Справа № 500/510/20
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2023-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/510/20

15 березня 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Мандзія О.П. за участю:

секретаря судового засідання Порплиці Т.В.

представника позивача Півторак В.М.

представника відповідача Чайківська М.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним і скасування наказу та податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги,

ВСТАНОВИВ:

18.02.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області, в якому просив суд:

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Тернопільській області №105 від 18.01.2019 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки;

визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 20.05.2019:

№ 2 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 253756,59 грн., з яких 203005,27 грн. за податковим зобов`язанням та 50751,32 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

№ 2 про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору на 21141,70 грн., з яких 16913,36 грн. за податковим зобов`язанням та 4228,34 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

№ 2 про застосування штрафних (фінансових) санкцій з платежу податок на доходи фізичних осіб в розмірі 340,00 грн.;

визнати протиправною та скасувати податкову вимогу № 139596-54 від 10.07.2019 на загальну суму податкового боргу 345437,35 грн., обрахованого станом на 09.07.2019, у тому числі 219918,63 грн. за основним платежем та 55319,66 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями та 70199,06 грн. пені;

стягнути з державного бюджету понесені позивачем судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 не було відомо про існування оскаржуваного наказу №105 від 18.01.2019, він не отримував письмового запиту контролюючого органу, а тому вважає, що такий запит не складався та не надсилався йому. Відповідно, він не міг вчасно протягом 10 днів надати контролюючому органу запитувану інформацію. Також позивач не був присутній при проведенні перевірки, у зв`язку з чим її наслідки вважає протиправними. У перевіряємий період ОСОБА_1 не здійснював підприємницьку діяльність і відповідно не мав статусу суб`єкта господарювання. Кошти отримані ним на карткові рахунки від юридичних осіб, тобто податкових агентів, а тому він не повинен подавати податкову декларацію та сплачувати податок на доходи фізичних осіб, військовий збір та штрафні санкції.

За таких обставин, позивач вважає протиправними та такими, що підлягають до скасування спірні наказ та рішення, що і зумовило звернення до суду з даним позовом.

Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що контролюючим органом належним чином надсилався позивачу відповідний запит, на який не отримано відповіді, і тому було винесено наказ на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, результати якої викладені у акті від 07.03.2019 №257/19-00-13-02/ НОМЕР_1 . Вважає, що контролюючим органом відповідна перевірка проведена у відповідності до вимог податкового законодавства, обґрунтовано, з використанням повноважень контролюючого органу та з метою, з якою це повноваження надано. На підставі баз даних та отриманої інформації від органів прокуратури сформовано документально підтверджений висновок про допущені правопорушення зі сторони позивача.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.07.2020, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.11.2020, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 07.12.2022 скасовано рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.07.2020 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.11.2020 скасувати, а справу №500/510/20 направлено на новий розгляд до Тернопільського окружного адміністративного суду.

Ухвалою суду від 26.12.2022 прийнято до провадження адміністративну справу. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з мотивів, викладених у позовній заяві та додаткових обґрунтуваннях, просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Відзначив, що підставою для проведення перевірки стало ненадання на письмовий запит контролюючого органу від 28.08.2018 №2563/6/19-00-13-08-16/ НОМЕР_2 пояснень та їх документального підтвердження, в результаті чого контролюючий орган дійшов висновку про невключення позивачем до загального оподаткованого доходу та несплатою податкових зобов`язань з отриманих позивачем на свій рахунок (ПАТ "КБ "ПриватБанк") протягом періоду з 01.01.2016 по 31.12.2017 готівкових коштів, які надійшли від третіх осіб, а саме: у грудні 2016 року в сумі 422959,82 грн. з призначенням платежу "зняття готівки на господарські потреби", та на протязі 2017 року в сумі 604767,05 грн. з призначенням платежу "зняття готівки на господарські потреби", а також з карткового рахунку від громадянина ОСОБА_2 засобами додатку "Приват24", у сумі 99830,25 грн. Органом прокуратури запропоновано Головному управлінню ДФС у Тернопільській області розглянути питання стосовно проведення позапланової документальної перевірки ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за яким покладено на органи ДФС, та з питань своєчасності нарахування та сплати податків та зборів за період з 01.01.2014. Наказом від 18.01.2019 №105 призначено проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, а спірні податкові повідомлення-рішення прийняті 20.05.2019.

Наголосив, що ОСОБА_1 не займався підприємницькою діяльністю, не мав статусу суб`єкта господарювання, не перебував у взаємовідносинах з вказаними в акті перевірки особами, які б були пов`язані з реалізацією та оплатою певних товарів. Також позивач не реалізовував певні товари та не надавав послуги третім особам. Грошові кошти, які були внесені на картковий рахунок ОСОБА_1 , не були набуті внаслідок підприємницької діяльності, внесені позивачем на свій рахунок для зручності.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, з підстав наведених у відзиві та додаткових поясненнях, просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що ОСОБА_1 декларацію про майновий стан та отримані доходи за 2016 та 2017 роки не подавав. Граничні строки подання декларації про майновий стан та отримані доходи є 01.05.2017 та 01.05.2018 відповідно. Отже, проведена перевірка та донарахування грошових зобов`язань відбулися у встановлені законом строки та в межах 1095 днів граничного строку подання податкової декларації.

ОСОБА_1 на податковому обліку у Головному управлінні ДПС у Тернопільській області, як фізична особа-підприємець або самозайнята особа не перебував. Отже, позивач не був суб`єктом господарювання та будь-якої підприємницької діяльності не здійснював, що дає підстави вважати про неможливість реалізації товарів чи надання послуг, та відповідно отримувати за це кошти на картковий рахунок. Водночас факти отримання в 2016 році коштів від податкових агентів ТзОВ "Сетіка" (328550,74 грн.), ТзОВ "Беліта" (39794 грн.), в 2017 році від ТзОВ "Орбіта ТД" (57683 грн.), ТзОВ "Комерс Експо" (204176,09 грн.) із призначенням платежів "зняття готівки на господарські потреби" не покладалися в основу прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, що стверджується і змістом акта перевірки.

Серед іншого, слідчим слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Запорізькій області 29.12.2020 кримінальне провадження №0000121 від 18.11.2016 закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 Кримінального процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд при прийнятті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що 13.08.2018 на адресу Головного управління ДФС у Тернопільській області, правонаступником якого є відповідач, надійшов лист прокуратури Запорізької області № 04/5-2164-16 від 08.08.2018.

Із змісту цього листа слідує, що прокуратурою Запорізької області здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000121 від 18.11.2016 за фактом створення невстановленими особами з метою прикриття незаконної діяльності (з метою мінімізації податкового навантаження та штучного формування схемного податкового кредиту з ПДВ підприємствам-контрагентам) ряду підприємств.

Під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні з`ясовано, що з банківських рахунків перелічених підприємств перераховувались грошові кошти на банківські картки фізичних осіб, в тому числі фізичних осіб-підприємців. На підставі рішення суду в ПАТ "КБ "Приватбанк" здійснено тимчасовий доступ до речей і документів, під час якого вилучено документи по оформленню банківських рахунків вищезазначених фізичних осіб, які зареєстровані в тому числі на території Тернопільської області, серед яких є позивач.

З підстав зазначеного, органом прокуратури запропоновано Головному управлінню ДФС у Тернопільській області розглянути питання стосовно проведення позапланової документальної перевірки ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за яким покладено на органи ДФС, та з питань своєчасності нарахування та сплати податків та зборів за період з 01.01.2014 по теперішній час.

Враховуючи інформацію від органів прокуратури та факту наявності кримінального провадження, що свідчить про ймовірне порушення нарахування та своєчасності сплати податків, зборів, платежів, дотримання вимог іншого законодавства, контроль за яким покладено на податкові органи, відповідач звернувся із запитом № 2563/6/19-00-13-08-16/ НОМЕР_2 від 28.08.2018 до ОСОБА_1 за його податковою адресою з метою надання позивачем інформації та її документального підтвердження стосовно: сум перерахованих коштів на банківські картки ОСОБА_1 , відкриті в ПАТ "КБ "Приватбанк" за період з 01.01.2014 по теперішній час; обґрунтовані пояснення та документальне підтвердження походження грошових коштів; документи, що засвідчують факт проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ, прибуткові та видаткові касові ордери та ін.); інші документи, необхідні для з`ясування обставин справи по суті.

Поштове відправлення повернулось на адресу податкового органу із довідкою форми 20, згідно якої причиною повернення було "завершення терміну зберігання".

З метою встановлення місцезнаходження платника податків ОСОБА_1 податковий орган звернувся із запитом № 19-00-13-08-11/199 від 09.10.2018 до оперативного управління Головного управління ДФС у Тернопільській області про встановлення місцезнаходження (місця проживання) платника податків. Згідно повідомлення оперативного управління №118/19-00-21-04 від 29.10.2018 ОСОБА_1 є відсутнім за податковою адресою: АДРЕСА_1 , його фактичне місцезнаходження не встановлено.

З метою отримання інформації стосовно місця проживання (реєстрації) громадянина ОСОБА_1 відповідачем направлено запит № 9175/10/19-00-13-04-13/ НОМЕР_3 від 31.10.2018 до УДМС України в Тернопільській області. Відповідно до відповіді відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Тернопільській області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований 03.03.2015 за адресою: АДРЕСА_1 , за документом, що посвідчує особу серії НОМЕР_4 , виданим 30.11.2007 Тернопільським MB.

В цілях організації контрольно-перевірочних заходів стосовно громадянина ОСОБА_1 , Головне управління ДФС у Тернопільській області звернулось із листом до прокуратури Запорізької області з проханням надати наявні матеріали, які свідчать про порушення ОСОБА_1 вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за яким покладено на органи ДФС. У відповідь на вказаний запит відповідачем отримано листа № 4963/23-02 від 21.11.2018, з яким направлено інформацію щодо відкриття банківського рахунку ОСОБА_1 , виписку руху грошових коштів, а також довідку про результати руху грошових коштів підприємств з додатками в електронному вигляді. Органом прокуратури надано дозвіл співробітникам Головного управління ДФС у Тернопільській області на ознайомлення та використання в роботі матеріалів кримінального провадження № 0000121, які містяться у додатках.

На підставі наказу Головного управління ДФС у Тернопільській області від 18.01.2019 №105 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки", вирішено провести документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків - фізичної особи ОСОБА_3 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків, зборів, дотримання податкового, валютного законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 по питаннях повноти нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 31.12.2017.

Копія наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, а також письмового повідомлення про дату початку та місце проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, направлено 21.01.2019 за податковою адресою ОСОБА_1 рекомендованим листом (квитанція про відправлення № 959 від 21.01.2019).

На адресу податкового органу повернулося поштове відправлення із довідкою форми 20, згідно якої причиною повернення було "завершення терміну зберігання".

Упродовж 22.02.2019-28.02.2019 на підставі вказаного наказу відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ОСОБА_1 за результатами якої складено акт перевірки № 257/19-00-13-02/ від 07.03.2019.

Проведеною перевіркою встановлено наступні порушення:

пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, п.179.1 ст.179 Податкового кодексу (далі ПК України), яке полягає у неподанні податкових декларацій до органів податкової служби за 2016 - 2017 роки;

вимог пп.162.1.1 п.162.1 ст.162, пп.163.1.1 - 163.1.3 п.163.1 ст.163, п.164.1 ст.164, ст.167, 179 ПК України, внаслідок чого проведеною перевіркою донараховано податку на доходи фізичних осіб за результатами отриманих доходів у 2016-2017 роках на загальну суму 203005,27 грн., в тому числі за 2016 рік 76132,76 грн., за 2017 рік 126872,51 грн.;

пп.162.1 ст.162, ст.163, 168, 171, 176, р.1.2. п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України, внаслідок чого проведеною перевіркою донараховано військового збору за результатами отриманих (нарахованих) доходів у 2016-2017 роках усього в сумі 16913,36 грн., в тому числі у 2016 році 6344,40 грн., у 2017 році 10568,96 грн.

За результатами документальної позапланової невиїзної перевірки винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 20.05.2019:

№2 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування на загальну суму 253756,59 грн., з них 203005,27 грн. - основного платежу та 50751,32 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

№2 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір на загальну суму 21141,70 грн., з них 16913,36 грн. - основного платежу та 4228,34 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

№2 про застосування штрафних санкцій в розмірі 340,00 грн.

Також, податковим органом складено податкову вимогу форми "Ф" від 10.07.2019 №139596-54 та надіслано на адресу позивача рекомендованим листом.

Не погодившись із наказом про проведення перевірки та рішеннями контролюючого органу, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість висновків відповідача, викладених в акті перевірки, і винесених на підставі них спірних рішень на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 75.1 ст.75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

У відповідності до вимог п.75.2 ст.75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Згідно з п.79.1 ст.79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Як слідує зі змісту спірного наказу Головного управління ДФС у Тернопільській області від 18.01.2019 №105 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки", підставою для його прийняття зазначено, зокрема, пп.78.1.1, 78.1.2 п.78.1 ст.78 ПК України.

Так, пп.78.1.1, 78.1.2 п.78.1 ст.78 ПК України визначено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав:

отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту;

платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.

Відповідно до п.73.3 ст.73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити:

1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує;

2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати;

3) печатку контролюючого органу.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Запит вважається належним чином врученим, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Отже, у зв`язку із отриманням податковим органом листа прокуратури Запорізької області № 04/5-2164-16 від 08.08.2018, в якому містилася інформація про можливі порушення зі сторони ОСОБА_1 щодо нарахування та своєчасності сплати податків, зборів, платежів, дотримання вимог іншого законодавства, контроль за яким покладено на податкові органи, у відповідача були наявні правові підстави, визначені п.73.3 ст.73 ПК України, для скерування розглядуваного запиту № 2563/6/19-00-13-08-16/17156 від 28.08.2018.

Також інформація, яка отримана від органів прокуратури, вказувала на причетність ОСОБА_1 до операцій щодо мінімізації податкового навантаження та штучного формування схемного податкового кредиту з ПДВ ряду підприємств. При цьому, роль ОСОБА_1 полягала в отриманні грошових коштів від ряду підприємств на свій картковий рахунок.

Правова кваліфікація дій позивача, яка полягала в його участі в схемному відшкодуванні ПДВ підприємствами, із використанням банківського (карткового) рахунку, на етапі скерування запиту була передчасною.

Оскільки відповідь на запит не була надана позивачем, тому відповідач обґрунтовано вжив заходів для отримання детальнішої інформації від ініціатора проведення податкового контролю прокуратури Запорізької області.

Порядок складання та оформлення запитів контролюючими органами врегульовано Порядком періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1245 від 27.12.2010 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п.9, 10, 12 вказаного Порядку органи державної податкової служби мають право звернутися до суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій, завдань, та документального підтвердження такої інформації.

Запит щодо отримання податкової інформації від платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин оформляється на бланку органу державної податкової служби та підписується керівником (заступником керівника) зазначеного органу.

У запиті зазначаються: посилання на норми закону, відповідно до яких орган державної податкової служби має право на отримання такої інформації; підстави для надіслання запиту; опис інформації, що запитується, та в разі потреби перелік документів, що її підтверджують.

З наведеного слідує, що вимоги, які висуваються до змісту запиту є нормативно визначеними і поширювальному тлумаченню не підлягають.

В силу приписів закону вимога про надання відповідної інформації повинна визначати у запиті конкретні підстави, тобто, наявність чітко окреслених обставин. У разі наявності обставин для подання інформаційного запиту, що передбачені п.73.3 ст.73 ПК України, податковий орган повинен вказати у запиті, які саме факти свідчать про порушення платником податків законодавства.

З матеріалів справи видно, що скерований позивачу запит містив вказівку на фактичну і правову підстави направлення запиту абз.1 п.73.3 ст.73 ПК України, а також джерело походження інформації про можливі порушення податкового законодавства, наявність кримінального провадження. Запит включав опис інформації, що запитується, та орієнтовний перелік документів, що її підтверджують.

З огляду на наявний в матеріалах справи письмовий запит, суд не встановив його невідповідність вищенаведеним вимогам законодавства, що надавало б позивачу можливість не надавати відповідь на такі обов`язкові запити та відмовити у цьому.

Водночас, посилання позивача на окремі дефекти запиту (зокрема, відсутність печатки податкового органу) не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідно до усталеної судової практики, такі недоліки не повинні розглядатися як підстава для визнання запиту протиправним, якщо зі змісту такого запиту видається за можливе ідентифікувати суб`єкта звернення і адресата запиту, підстави звернення із таким запитом, перелік витребовуваних документів та інші істотні умови запиту.

Платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом).

Згідно з п.42.2 ст.42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

При цьому, абз.6 п.42.4 ст.42 ПК України визначено, що у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Системний аналіз наведених норм дає підстави вважати, що чинним ПК України передбачено альтернативні шляхи направлення документів платнику податків податковим органом, а саме: або засобами електронного зв`язку, або засобами поштового зв`язку, або шляхом вручення особисто платнику чи його представнику. При цьому наведені правові норми не містять обов`язку для контролюючого органу щодо послідовного використання наведених засобів надіслання документів платнику з метою використання усіх можливих, з огляду на що відповідні доводи позивача є безпідставними.

Особливості проведення документальної невиїзної перевірки визначає ст.79 ПК України. Пунктом 79.2 цієї статті встановлено, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Відповідно до п.79.3 ст.79 ПК України присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова.

Отже, у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки (формальна підстава).

Суд наголошує, що документи податкового органу повинні бути надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням. Додаткових вимог до надсилання таких документів податкове законодавство не містить.

Власне надіслання у розумінні вищевказаних норм передбачає направлення адресатові (платникові) документів з повідомленням про вручення. Тобто, для факту надіслання достатньою є передача податковим органом відповідного виду поштової кореспонденції на пошту, тоді як подальше вручення (отримання) адресатом (платником) такого листа є окремою дією, яка не впливає на обов`язок платника надати відповідь на запит або на можливість проведення перевірки.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у рішенні від 21.02.2020 у справі №826/17123/18 щодо вимоги про визнання протиправним та скасування наказу, яка заявлена як самостійний предмет позову, зазначив, що у разі якщо контролюючим органом була проведена перевірка на підставі наказу про її проведення і за наслідками такої перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення чи інші рішення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження після допуску платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки не є належним способом захисту права платника податків, оскільки наступне скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки.

Велика палата Верховного Суду також висловлювалася з приводу розгляду позовних вимог про оскарження наказу про проведення перевірки в контексті належного та ефективного способу захисту права платника податків в разі проведення контролюючим органом перевірки. Так, у постанові Великої палати Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 816/228/17 зазначено, що неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Таким чином, встановлені судом обставини справи та системний аналіз наведених законодавчих норм свідчать, що контролюючий орган діяв при прийнятті наказу від 18.01.2019 №105 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки" та проведенні вказаної перевірки у межах та у відповідності до вимог податкового законодавства.

Надаючи оцінку наслідкам проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді спірних податкових повідомлень-рішень по суті виявлених порушень, суд виходить з наступного.

Податкове правопорушення, покладене в основу прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, доводиться податковим органом на підставі висновку про невключення позивачем до загального оподаткованого доходу та несплатою податкових зобов`язань з отриманих позивачем на свій рахунок (ПАТ "КБ "ПриватБанк") протягом періоду з 01.01.2016 по 31.12.2017 готівкових коштів, які надійшли від "невстановлених осіб", а саме: у грудні 2016 року в сумі 422959,82 грн. з призначенням платежу "зняття готівки на господарські потреби", та на протязі 2017 року в сумі 604767,05 грн. з призначенням платежу "зняття готівки на господарські потреби", а також з карткового рахунку від громадянина ОСОБА_2 засобами додатку "Приват24" у сумі 99830,25 грн.

Приписами п.102.1 ст.102 ПК України визначено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Порядок подання річної декларації про майновий стан і доходи (далі - податкова декларація) визначено ст.179 ПК України, згідно з п.179.1 якої платник податку зобов`язаний подавати податкову декларацію відповідно до Кодексу.

Відповідно до пп.49.18.4 п.48.18 ст.49 ПК України податкові декларації подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб, у тому числі самозайнятих осіб, до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

При цьому сума податкового зобов`язання, зазначена в декларації, самостійно сплачується платником податку до 01 серпня року, що настає за звітним (п.179.7 ст.179 ПК України).

В даному випадку граничний строк подання декларації про майновий стан і доходи за 2016 та 2017 роки був 01.05.2017 та 01.05.2018 відповідно, тоді як оскаржувані повідомлення-рішення винесені 20.05.2019, відтак строк донарахування грошових зобов`язань податковим органом пропущено не було.

Пунктом 46.1 ст.46 ПК України передбачено, що податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого(виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Відповідно пп.47.1.2 п.47.1 ст.47 ПК України фізичні особи - платники податків та їх законні чи уповноважені представники у випадках, передбачених законом несуть відповідальність за складання податкової звітності.

Згідно з п.120.1 ст.120 цього Кодексу неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

У разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування (п.123.1 ст.123 ПК України).

Як передбачено пп.163.1.1 та 163.1.2 п.163.1 ст.163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до п.164.1 ст.164 ПК України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Згідно з п.167.1 ст.167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Також доходи, визначені ст.163 ПК України, є об`єктом оподаткування військовим збором (пп.1.2 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України), зокрема загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Ставка військового збору становить 1,5 відсотка об`єкта оподаткування, визначеного пп.1.2 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України (пп.1.3 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України).

Водночас, відповідно до пп.1.7 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України звільняються від оподаткування збором доходи, що згідно з розділом IV Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою), крім доходів, зазначених у пп.165.1.2, 165.1.18, 165.1.25, 165.1.52 п.165.1 ст.165 Кодексу.

Разом з цим, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п.59.1 ст.59 ПК України).

З матеріалів справи видно, що контролюючим органом проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ОСОБА_1 на підставі бази даних Головного управління ДФС у Тернопільській області та матеріалів кримінального провадження №0000121 від 18.11.2016.

Як встановлено та не заперечується контролюючим органом, в перевіряємий період ОСОБА_1 на податковому обліку у Головному управлінні ДФС у Тернопільській області, як фізична особа-підприємець або самозайнята особа не перебував і, відповідно, не мав статусу суб`єкта господарювання.

Жодних доказів, які б вказували на те, що позивач перебував у взаємовідносинах з, як вказано в акті перевірки, "невстановленими особами" та ОСОБА_2 , які б були пов`язані з реалізацією та оплатою певних товарів податковим органом не надано.

Також відповідачем суду не надано доказів, що позивач реалізовував певні товари чи надавав послуги і за це на рахунок отримував кошти.

В ході судового розгляду досліджено банківські виписки щодо руху коштів на даному рахунку, однак податковим обгрунтовано взаємозв`язку таких коштів, розцінених контролюючим органом як дохід, з будь-якою підприємницькою або фінансовою діяльністю.

На переконання суду, відповідачем не надано належну оцінку джерелу походження коштів, що у спірних правовідносинах є визначальним.

Суд вважає, що спосіб доведення відповідачем порушення норм Податкового кодексу України є поверхневим і не дає змоги кваліфікувати отримані кошти на рахунок позивача, як дохід.

Більше того, надати оцінку походженню коштів від "невстановлених осіб" суд взагалі не вбачає можливим і не повинен проводи додаткову перевірку походження спірних коштів, оскільки такі дії повинен був вчинити податковий орган підчас перевірки позивача.

Також податковим органом не спростовано доводів позивача про отримання коштів на власний рахунок від фізичної особи ОСОБА_2 в сумі 99830,25 грн., як суми раніше позичених коштів.

Відповідно до п.1.24 ст.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" від 05.04.2001 № 2346-ІІІ (далі Закон № 2346-ІІІ) переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Згідно з п.1.30 ст.1 цього Закону встановлено, що платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Пунктом 3.1. глави 3 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за № 377/8976, далі - Інструкція № 22) встановлено, що платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 3 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 9 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків. Банк у договорі з платником - фізичною особою має право передбачати можливість подання цим платником платіжного доручення в довільній формі, яке має містити такі обов`язкові реквізити: назву документа; дату складання і номер; прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), код платника та номер його рахунку; найменування банку платника; найменування/прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), код отримувача та номер його рахунку; найменування банку отримувача; суму цифрами та словами; призначення платежу; підпис платника.

Згідно з п.33.2 ст.33 Закону № 2346-ІІІ, п.3.8 Інструкції № 22, платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним у документі на переказ, у тому числі за дані, зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу", суті операції, щодо якої здійснюється переказ.

Пунктом 1.7 Інструкції № 22 передбачено, що кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Згідно з п.1.8 даної Інструкції платники та стягувачі оформляють доручення/розпорядження про списання коштів з рахунків на відповідних бланках розрахункових документів, форма та порядок оформлення яких визначаються цією Інструкцією.

Водночас, відповідно до п.2.29 зазначеної Інструкції платник має право в будь-який час до списання платежу з рахунку відкликати з банку, що його обслуговує, платіжні доручення в порядку, визначеному внутрішніми правилами цього банку. Платіжні доручення відкликаються лише в повній сумі.

Отже, право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику, тобто особі, що здійснює відповідний платіж. У випадку ж, якщо грошові кошти вже були списані з рахунку платника та зараховані на рахунок отримувача, переказ набуває статусу завершеного (п.30.1 ст.30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні"). Відтак, з моменту списання платежу з рахунку внесення змін до призначення платежу такого платіжного доручення є неможливим. А питання уточнення інформації, вказаної у реквізиті "Призначення платежу" виконаного платіжного доручення вирішується сторонами у порядку, узгодженому між ними, без участі банку. Зазначене підтверджується листом Національного Банку України від 09.06.2011 №25-111/1438-7141 "Про заміну інформації у реквізиті "Призначення платежу", яким встановлено, що після списання коштів з рахунку платника питання щодо уточнення інформації, зазначеної у реквізиті "Призначення платежу", вирішується між сторонами без участі банку.

Визначальним у змісті наведених законодавчих норм, якими регулюються правильність заповнення платіжного доручення, є те, що вони регулюють правовідносини між банком та платником, у той час економічний зміст тієї чи іншої господарської операції визначається платниками податків самостійно та на власний розсуд, а не контролюючим органом.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19.06.2018 у справі №809/34/17 та від 01.07.2020 у справі №824/74/19-а.

Суд вважає за необхідне відзначити, що дані виписок банку про рух коштів на рахунках позивача є єдиним доказом відповідача, який свідчить про походження готівкових коштів. Тоді як, банківська виписка не є первинним документом, який складається в момент отримання доходу, та стосується обставин, які можливо слідують за таким як наслідок. Тому, такі докази опосередковано можуть вказувати на факт отримання фізичною особою доходу, що потребує підтвердження іншими доказами для відповідності принципу достатності доказів, передбаченому ч.1 ст.76 КАС України.

Також, контролюючим органом не надано доказів наявності вироку в кримінальній справі відносно позивача при доведенні фактів допущення порушень вимог податкового законодавства платником податків. Слідчим слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Запорізькій області 29.12.2020 кримінальне провадження №0000121 від 18.11.2016 закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 Кримінального процесуального кодексу України.

Доказами в адміністративному судочинстві, у відповідності до ч.1 ст.72 КАС України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, за приписами ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" суд визначив, що "... адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі і поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що відповідачем, як суб`єкт владних повноважень, не було представлено суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування висновків про заниження позивачем суми доходу в розмірі 1127557,12 грн.

За сукупністю наведених обставин та системного аналізу наведених законодавчих норм, враховуючи висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 07.12.2022 в даній адміністративній справі, суд дійшов висновку, що грошові кошти, які знаходилися на банківських рахунках ОСОБА_1 , не являються доходами, отриманими ним від будь-якої діяльності в розумінні п.п. 14.1.54 п.14.1 ст.14 ПК України, а відтак відповідач при прийняті податкових повідомлень-рішень, з приводу правомірності яких виник спір, діяв без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), що призвело до безпідставного податкового навантаження на позивача, тому податкові повідомлення-рішення від 20.05.2019 №2, №2, №2 та податкова вимога форми "Ф" від 10.07.2019 №139596-54 не відповідають вимогам ч.2 ст.2 КАС України, а отже є протиправними та підлягають скасуванню.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч.1 ст.139 КАС України).

Згідно ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позов підлягає до задоволення частково, то суд присуджує на користь позивача здійснені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору розмірі 3454,37 грн. згідно квитанції №8167 від 14.02.2020 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Тернопільській області.

Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення ГУ ДФС у Тернопільській області від 20.05.2019 №2, №2, №2 та податкову вимогу Головного управління ДФС у Тернопільській області форми "Ф" від 10.07.2019 №139596-54.

Відмовити в задоволенні інших вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 20 березня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: вул. Білецька, 1,м. Тернопіль,46003 код ЄДРПОУ/РНОКПП 44143637);

Головуючий суддя Мандзій О.П.