Справа № 211/1425/17
Суддя: Ткаченко С. В.
Дата ухвалення: 2023-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 211/1425/17
Провадження № 2-а/211/2/23
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

17 березня 2023 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченко С. В.,

при секретарі Андрійченко А.Ю.,

за відсутності: сторін у справі,

розглянувши в м. Кривому Розі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання неправомірними дії органу владних повноважень, відшкодування майнової шкоди та моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради (далі УПСЗН), третя особа ОСОБА_2 , про визнання неправомірними дій щодо своєчасного не встановлення йому, ОСОБА_1 , статусу члена сім`ї загиблого військовослужбовця відповідно до п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; стягнення матеріальної шкоди в розмірі 30 958,15 грн. та моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн.

Свої вимоги позивач аргументував тим, що його батько - ОСОБА_3 , з 1976 року проходив службу в органах внутрішніх справ м. Кривого Рогу. Під час аварії на ЧАЕС, для ліквідації її наслідків, він був відряджений для охорони 30 кілометрової зони. У відрядженні він знаходився з 05 жовтня 1987 року по 05 січня 1988 року. Під час знаходження у відрядженні він отримав значну дозу опромінювання, яке у подальшому призвело до погіршення стану його здоров`я. 11 березня 1997 року батька було звільнено з органу внутрішніх справ у зв`язку із хворобою. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Після смерті батька його мати, ОСОБА_2 , зверталась до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради із заявою про присвоєння йому статусу члена родини загиблого військовослужбовця згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», він також особисто звертався до управління з відповідними письмовими заявами. 16 квітня 2007 року відповідач видав посвідчення члена родини померлого ветерана війни лише ОСОБА_2 , як дружині померлого інваліда війни - вдові ліквідатора аварії на ЧАЕС 1 категорії. Йому було відмовлено у наданні статусу члена родини загиблого військовослужбовця згідно п. 1 ст. 10 вищевказаного закону. Але він є членом сім`ї військовослужбовця, проживав разом з батьками за однією адресою, не одружений, не мав і не має своєї сім`ї, згідно п. 1 ст.10 Закону. Не погодившись з таким рішенням вони звертались до різних установ із скаргами та заявами на неправомірну відмову у наданні статусу члена родини загиблого військовослужбовця. Він був вимушений додатково збирати різні довідки та витребувати документи на підтвердження своїх вимог, але відповідач постійно безпідставно відмовляв.

20 жовтня 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було надано статус члена родини загиблого військовослужбовця та після надання постанови ВЛК видані відповідні посвідчення. Його матері було змінено статус з п. 2 на п. 1 ст. 10 закону.

Для отримання посвідчень постанова ВЛК не була потрібна, бо на той час його батько вже був на пенсії і не працював, а для колишніх військовослужбовців потрібен висновок МСЄК не нижче обласного. Що відповідно було зазначено Дніпропетровською обласною МСЕК.

Позивач вважає, що такими діями відповідач порушив його права. Так надання статусу члена родини загиблого військовослужбовця, передбаченого п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» позбавили його на отримання пільг, передбачених законодавством.

Частиною 1 статті 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачені пільги, якими він мав право користуватися, але з вини відповідача їх не отримував.Не отримані пільги складаються з наступного.

Пунктом 3 частини 1 статті 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено безоплатне забезпечення санаторно-курортним лікуванням або одержання компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування.Кількість не отриманих путівок - 5, мінімальна вартість 3 000 грн.5 х 3 000грн. = 15 000грн.

Пунктом 7 частини 1 статті 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено безплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських і міських маршрутів, у тому числі внутрірайонних, внутрі- та міжобласних незалежно від відстані та місця проживання.

Проїзд в міському транспорті у місті (до пункту призначення та в зворотному напрямку) складає 10 448,15 грн.

Проїзд в транспорті у сільській місцевості (до пункту призначення та в зворотному напрямку) складає 2 280,00 грн.

Проїзд в транспорті до м. Дніпропетровська (до пункту призначення та в зворотному напрямку) складає 1 280,00 грн.

Щорічна виплата до 9 травня складає:

-за період з 2008 по 2014 роки: 7 років х 150 грн. = 1 050 грн.;

-за період з 2015 по 2016 роки: 2 роки х 450 грн. = 900 грн.

Всього дорівнює 1 950,00 грн.

Загальний розмір матеріальної шкоди становить:15 000,00 грн. + 10 448,15 грн. + 2 280,00 грн. + 1 280,00 грн. + 1 950,00 грн. = 30 958,15грн

Крім того йому була також завдана моральна шкода, яка виразилась в тому, що він постійно отримував від відповідача незрозумілі відмовки та змушений був прикладати додаткових зусиль для отримання довідок, поїздок до різних установ. Були порушені нормальні життєві стосунки, через неможливість продовження активного громадського життя, йому також були потрібні додаткові зусилля для відновлення свого попереднього стану. Завдану йому моральну шкоду він оцінює у 10 000,00 грн.

У зв`язку із чим позивач звернувся до суду.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, його представник адвокат Щербатюк В.А. надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради Титаренко І.Г. звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на обставини викладені у запереченні на позовну заяву та у відзиві.

Третя особа ОСОБА_2 заяв до суду не надала.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши матеріали справи та всі докази сторін, суд прийшов до наступного висновку.

Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.04.2017 у вищевказаній справі відкрите провадження.

Відповідно до п. 10 Перехідних положень КАС України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу (15.12.2017), розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу (редакція від 07.01.2018).

10.10.2018 позивачем подано заяву про зупинення провадження у справі у зв`язку з тим, що у провадженні Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебувала адміністративна справа 211/1426/17 за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради, треті особи: ОСОБА_1 ОСОБА_4 , Головне управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровської області, про визнання неправомірними дії органу владних повноважень, відшкодування майнової та моральної шкоди. На теперішній час у вказаній справі подано касаційну скаргу, так як розгляд позовних вимог позивача пов`язаний з подіями, які встановлюються у справі 211/1426/17, то ОСОБА_1 просить зупинити провадження у справі з цим позовом до розгляду справи 211/1426/17.

Аналогічну інформацію було повідомлено матір`ю позивача ОСОБА_2 , яка є третьою особою у справі, що представником позивача адвокатом Щербтюк В.А. подано касаційну скаргу на судові рішення у справі 211/1426/17. Однак, підтверджень подання такої скарги суду не було надано.

Ухвалою суду від 17.01.2019 ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі з огляду на те, що суду так і не було надано доказів того, що була подана касаційна скарга у справі 211/1426/17, також суд зауважив, що вказана справа не була витребувана касаційною інстанцією.

Отже, суд тривалий час не розглядав дану адміністративну справу, надававши стороні позивача час на оскарження судових рішень у справі 211/1426/17. Однак, відповідно до Єдиного реєстру судових рішень наразі касаційні скарги у справі 211/1426/17 у Верховному Суді не розглядаються, касаційне провадження не відкрито, справа 211/1426/17 все ще перебуває у Довгинцівському районному суді міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, касаційною інстанцією так і не витребувана.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (стаття 78 ч. 4 КАС України).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_3 (а.с. 9).

Як вбачається з позовної заяви та підтверджено рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.03.2018 (далі по тексту - Рішення суду від 02.03.2018) та постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.08.2018 (далі по тексту Постанова суду від 06.08.2018) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради, треті особи: ОСОБА_1 ОСОБА_4 , Головне управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровської області, про визнання неправомірними дії органу владних повноважень, відшкодування майнової та моральної шкоди -01.05.2007 матері позивача, ОСОБА_2 , видано посвідчення № НОМЕР_1 як дружині померлого громадянина із числа ліквідаторів першої категорії, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою. ОСОБА_2 набула статусу вдови померлого ветерана органів внутрішніх справ згідно зі ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів військової служби» та статус члена сім`ї померлого інваліда війни згідно зі ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Разом з ОСОБА_2 відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 17.03.2017 зареєстровані її діти ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 5).

Рішенням суду від 02.03.2018 та Постановою суду від 06.08.2018 встановлено: «24.01.2011 ОСОБА_2 звернулася до УПСЗ щодо встановлення її дітям статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та просила видати відповідне посвідчення. Протягом тривалого часу їй надавалися відповіді на її заяву, роз`яснення щодо встановлення відповідного статусу її дітям, зі змісту яких слідувало, що її діти мають право на встановлення відповідного статусу, однак районне управління наполягає, щоб діти заявниці надали копію ВЛК про встановлення причинного зв`язку смерті батька з захворюванням, одержаним під час виконання обов`язків військової служби. 05.11.2014 Центральною міжвідомчою експертною комісією МОЗ та МНС України було видано експертний висновок, відповідно до якого встановлено, що захворювання ОСОБА_3 , що призвело до смерті, пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. 09.08.2016 ВЛК ДУ «ТМО МВС України по Дніпропетровській області» прийнято постанову, відповідно до якої захворювання колишнього старшого лейтенанта міліції ОСОБА_3 пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС. Довідкою № 70 від 20.10.2016 позивачу змінено з пункту 2 на пункт 1 статті 10 статус особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». ».

Також Рішенням суду від 02.03.2018 встановлено: «Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до роз`яснень Міністерства праці та соціальної політики України від 19.08.2008 р. № 813/014/91-08 щодо встановлення ОСОБА_4 статусу особи, на яку поширюється чинність статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», позивачу неодноразово з 2008 року наголошувалось на необхідності надання копії висновку Військово-лікарської комісії про встановлення причинного зв`язку смерті ОСОБА_3 з захворюванням, травмою, одержаних під час виконання обов`язків військової служби. І лише після звернення позивача до суду та надання в зв`язку з цим 20 жовтня 2016 року нею Постанови ВЛК ДУ «ТМО МВС України по Дніпропетровській області № 14/Ч від 09.08.2016 р. та довідки № 151 від 13.10.2016 р. Криворізького міського відділу управління поліції охорони в Дніпропетровській області, їй було встановлено статус особи, на яку поширюється чинність п. 1 ст.10 Закону і видано посвідчення на пільги. Таким чином, суд не вбачає в діях відповідача ознак неправомірності чи бездіяльності, оскільки при встановленні статусу необхідні були документи, які не відносилися до компетенції відповідача, про що неодноразово наголошувалось позивачу.».

Рішення суду від 02.03.2018 оскаржене, Постановою суду від 06.08.2018 змінено в частині обґрунтування висновків суду, в іншій частині судове рішення залишено без змін, набрало законної сили 06.08.2018.

Отже, як вказано вище, лише після звернення ОСОБА_2 до суду та надання в зв`язку з цим 20.10.2016 нею Постанови ВЛК ДУ «ТМО МВС України по Дніпропетровській області № 14/Ч від 09.08.2016 та довідки № 151 від 13.10.2016 Криворізького міського відділу управління поліції охорони в Дніпропетровській області, матері позивача було встановлено статус особи, на яку поширюється чинність п. 1 ст.10 Закону і видано посвідчення на пільги. У зв`язку з чим 20.10.2016 посвідчення були також видані дітям ОСОБА_2 - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с. 8).

Отже, судом достовірно встановлено, що позивачеві та його матері ОСОБА_2 неодноразово роз`яснювалось відповідачем на особистих прийомах, або через листування, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 помер вже після звільнення з органів внутрішніх справ, а не загинув або зник безвісті при виконанні службових обов`язків, для поширення на них пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» необхідно надати копію ВЛК про встановлення причинного зв`язку смерті ОСОБА_3 з захворюванням, травмою, одержаних під час виконання обов`язків військової служби. Тому суд також не вбачає в діях відповідача ознак неправомірності, оскільки при встановленні необхідного статусу необхідні були документи, які не відносилися до компетенції відповідача, а навпаки повинні були бути наданні позивачем, про що неодноразово наголошувалось як матері позивача, яка в свою чергу виступала від імені та в інтересах своїх повнолітніх дітей, не маючи на те законних підстав, про що зауважено у Рішенні суду від 02.03.2018, а у Постанові суду від 06.08.2018 є обґрунтованою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , так і позивачеві.

Так як судом відмовлено у задоволенні позову в частині визнання дій відповідача неправомірними, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Судові витрати віднести за рахунок держави, так як позивач при поданні позову до суду звільнений від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 9, 76-78, 139, 244-246, 293, 295 КАС України, суд -

вирішив:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання неправомірними дії органу владних повноважень, відшкодування майнової шкоди та моральної шкоди - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: С. В. Ткаченко