Справа № 351/227/20
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2023-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 351/227/20 пров. № А/857/1964/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Обрізка І.М.,

Онишкевича Т.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області (головуючий суддя Собко В.М.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Снятин о 13 год. 23 хв. 29 листопада 2022 року у справі №351/227/20 за позовом ОСОБА_1 до Поліцейського сержанта поліції 1 батальйону 3 роти УПП у Вінницькій області Поберезького Сергія Леонідовича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

03.02.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Поліцейського сержанта поліції 1 батальйону 3 роти УПП у Вінницькій області Поберезького Сергія Леонідовича, просив скасувати постанову серії ЕАК №1965784 від 12.01.2020, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 29 листопада 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що чинним на час виникнення спірних відносин законодавством було передбачено спрощену процедуру розгляду посадовою особою УПП справи про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 КУпАП. Суд першої інстанції вказав, що згідно із свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/17650, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 11.12.2019 та чинного до 11.12.2020, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruСАМ LTI 20/20 серійний №ТС001146, є придатним до застосування. Суд першої інстанції зазначив, що можливість використання виробу «TruCAM LTI 20/20», виробництва Laser Technology Inc, підтверджується наявністю виданого державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 27.09.2018 №04/02/О3/-3008, який зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO:IES 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних. Суд першої інстанції вказав, що із відео та фото матеріалів вбачається, що 12 січня 2020 року, о 10:44 год. на 377 км у населеному пункті с. Якушенці, перед зупинкою працівниками поліції автомобіль «Citroen Berlingo», номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 89 км/год., що було встановлено за допомогою вимірювального приладу «TruCAM», вказаним автомобілем керував ОСОБА_1 , якого на місці зупинки поліцейським було притягнуто до адміністративної відповідальності, про що винесено відповідну постанову. Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем доведено вину позивача у вчиненні правопорушення, вказаного в оскаржуваній постанові.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 29 листопада 2022 року та постановити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що позивач керував належним йому транспортним засобом, рухаючи по автодорозі міжнародного значення «М-12» від м. Хмельницький у напрямку до м. Вінниця, і рухався на автомобілі із дозволеною швидкістю руху. Скаржник вказує, що на відеозаписі, наданому поліцією, спостерігається тремтіння приладу та синхронний рух двох автомобілів на короткій дистанції, а тому показники приладу Trucam 001146 щодо швидкості руху автомобіля не можна вважати достовірними. Зазначає, що при винесені оскаржуваної постанови відповідач не роз`яснив прав позивачу. Скаржник вказує, що на місці зупинки його транспортного засобу був відсутній дорожній знак 5.70 та вважає, що відповідач у зв`язку з хибною оцінкою наявних у справі доказів, неправильно встановив об`єктивні обставини у справі, що призвело до прийняття незаконної постанови.

Департамент патрульної поліції подав відзив на апеляційну скаргу, навівши мотиви з яких рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Враховуючи положення статей 311 та 286 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України не відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що відповідно до постанови серії ЕАК №1965784 від 12.01.2020, складеної поліцейським сержантом поліції 1 батальйону 3 роти УПП у Вінницькій області Поберезьким С.Л. 12 січня 2020 року, о 10:44 год. на 377 км у населеному пункті с. Якушенці, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Citroen Berlingo», номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 89 км/год., при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості в населеному пункті на 39 км/год. Швидкість вимірювалась приладом TruCAM LTI 20/20 серійний номер ТС001146. Такими своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 12.4 ПДР України, відповідальність за яке передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, та за вчинене на останнього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255,00грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою, вважаючи таку незаконною, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до пунктом 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктами 12.4, 12.6 Правил дорожнього руху встановлено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год. Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух із швидкістю: ґ) іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год.

Згідно з пунктом 1.10 Правил дорожнього руху населений пункт - забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.45, 5.46, 5.47, 5.48.

Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - КУпАП) перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, у ході розгляду даної справи необхідно встановити чи здійснювався позивачем рух на транспортному засобі зі швидкістю, що перевищує більш як на двадцять кілометрів на годину та саме в межах населеного пункту.

Водночас, відповідно до статті 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 268 КУпАП законодавцем визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному (необґрунтованому) притягненню такої особи до відповідальності.

Статтею 251 КУпАП визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи із змісту пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно з статтею 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за №1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Пунктом 5 розділу ІV Інструкції встановлено, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХІV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Лише фіксація саме вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а не притягнення його до адміністративної відповідальності, підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі.

До матеріалів справи долучено оскаржувану постанову, з якої з огляду на якість чорнила та друку, не можливо встановити ані обставини, ані суть інкримінованого позивачу адміністративного правопорушення.

Як вбачається зі змісту відзиву на позовну заяву, під час несення служби в населеному пункті позначеному дорожнім знаком 5.45 ПДР М-12 на 377 км 12.01.2020 екіпажем патрульної поліції за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС 001146) виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме водій транспортного засобу CITROEN BERLINGO з номерним знаком НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 89 км/год при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 38 км/год.

Позивач щодо вказаного заперечує та зазначає, що Правила дорожнього руху ним дотримано, швидкість не перевищено.

При цьому, до матеріалів справи долучено фото- та відео-файли з лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС 001146), копії свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки, експертного висновку.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що лазерний радар TruCam при використанні повинен забезпечити виконання послідовності дій: обрати цільовий транспортний засіб; виміряти швидкість руху такого та задокументувати результати вимірювання та фотофіксації належної до цих результатів дорожньої ситуації.

Разом з тим, з долученого до матеріалів справи фото, отриманого за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС 001146), не можливо встановити на який саме автомобіль було наведено прилад та виміряно швидкість руху.

До того ж, відсутня інформація щодо того, що зображена на фото частина траси розташована в межах населеного пункту, відсутній дорожній знак, яким позначається початок або кінець населеного пункту. Фіксація швидкості руху автомобіля здійснена без співставлення з дорожніми знаками, іншими об`єктами, які б вказували на те, що транспортний засіб позивача на момент фіксації рухався у населеному пункті.

Також через неналежну якість долученого до матеріалів справи примірника оскаржуваної постанови неможливо встановити чи така містить дані щодо технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа №537/4012/16-а), від 17.07.2019 (справа №295/3099/17).

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

У справі «Федорченко та Лозенко проти України» зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем при винесені оскаржуваної постанови не підтверджено належними та допустимими доказами порушення позивачем пункту 12.4 Правил дорожнього руху в контексті перевищення швидкості більш ніж на 20 км/год саме в населеному пункті, тоді як неналежним чином задокументована оскаржуваною постановою наявність правопорушення унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні, а тому постанову серії ЕАК №1965784 від 12.01.2020 слід скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що лазерний вимірювач TruCAM відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювання. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач TruCAM також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху ТЗ в автоматичному режимі. Разом з тим, за встановлених обстави, вказане не спростовує протиправності притягнення позивача до адміністративної відповідальності та винесення оскаржуваної постанови.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статей 317 та 286 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що суд першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи, що має наслідком скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким слід скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Водночас, суд апеляційної інстанції не може залишити поза увагою недотримання судом першої інстанції, встановлених нормами КАС України розумних строків розгляду справи та строків розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ до яких належать справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Як це зазначено у практиці ЄСПЛ, судовий розгляд справи повинен відповідати вимозі «розумного строку» в розумінні частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Обґрунтованість тривалості провадження має оцінюватися з урахуванням конкретних обставин справи та з урахуванням критеріїв, викладених у прецедентній практиці Суду, зокрема, складності справи та поведінку заявника та відповідних органів. (п.41 рішення ЄСПЛ у справі «Зяя проти Польщі» (заява №45751/10)).

Відповідно до частини 1 статті 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд апеляційної інстанції за наслідком апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції не знайшов обґрунтування затримки у розгляді даної справи з 04.02.2020 по 29.11.2022.

Щодо судового збору, то в силу приписів статті 139 КАС України слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь позивача 681 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 241, 272, 286, 308, 311, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 29 листопада 2022 року у справі №351/227/20 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Поліцейського сержанта поліції 1 батальйону 3 роти УПП у Вінницькій області Поберезького Сергія Леонідовича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕАК №1965784 та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (місце знаходження: вул.Федора Ернста, 3, м.Київ, 03048, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) 681 грн (шістсот вісімдесят одну гривню) судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги відповідно до квитанції №А362-8РЕМ-В8А8-89Т1 від 25.02.2023.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді І. М. Обрізко
Т. В. Онишкевич