Справа № 380/15431/22
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2023-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/15431/22 пров. № А/857/421/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П.,

Обрізка І.М.,

розглянувши в письмовому провадженні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Лунь З.І.), ухвалене у письмовому провадженні в м.Львові 06 грудня 2022 року у справі № 380/15431/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

31.10.2022 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі Управління), просив: визнати протиправними дії Управління щодо неналежного розгляду звернення від 29.08.2022; зобов`язати Управління розглянути звернення від 29.08.2022 з урахуванням висновків суду; стягнути з Управління суму сплаченого судового збору та суму витрат на правову допомогу.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2022 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав відповіді на питання, вказане у клопотанні позивача від 29.08.2022 щодо встановлення особи поліцейського, якому належить жетон 78919 та який 28.08.2022 о 10:00 год здійснив обмеження та порушення прав ОСОБА_1 . Суд першої інстанції вказав, що відповідач не обґрунтував з посиланням на норми відповідного законодавства відсутність підстав для проведення службового розслідування та для притягнення відповідних осіб до дисциплінарної відповідальності, таке обґрунтування відповідач навів лише у відзиві на позовну заяву. Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач допустив протиправні дії при розгляді клопотання позивача від 29.08.2022, а тому позов в цій частині необхідно задовольнити. Оскільки відповідач не подав до суду першої інстанції клопотанням про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому суд першої інстанції присудив на користь позивача судові витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 3 500,00грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції у Львівській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2022 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовлено. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що заяву позивача від 28.08.2022 розглянуто з дотриманням строку, встановленого стаття 20 Закону України «Про звернення громадян», відповідь надано листом від 15.09.2022 (вих. №З-09/64/01). Скаржник вказує, що на звернення позивача надано вичерпну відповідь на питання, викладені у клопотанні про проведення службового розслідування. Скаржник вважає, що позивачем не доведено протиправність дій відповідача, тоді як відповідачем доведено правомірність наданої позивачу відповіді.

Представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу, вказавши, що в разі надходження до органу звернення чи скарги, такий орган повинен об`єктивно, всебічно і вчасно перевірити викладені в цьому зверненні чи скарзі обставини, за результатом проведеної перевірки прийняти відповідне рішення, яке забезпечить поновлення порушених прав заявника, та письмово повідомити громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення. Зазначає, що жодних мотивів щодо вжитих заходів, зокрема проведення перевірки щодо: відсутності відеореєстратора, обмеження конституційних прав заявника, проведення розслідування, надання висновків службового розслідування для об`єктивного та всебічного розгляду звернення відповідачем не зазначено. Вказує, що відповідь від 15.09.2022 не містить жодної інформації щодо прийняття рішення про притягнення чи про відмову у притягненні до відповідальності винної особи, про що просив у своєму зверненні позивач. Вважає, що така відповідь є неповною, відтак неналежно наданою.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 29.08.2022 через представника - адвоката Золотухіна О.О. звернувся у Головне управління Національної поліції у Львівській області з клопотанням про проведення службового розслідування за фактом протиправних дій поліцейського.

Клопотання подано у зв`язку з зухвалою та не етичною, на думку заявника, поведінкою патрульного поліцейського Яворівського РВП, який зупинив ОСОБА_1 28.08.2022 та порушив наступні норми: 1) всупереч Наказу МВС №1026 від 18.12.2018 у поліцейського був відсутній відеореєстратор. Лише на вимогу заявника поліцейський повернувся за ним до службового автомобіля. Факт відсутності відеореєстратора підтверджується фото, які долучені у додатку; 2) всупереч ст. 34 Конституції України та Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський у категоричній та зухвалій манері заборонив проводити зйомку розгляду адміністративної справи, яку він проводив за фактом ніби-то порушення. Поліцейський погрожував вилучити телефон.

У клопотанні просилось: - встановити поліцейського, якому належить жетон 78919 та який 28.08.2022 о 10:00 год здійснив обмеження та порушення прав ОСОБА_1 ; - провести розслідування за фактом порушення поліцейським ст.34 Конституції України, ст. 3, 5, 6 Закону України «Про інформацію», Наказу МВС №1026 від 18.12.2018, ст. ст. 7, 8, 18 Закону України «Про Національну поліцію»; - притягнути поліцейського до встановленої законом відповідальності; - надати висновок службового розслідування та копію наказу.

Листом Яворівського РВП Головного управління Національної поліції у Львівській області від 15.09.2022 №3-09/64/01 на звернення ОСОБА_1 повідомлено, що в ході проведеної перевірки фактів, які б вказували на неналежне виконання службових обов`язків чи порушення норм та стандартів в законності роботи працівниками ВРПП Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області, не встановлено.

Вважаючи, що у листі немає відповіді на жодне поставлене питання (прохання, клопотання), а сама відповідь надана відділом на який й скаржився заявник, тому така є протиправною, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно з частиною 3 статті 3 Закону № 393/96-ВР заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Відповідно до статті 15 Закону № 393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно з положеннями статті 19 Закону № 393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів (частина 1 статті 20 Закону № 393/96-ВР).

Таким чином, орган державної влади до якого подано звернення у встановлені статтею 20 Закону № 393/96-ВР строки зобов`язаний в межах своїх повноважень: 1) об`єктивно, всебічно і вчасно розглянути заяву (клопотання) громадянина, який звернувся до нього з такою заявою (клопотанням); 2) прийняти за результатами такого розгляду відповідне рішення та 3) повідомити заявника про наслідки розгляду його звернення. Тобто, належним розглядом органом державної влади звернення (клопотання) громадянина вважатиметься безумовне виконання останнім чітко визначеної законодавцем сукупності зазначених дій протягом строків, встановлених статтею 20 Закону № 393/96-ВР.

Єдиний для апарату центрального органу управління поліції, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції України, територіальних органів поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, областях, місті Києві, їх територіальних (відокремлених) підрозділів, а також підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи (підрозділи) поліції), порядок приймання, реєстрації, розгляду звернень громадян, контролю за виконанням доручень за результатами розгляду звернень громадян та дотриманням строків їх розгляду, основні вимоги до організації проведення особистого прийому громадян і ведення діловодства за зверненнями громадян встановлено Порядком розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України, затвердженим Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.11.2017 №930, (далі - Порядок №930).

Відповідно до пункту 5 розділу І Порядку №930 громадяни України мають право звернутися до органів (підрозділів) поліції, їх керівників із зауваженнями, скаргами та пропозиціями з питань, пов`язаних з діяльністю Національної поліції України, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери її управління, із заявами або клопотаннями про реалізацію своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів, а також зі скаргами про їх порушення.

Пунктами 8-9 розділу І Порядку №930 встановлено, що робота зі зверненнями громадян і їх особистий прийом містить такі складові елементи: 1) приймання, реєстрація і первинний розгляд звернень громадян; 2) вирішення питань, порушених у зверненнях, та надання відповідей їх авторам; 3) контроль за станом роботи зі зверненнями; 4) узагальнення та аналіз звернень громадян; 5) використання результатів аналізу для прийняття управлінських рішень.

Керівники органів (підрозділів) поліції всіх рівнів згідно зі своїми посадовими інструкціями відповідають за організацію роботи зі зверненнями громадян та з питань їх особистого прийому.

Алгоритми щодо розгляду звернень громадян, оформлення результатів розгляду звернень та надання відповідей заявникам закріплені розділом IV Порядку №930, відповідно до положень якого керівники органів (підрозділів) поліції та їх заступники під час розгляду звернень громадян вивчають суть порушених у них питань, у разі потреби вимагають у виконавців матеріали попередніх перевірок за цими зверненнями, направляють працівників органів (підрозділів) поліції на місця для перевірки викладених у зверненнях фактів та вживають інших заходів для об`єктивного вирішення порушених авторами звернень питань.

Рішення, які приймаються за зверненнями, повинні бути мотивованими та ґрунтуватися на законодавстві України. Посадова особа, визнавши заяву такою, що підлягає задоволенню, зобов`язана забезпечити своєчасне виконання прийнятого рішення відповідно до законодавства України, у разі визнання скарги обґрунтованою - негайно вжити заходів щодо поновлення порушених прав громадян.

Звернення вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, ужито необхідних заходів і заявникам надано ґрунтовні та вичерпні відповіді.

Згідно пункту 13 розділу ІV Порядку №930 відповідь за результатами розгляду звернення в обов`язковому порядку надає орган (підрозділ) поліції, який його отримав або до компетенції якого належить вирішення порушених у зверненні питань, та підписує керівництво цього органу.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у зверненні, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон України «Про звернення громадян» і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. При цьому зазначають заходи, вжиті органом чи підрозділом поліції в межах його компетенції для захисту конституційних прав громадян (пункт 14 розділу ІV Порядку №930).

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи за результатами розгляду клопотання позивача від 29.08.2022 листом від 15.22.2019 № 3-09/64/01 повідомлено про те, що в ході проведеної перевірки фактів які б вказували на неналежне виконання службових обов`язків чи порушення норм та стандартів в законності роботи працівниками ВРПП Яворівського РВП ГУНП Львівській області не встановлено.

При цьому, не надана інформація щодо встановлення особи поліцейського, якому належить жетон 78919 та який 28.08.2022 о 10:00 год здійснив обмеження та, на думку позивача, порушення його прав, а також не наведено обґрунтування з посиланням на норми відповідного законодавства щодо відсутності підстав для проведення службового розслідування та для притягнення відповідних осіб до дисциплінарної відповідальності.

На переконання суду апеляційної інстанції така відповідь має формальний характер і не ґрунтується на ретельному дослідженні обставин і питань, які порушив заявник у своєму зверненні.

До того ж, відповідь надана за підписом начальника Яворівського РВП Головного управління Національної поліції у Львівській області, тоді як клопотання адресувалось Головному управлінню Національної поліції у Львівській області. Належні та допустимі докази неможливості надання відповіді органом поліції, який отримав клопотання позивача, пересилання такого за належністю відповідному органу поліції або посадовій особі з одночасним повідомленням про це заявника в матеріалах справи відсутні.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що саме по собі надання будь-якої відповіді на звернення громадянина у визначені законом строки не слід вважати повним і належним виконанням свого обов`язку суб`єктом владних повноважень. Так, істотною умовою такої відповіді є її належне обґрунтування і вирішення поставлених у зверненні питань (із урахуванням суті відповідного звернення і на підставі його ґрунтовного й всебічного вивчення).

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідь на звернення позивача, оформлена листом від 15.09.2022 не є належним розглядом звернення позивача, відповідач не надав судам першої та апеляційної інстанцій доказів на підтвердження виконання у повному обсязі обов`язку, покладеного на суб`єкта, який отримав звернення, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо протиправності дій відповідача щодо розгляду клопотання позивача від 29.08.2022 та необхідності з метою ефективного захисту прав позивача зобов`язати відповідача повторно розглянути клопотання позивача від 29.08.2022 та надати достовірну, точну та повну інформацію за результатом його розгляду.

Щодо аргументів скаржника про необґрунтованість заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу, то суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними, оскільки з огляду на зміст спірних правовідносин та правове регулювання таких, з врахуванням наданих позивачем документів, враховуючи критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката, критерії, з врахуванням яких визначається розмір витрат на оплату послуг адвоката, встановлені частиною 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, а також відсутність заперечень відповідача щодо таких у суді першої інстанції, витрати на правничу допомогу адвоката в загальному розмірі 3500 грн. є співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2022 року у справі № 380/15431/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко