незалежних від нього причин позивач не має об`єктивної можливості надати витребовувані документи, оскільки фізично ними не володіє, натомість держава повинна була у силу своїх зобов`язань вжити заходів щодо збереження інформації, якою розпоряджалися органи державної влади, зокрема податкові та пенсійні, а фізична особа вправі розраховувати на дотримання державою власних принципів та нормативної визначеності щодо дій у ситуації, коли володілець інформації та документів не може надати їх копії. Відповідно до відповідей на адвокатські запити, що були надіслані ДПС України, ГУ ДПС у Львівській області ГУ ДПС у Волинській області позивач перебував на податковому обліку як платник податків у Східній ДПІ (Кіровський район м. Донецьк) Головного управління ДПС у Донецькій області з 09.10.1996 р. по 06.02.2017 рік. Крім того, уповноваженими органами ДПС повідомлено, що в інформаційно-комунікаційній системі ДПС відсутня інформація про систему оподаткування позивача з 09.10.1996 р. по 31.12.2010 рік. У період з 01.01.2011 р. по 06.02.2017 р. позивач перебував як платник податків на загальній системі оподаткування. Жодних підтверджуючих документів станом на сьогодні органи ДПС надати не можуть, оскільки усі такі документи залишилися на території непідконтрольній Україні - м. Донецьк. Зважаючи на наведене, вважає, що відповідачем неправомірно відмовлено у зарахуванні періоду здійснення підприємницької діяльності у страховий стаж, оскільки позивачем надано усі об`єктивно можливі докази на підтвердження факту здійснення ним підприємницької діяльності. Отримати будь-які інші документи, що знаходяться на території м. Донецька немає жодної реальної можливості.

Як слідує із записів у трудовій книжці та з індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 форми ОК-5, у періоди з грудня 2008 року по червень 2011 року позивач працював у ФОП ОСОБА_2 , за що позивачу була нарахована та виплачена заробітна плата, з якої нараховувався ЄСВ. Разом з тим, відповідно до статті 106 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування наявність заборгованості перед ПФУ України зі сплати страхових внесків не може бути підставою для відмови у здійсненні перерахунку пенсії, оскільки, відповідальність за несплату страхових внесків несе лише підприємство-страхувальник в якому працює застрахована особа. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягнувши 60 років, 08.08.2022 звернувся до Ковельського об`єднаного управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, до якої додав: трудову книжку НОМЕР_1 від 18.02.1983; довідку про присвоєння ідентифікаційного коду; копію паспорта; диплом про навчання НОМЕР_2 , виданий 15.08.1984 Жданівським металургійним інститутом; довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 05.04.2022 №720-; документи про місце проживання (реєстрації) особи.

Пенсійним органом встановлено позивачу строк до 08.11.2022 для надання додаткових документів, яких недостатньо для призначення пенсії, а саме: довідки з ДПІ про облік як суб`єкта підприємницької діяльності.

Рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області від 15.08.2022 №92 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за відсутності необхідного стажу 29 років, підтвердженого у встановленому законодавством порядку. У рішенні зазначено, що пенсійний вік позивача становить 60 років. Необхідний страховий стаж - 29 років. Страховий стаж заявника становить 16 років 09 місяців 26 днів.

За результатами розгляду заяви та наданих документів до загального страхового стажу позивача не зараховано період навчання з 01.09.1979 по 16.06.1984 згідно диплому, оскільки період навчання перетинається з періодом роботи.

Не погодившись з такими діями ГУ ПФУ в Полтавській області позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що до страхового стажу прирівнюється весь трудовий стаж, набутий до 01.01.2004. Зокрема, й періоди навчання за денною (очною) формою у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі. Після 01.01.2004 до страхового стажу зараховується час навчання лише за умови добровільної сплати єдиного соціального внеску. Час навчання підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. Суд дійшов висновку про протиправність не зарахування відповідачем до страхового стажу ОСОБА_1 періоду навчання у Жданівському металургійному інституті з 01.09.1979 по 17.02.1983 та з 19.05.1983 по 10.08.1984 (за виключенням періоду роботи позивача на посаді лаборанта на 0,5 ставки кафедри промислового транспорту у Жданівському металургійному інституті з 18.02.1983 по 18.05.1983, зарахованого відповідачем до страхового стажу позивача).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції зазначив, щодо періоду здійснення позивачем підприємницької діяльності з 09.10.1996 по 06.02.2017 роки для зарахування страхового стажу є сплата за весь наведений період щомісячно внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування або єдиного соціального внеску, та подання відповідних звітів до відділу персоніфікованого обліку органів Пенсійного фонду України. З наявних у матеріалах справи розрахунку страхового стажу позивача для призначення пенсії за віком, вбачається, що пенсійним органом до загального страхового стажу зараховано ті періоди здійснення підприємницької діяльності, за які підтверджена сплата страхових внесків відповідно індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5 з 01.03.1999-31.03.1999, 01.06.1999-30.06.1999, 01.09.1999-30.09.1999, 01.12.1999-31.12.1999, 01.12.2000-31.12.2002 (02 роки 05 місяців). Позивачем не надано належних доказів та інформації про сплату ним страхових внесків (ЄСВ), облік яких ведеться пенсійним органом, за період з 09.10.1996 по 06.02.2017. Також в індивідуальних відомостях про застраховану особу ОСОБА_1 в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5) відсутня інформація про сплату позивачем страхових внесків за період здійснення ним підприємницької діяльності з 09.10.1996 по 06.02.2017. Суд першої інстанції дійшов висновку, про правомірність відмови відповідача у зарахуванні до страхового стажу період підприємницької діяльності з 09.10.1996 по 06.02.2017 (за винятком періодів: з 01.03.1999-31.03.1999, 01.06.1999-30.06.1999, 01.09.1999-30.09.1999, 01.12.1999-31.12.1999, 01.12.2000-31.12.2002, які були зараховані до страхового стажу).

Стосовно позовних вимог про зарахування ГУ ПФУ в Полтавській області до страхового стажу позивача періоду роботи з 22.12.2008 по 20.06.2011 по трудовому договору від 22.12.2008, зареєстрованому за №0 Будьонівсько-Пролетарською міжрайонною філією ДОЦЗ суд виходив з того, коли працівник сплачує ЄСВ з суми меншої, ніж розмір мінімальної зарплати, він не отримає цілого місяця страхового стажу, а матиме лише його пропорційну частку. Таким чином, період страхового стажу напряму залежить від різниці між фактично нарахованою зарплатою та розміром мінімальної зарплати. Як вбачається в матеріалах справи пенсійним органом до загального страхового стажу позивача зараховано період його роботи по трудовому договору у ФОП ОСОБА_2 з 22.12.2008 по 20.06.2011 відповідно сплачених страхових внесків за даними індивідуальних відомостями про застраховану особу форми ОК-5, який становить 1 рік 9 місяців 22 дні. Суд дійшов висновку, що пенсійний орган правомірно зарахував до страхового стажу позивача період його роботи у ФОП ОСОБА_2 з 22.12.2008 по 20.06.2011 по трудовому договору від 22.12.2008, зареєстрованому за №0 Будьонівсько-Пролетарською міжрайонною філією ДОЦЗ, відповідно сплачених страхових внесків за даними індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5.

Стосовно скасування рішення ГУ ПФУ в Полтавській області від 15.08.2022 №92 про відмову у призначенні пенсії за віком, яке винесене на підставі розгляду заяви позивача від 08.08.2022 суд відмовляючи в задоволенні даної позовної вимоги виходив з того, що з зарахуванням до страхового стажу ОСОБА_1 періоду навчання у Жданівському металургійному інституті з 01.09.1979 по 17.02.1983 (3 роки 5 місяців 17 днів) та з 19.05.1983 по 10.08.1984 (1 рік 2 місяці 23 дні) (за виключенням періоду роботи позивача на посаді лаборанта на 0,5 ставки кафедри промислового транспорту у Жданівському металургійному інституті з 18.02.1983 по 18.05.1983, зарахованого відповідачем до страхового стажу позивача), страховий стаж позивача, що враховується для призначення пенсії становитиме 21 рік 06 місяців 06 днів, що є меншим за необхідний страховий стаж 29 років, встановлений Законом №1058-IV у період з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року, а тому позивач не набув право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Суд дійшов висновку що відповідачем правомірно відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку з відсутністю у нього страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком.

Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позивач не оскаржує рішення в частині задоволених позовних вимог щодо зарахування до страхового стажу часу навчання в Жданівському металургійному інституті, а тому такі вимоги не переглядаються судом апеляційної інстанції.

Щодо частини незадоволених позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду України визначено Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

За нормами статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу у період з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не менше 29 років. Наявність необхідного страхового стажу визначається на дату досягнення особою відповідного віку.

Періоди трудової діяльності зараховуються до страхового стажу при обчисленні пенсії за періоди до 01.01.2004 згідно із Законом України Про пенсійне забезпечення, а після 01.01.2004 - Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування

Згідно з частиною 1 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Аналогічне визначення поняття "страховий стаж" міститься у статті 1 вказаного Закону, а саме: страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше. Для зарахування періоду роботи до страхового стажу необхідною та обов`язковою умовою є сплата страхових внесків за вказаний період.

Наведене кореспондується з положеннями частини 2 статті 24 Закону №1058-ІУ, за якими страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (до 01.01.2004).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846; далі Порядок №22-1).

Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Згідно із пунктами 1 та 2 Порядку №637 (з наступними змінами та доповненнями) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно із пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У відповідності до пункту "б" частини 1 статті 3 Закону України "Про пенсійне забезпечення", право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом: особи, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до п.1 ч. 3-1 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно з статтею 26 цього Закону включаються періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Згідно п. 2.1 Порядку №22-1, до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком №637.

Відповідно до п.4 Порядку № 637 час роботи осіб, що займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності і на виключно їх праці, за період до 1 травня 1993 року зараховується в трудовий стаж за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків. Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Відповідно до Порядку №22-1 час роботи осіб, що займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності і на виключно їх праці, за період до 1 травня 1993 року зараховується в трудовий стаж за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності по загальній системі оподаткування до 01 липня 2000 року зараховується в страховий стаж за умови надання документів про сплату страхових внесків.

Відповідно до п. 2.1 Порядку №22-1, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме для осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність по загальній системі оподаткування до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року - довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Як встановлено судом першої інстанції з поданих документів до матеріалів справи, а саме з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 22.07.2022 №93, ОСОБА_1 09.10.1996 зареєстрований як фізична особа-підприємець, а 06.02.2017 внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 . Також досліджено лист-відповіді Головного управління ДПС у Вінницькій області від 27.09.2022 №20454/6/02-32-24-01-17, який наданого на запит представника позивача, вбачається наступна інформація про систему оподаткування ОСОБА_1 за період діяльності: з 09.10.1996 по 31.12.2010 - в інформаційно-комунікаційній системі ДПС інформація відсутня; з 01.01.2011 по 06.02.2017 платник податків на загальній системі оподаткування. Стосовно сплати ОСОБА_1 єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.07.2000 по 2012 роки, повідомлено, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» №406-VII від 04.07.2013 Міністерство доходів і зборів України розпочало процедуру адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з 01 жовтня 2013 року. Інформація щодо сплати ОСОБА_1 єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період 01.07.2000 по 2012 роки у Головному управлінні ДПС у Донецькій області відсутня. З 01.10.2013 по 31.12.2017 відсутня сплата єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування Головному управлінню ДПС у Донецькій області.

Також позивачем не надано визначених законодавством торгового патенту, свідоцтва про сплату єдиного податку, патенту про сплату фіксованого розміру прибуткового податку або довідки про сплату страхових внесків, а також доказів перебування у період з 09.10.1996 по з 01.01.2004 на спрощеній системі оподаткування. Позивачем не надано доказів про те, що будучи фізичною особою-підприємцем ним були сплачені страхові внески, а сам лише факт реєстрації позивача фізичною особою-підприємцем без підтвердження сплати ним відповідних внесків, не може бути достатньою підставою для зарахування позивачу до його страхового стажу періоду підприємницької діяльності.

Пенсійним органом до загального страхового стажу позивача зараховано ті періоди здійснення підприємницької діяльності, за які підтверджена сплата страхових внесків відповідно індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5: з 01.03.1999-31.03.1999, 01.06.1999-30.06.1999, 01.09.1999-30.09.1999, 01.12.1999-31.12.1999, 01.12.2000-31.12.2002 (02 роки 05 місяців)

Також судом першої інстанції проаналізовано період роботи з 22.12.2008 по 20.06.2011 по трудовому договору від 22.12.2008, зареєстрований за №0 Будьонівсько-Пролетарською міжрайонною філією ДОЦЗ та встановлено, що з 22.12.2008 по 20.06.2011 працював за трудовим договором від 22.12.2008, зареєстрованим 22.12.2008 за №0 Будьонівсько-Пролетарською міжрайонною філією ДОЦЗ, на посаді комірника у ФОП ОСОБА_2 , що підтверджується записами у трудовій книжці НОМЕР_1 від 18.02.1983 з яких вбачається наступне: відповідно до запису №19 позивач з 22.12.2008 прийнятий на роботу комірником до ФОП ОСОБА_2 ; відповідно до запису №21 позивач з 20.06.2011 звільнений за власним бажанням.

Згідно з індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5) у періоди з грудня 2008 року по червень 2011 року позивачу була нарахована та виплачена заробітна плата, з якої нараховувався ЄСВ. З розрахунку страхового стажу для призначення пенсії за віком, пенсійним органом до загального страхового стажу позивача зараховано період його роботи по трудовому договору у ФОП ОСОБА_2 з 22.12.2008 по 20.06.2011 відповідно сплачених страхових внесків за даними індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5, який становить 1 рік 9 місяців 22 дні.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Отже, якщо працівник сплатить ЄСВ з суми меншої, ніж розмір мінімальної зарплати, він не отримає цілого місяця страхового стажу, а матиме лише його пропорційну частку. Таким чином, період страхового стажу напряму залежить від різниці між фактично нарахованою зарплатою та розміром мінімальної зарплати.

З індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 (Форма ОК-5) у періоди з грудня 2008 року по червень 2011 року позивачу була нарахована та виплачена заробітна плата, з якої нараховувався ЄСВ: грудень 2008 року (4 дні), січень 2009 року (17 днів), лютий 2009 року (16 днів), березень 2009 року (18 днів), квітень 2009 року (17 днів), травень 2009 року (18 днів), червень 2009 року (17 днів), липень 2009 року (18 днів), серпень 2009 року (17 днів), вересень 2009 року (18 днів), жовтень 2009 року (18 днів), листопад 2009 року (16 днів), грудень 2009 року (17 днів), січень 2010 року (16 днів), лютий 2010 року (14 днів), березень 2010 року (16 днів), квітень 2010 року (15 днів), травень 2010 року (16 днів), червень 2010 року (15 днів) та червень 2011 року (19 днів) зараховані до страхового стажу позивача як неповні місяці, оскільки страхові внески сплачені з суми заробітної плати позивача яка є меншою, ніж розмір мінімальної зарплати, встановлений Законом за вказані періоди, як наслідок сплачені позивачем суми страхових внесків є меншими ніж мінімальний страховий внесок. Доказів здійснення відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сплачених внесків позивач суду не надав.

Проте, апеляційний суд зазначає наступне.

Період роботи позивача за трудовим договором та період його реєстрації як фізичної особи-підприємця у 2008-2011 роках співпадає.

Чинне законодавство передбачає обов`язок сплати страхових внесків як самозайнятою особою, так і особою, яка перебуває у трудових відносинах (за неї внески сплачує страхувальник роботодавець).

У той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464) не врегульовано.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання від неї доходу, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі наведеного можна зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Отже, особа, яка провадить господарську діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Інше тлумачення норм Закону №2464 щодо необхідності сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Таким чином, в період з 22.12.2008 року по 20.06.2011 року позивач, як найманий працівник, не мав обов`язку сплачувати страхові внески за себе, оскільки таке мав робити роботодавець-страхувальник.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків визначено у ст. 20 Закону №1058-IV, відповідно до якої страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Згідно зі ст. 106 Закону №1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати.

Відповідно до ст. 56 Закону №1788-XII до стажу роботи для призначення пенсії зараховується, будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Таким чином, чинне законодавство покладає обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків на страхувальника.

Колегія суддів зазначає, що внаслідок невиконання ФОП ОСОБА_2 обов`язку по нарахуванню та сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи у спірні періоди, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання страхувальником свого обов`язку щодо належного нарахування та сплати страхових внесків, а отже, ненарахування та несплата и часткове нарахування та сплата страхувальником страхових внесків за позивача у спірні періоди, не може бути підставою для неврахування при призначенні застрахованій особі пенсії.

Таким чином, період роботи позивача за трудовим договором підлягає зарахуванню до страхового стажу в повному обсязі

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне змінити резолютивну частину рішення суду, виклавши абзаци третій та четвертий в новій редакції.

Керуючись ст.ст. 308,311,315,317,321,325,328,329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2022 року у справі № 140/5997/22 змінити, доповнивши абзаци третій та четвертий резолютивної частини рішення наступним текстом: «... та період роботи з 22 грудня 2008 року по 20 червня 2011 року по трудовому договору від 22.12.2008, зареєстрованому за №0 Будьонівсько-Пролетарською міжрайонною філією ДОЦЗ».

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді М. П. Кушнерик
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 20 березня 2023 року.