Справа № 280/544/23
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2023-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

22 березня 2023 року Справа № 280/544/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Конишевої О.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЬТУМ-Запоріжжя» (69000, м. Запоріжжя, вул. Іванова. буд. 99)

про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

19.01.2023 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЬТУМ-Запоріжжя» (далі - відповідач), в якій позивач просить суд: зобов`язати відповідача надати інформацію, яка була запитувана позивачем 07.12.2022 року.

Крім того, просить стягнути з відповідача на користь позивача 10000,00 грн. в рахунок компенсації моральної шкоди та 5000,00 витрат на правову допомогу.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що запит стосувався інформації, яка становить суспільний інтерес, а саме питань формування (підвищення) тарифів щодо поводження з побутовими відходами, зокрема надання рішень органу місцевого самоврядування. Оскільки відповідач є юридичною особою, яка виконує делеговані суб`єктом владних повноважень соціальні послуги, тому він є розпорядником запитуваної публічної інформації. Так як було відмовлено у наданні публічної інформації, позивач звернувся до суду. Просить позов задовольнити.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, з огляду на те, що він не є розпорядником запитуваної інформації, не є юридичною особою, яка виконує делеговані суб`єктом владних повноважень функції, відповідь позивачу була надана, вважає, що позов є безпідставним та просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 24.01.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивачем до відповідача було направлено запит №07/12/22/011 від 07.12.2022 в якому було наведено перелік докуме нтів, які необхідно надати на запит, а саме:

Рішення ВК ЗМР від 21.10.2022 №398 «Про встановлення тарифів на послуги з пово дження з побутовими відходами»;

Рішення ВК ЗМР від 23.02.2018 №47 «Про введення нових норм надання послуг з вивезення побутових відходів у м. Запоріжжі» (зі змінами);

Рішення №358 «Про введення норм надання послуг з поводження великогабаритних побутових відходів у м. Запоріжжі»;

- №428 «Про затвердження норм надання послуг з вивезення рідких та ремонтних побу тових відходів на території міста Запоріжжя», ТОВ «ВЕЛЬТУМ-Запоріжжя»;

- Розпорядження запорізького міського голови від 31.03.2022 року за №89р «Про тимча сове обмеження доступу до публічної інформації на час дії воєнного стану» припинено оприлюднення будь-яким передбаченим чинним законодавством способом інформація державних органів та органів місцевого самоврядування.

13.12.2022 року TOB «ВЕЛЬТУМ-Запоріжжя» було отримано запит від ОСОБА_1 вихідний №07/12/22/011 від 07.12.2022.

Відповідач листом вих. №758 від 14.12.2022 надав відповідь на запит від 07.12.2022 в якій зазначив, що не є розпорядником запитуваної інформації, а запит від 01.12.2022 №01/12/2022/011 не отримував.

Позивач не погоджуючись з такими діями відповідача, вважає, що запит стосувався інформації, яка становить суспільний інтерес, а саме питань формування (підвищення) тарифів щодо поводження з побутовими відходами, зокрема надання рішень органу місцевого самоврядування, а оскільки відповідач є юридичною особою, яка виконує делеговані суб`єктом владних повноважень соціальні послуги, позивач вважає, що він є розпорядником публічної інформації та повинен був її надати. Так як відповідач не надав запитувану інформацію, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України від 13 січня 2011 року №2939-VI "Про доступ до публічної інформації" (далі - Закон України "Про доступ до публічної інформації").

Статтею 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Приписами ч. 1 ст. 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації», право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Статтею 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено перелік суб`єктів відносин у сфері доступу до публічної інформації якими є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до п. 1 ч. 1 та ч.2 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;

4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них;

5) юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради.

До розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють:

1) інформацією про стан довкілля;

2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту;

3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян;

4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

Частинами 1, 2 статті 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Відповідно до частини 1 статті 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Перелік підстав для відмови у задоволенні запиту на інформацію визначений ч. 1 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», а саме: розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Зазначений перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

При цьому, згідно з п. 4 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» у відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.

Стосовно аргумента позивача, що відповідач є юридичною осо бою яка виконує делеговані суб`єктом владних повноважень соціальні послуги, тому він є розпорядником публічної інформації в розумінні ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повно важень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг є розпорядниками інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обо в`язків (які були цій особі делеговані суб`єктом владних повноважень).

Згідно ст.1 Закону України «Про місцеве самоврядування» делеговані повноваження - повноваження органів виконавчої влади, надані органам місцевого самоврядування законом, а також повноваження органів місцевого самоврядування, які передаються відповідним місцевим державним адміністраціям за рішенням районних, обласних рад.

ТОВ "ВЕЛЬТУМ-ЗАПОРІЖЖЯ" є підприємство, що діє на основі приватної власності, що виключає можливості делегування повноважень органів виконавчої влади, тому суд не приймає даний аргумент позивача.

Як і не вірним, суд вважає аргумент позивача, що ТОВ «ВЕЛЬТУМ- Запоріжжя» фінансується з бюджету, з огляду на те, що відповідно до пункту 12 статті 2 Бюджетного Кодексу України бюджетні установи - органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими.

Так як ТОВ "ВЕЛЬТУМ-ЗАПОРІЖЖЯ" є приватною формою власності, яке не фінансується з бюджету, метою таких підприємств є отримання прибутку, тому суд не приймає аргумент позивача, що відповідач фінансується з бюджету, тому є розпорядником запитуваної інформації.

Також судом встановлено, що запитувана інформація стосувалася саме надання рішень органу місцевого самоврядування.

Основним видом діяльності Підприємство ТОВ "ВЕЛЬТУМ-ЗАПОРІЖЖЯ" є збирання безпечних відходів. Відповідач у відповіді на запит зазначив про те, що не володіє запитуваною інформацією.

Запитувані рішення ВК ЗМР від 23.02.2018 №47 «Про введення нових норм надання послуг з вивезення побутових відходів у м. Запоріжжі» (зі змінами), рішення ВК ЗМР від 23.08.2019 №358 «Про введення норм надання послуг з поводження великогабаритних по бутових відходів у м. Запоріжжі», рішення ВК ЗМР від 24.09.2019 №428 «Про затвер дження норм надання послуг з вивезення рідких та ремонтних побутових відходів на території міста Запоріжжя», Рішення ВК ЗМР від 21.10.2022 №398 «Про встановлення тарифів на послуги з пово дження з побутовими відходами» прийняті виконавчим комітетом Запорізької міської ради на виконання по вноважень, які передбачені Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Розпорядження міського голови від 31.03.2022 року за №89р «Про тимча сове обмеження доступу до публічної інформації на час дії воєнного стану» є документом, який видається міським го ловою у межах своїх повноважень відповідно до Закону України «Про місцеве самовряду вання в Україні».

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит.

Відповідно до наведеної норми, відповідачем була надана відповідь у листі вих. №758 від 14.12.2022 на запит позивача від 07.12.2022 в якій зазначено, що відповідач не є розпорядником запитуваної інформації, тому суд вважає, що відповідь на запит, в якій було відмовлено у наданні запитуваної інформації позивачу, надана у відповідності до ч.2 ст.22 Закону України "Про доступ до публічної інформації", у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Стосовно моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно п.6 ч.1 до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Судом встановлено, що відповідач не є суб`єктом владних повноважень, не виконує публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, не надає адміністративні послуги.

Зокрема частинами 1-3 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Загальноприйняті підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Так, моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій.

Як зазначив Верховний Суд: «Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого».

Розглядаючи справу, суд визначає, чи була завдана особі моральна шкода. Крім того, суд встановлює розмір відшкодування. Власне, завдання потерпілого або його представника полягає в переконанні суду в необхідності та доцільності відшкодування моральної шкоди.

У позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено: в чому полягає ця шкода; якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно; якими доказами вона підтверджується.

Тобто, позивач повинен довести факт завдання йому моральної шкоди, надати належні докази того, що саме дії та бездіяльність відповідача призвела до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: характеру правопорушення; глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації; ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; інших обставин, які мають істотне значення.

Слід зауважити, що для вирішення питання щодо відшкодування шкоди обов`язково необхідно встановити наявність одночасно трьох складових: підтвердження факту заподіяної шкоди правам заявника саме внаслідок протиправного діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому моральних страждань протиправною поведінкою відповідача по справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я (медичних довідок, висновків тощо) або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача, які у розумінні ст. 23 ЦК України є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Виходячи із зазначеного, суд приходить до висновку, що позивачем не обґрунтовано наявності страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідача, відповідно до яких заподіяно шкоду, яку саме заподіяно шкоду та в чому вона полягає.

Саме по собі твердження позивача про заподіяння йому шкоди не є підставою для стягнення на його користь моральної шкоди, оскільки позивачем доводиться, а судом оцінюється наявність та розмір такої шкоди в кожному окремому випадку.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постановах від 04.07.2019 у справі № 823/628/17, від 03.09.2020 у справі № 520/3061/19.

Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, оцінивши докази за правилами ст.ст.72-77, 90 КАС України, підсумовуючи викладене, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 72, 73, 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ід. код НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЬТУМ-Запоріжжя» (69000, м. Запоріжжя, вул. Іванова. буд. 99, )- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 22.03.2023.

Суддя О.В. Конишева