Справа № 160/3915/23
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2023-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

21 березня 2023 року Справа № 160/3915/23
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Калугіна Н.Є., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перерахувати і виплатити позивачу пенсію відповідно довідки № 33/24/С-9511 від 13.01.2023 р. з врахуванням посадового окладу, окладу за спеціальне звання, надбавки за вислугу (стаж), надбавку за специфічні умови проходження служби і премію відповідно Постанови КМУ № 988 від 11.11.2015 р. «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» з 01.12.2019 року;

- підтвердити фактичну службову вислугу позивача в органах МВС України в 32 роки замість 30 років і розмір пенсії в 90 % замість 70 %, а також зобов`язати відповідача відновити щомісячну виплату в розмірі 2000 гривень, відповідно постанови КМУ № 713 від 04.07.2021 року;

- повернути позивачу судовий збір у розмірі 1073,6 грн.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.03.2023 позовну заяву - залишено без руху.

Надано позивачеві термін - десять календарних днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання:

- заяви про поновлення строку звернення до суду в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача підтвердити фактичну службову вислугу позивача в органах МВС України в 32 роки замість 30 років, встановити розмір пенсії в 90 % замість 70 %, а також зобов`язати відповідача відновити щомісячну виплату в розмірі 2000 гривень, відповідно постанови КМУ № 713 від 04.07.2021 року, та докази поважності причин його пропуску, починаючи з дати, з якої він дізнався про порушене право щодо конкретної позовної вимоги;

- доказів встановлення та припинення нарахування щомісячної доплати в сумі 2000 грн, відповідно до постанови КМУ № 713 від 04.07.2021;

- уточнених позовних вимог шляхом викладення позовної заяви (її прохальної частини) в новій редакції для суду та відповідача у справі;

- позовної заяви, що відповідає п. 11 ч. 5 ст. 160 КАС України, із зазначенням власного письмового підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав;

- додатків до позовної заяви засвідчених належним чином для суду та відповідача у справі.

Позивачем 16.03.2023 надано до суду пояснення про усунення недоліків позовної заяви з доданою до них копію позовної заяви у 3 примірниках.

Суд, дослідивши подані пояснення, дійшов наступного висновку.

Як зазначалось, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.03.2023 встановлено недоліки, які допущені позивачем у позовній заяві, та надано термін для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання до суду:

- заяви про поновлення строку звернення до суду в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача підтвердити фактичну службову вислугу позивача в органах МВС України в 32 роки замість 30 років, встановити розмір пенсії в 90 % замість 70 %, а також зобов`язати відповідача відновити щомісячну виплату в розмірі 2000 гривень, відповідно постанови КМУ № 713 від 04.07.2021 року, та докази поважності причин його пропуску, починаючи з дати, з якої він дізнався про порушене право щодо конкретної позовної вимоги;

- доказів встановлення та припинення нарахування щомісячної доплати в сумі 2000 грн, відповідно до постанови КМУ № 713 від 04.07.2021;

- уточнених позовних вимог шляхом викладення позовної заяви (її прохальної частини) в новій редакції для суду та відповідача у справі;

- позовної заяви, що відповідає п. 11 ч. 5 ст. 160 КАС України, із зазначенням власного письмового підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав;

- додатків до позовної заяви засвідчених належним чином для суду та відповідача у справі.

На виконання ухвали суду позивачем надано три позовні заяви та заяву із власним письмовим підтвердженням про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Щодо надання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з доказами поважності причин його пропуску, судом встановлено наступне.

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Абзацом 1 частини 2 наведеної статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 120 Кодексу адміністративного судочинства України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За приписами частини 6 зазначеної статті якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналіз наведених норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що законодавець передбачив, що в разі, якщо особа не знала про допущене порушення, але з певної дати повинна була про нього дізнатись, перебіг строку обчислюється саме з моменту, коли особа повинна була дізнатись про відповідне порушення її прав. При цьому, поважними причинами пропуску строку звернення до адміністративного суду є наявність обставин, які створили об`єктивні перешкоди для звернення особи з позовом і подолання яких для цієї особи було неможливим або ускладненим.

Суд зауважує, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Суд вважає, що особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу, що здійснює виплату одноразової грошової допомоги відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру допомоги, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок допомоги.

Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №340/1019/19).

Згідно змісту позовних вимог позивач просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перерахувати і виплатити позивачу пенсію відповідно довідки № 33/24/С-9511 від 13.01.2023, підтвердити фактичну службову вислугу позивача в органах МВС України в 32 роки замість 30 років, визначити розмір пенсії в 90 % замість 70 %, а також зобов`язати відповідача відновити щомісячну виплату в розмірі 2000 гривень, відповідно до постанови КМУ № 713 від 04.07.2021 року.

При цьому у позовній заяві поданій на усунення недоліків позивач зазначає, що дізнався про порушення своїх прав в частині вислуги років у розмірі 30 років, а не 32 років, та визначення розміру пенсії в розмірі 70 % замість 90 % грошового забезпечення лише 20.02.2023 після ознайомлення з пенсійною справою.

Крім того, зазначив, що офіційно дізнався про порушення вказаних прав з листа-відповіді відповідача від 20.02.2023 на його звернення від 21.12.2022 та 23.01.2023.

Ухвалою суду від 06.03.2023 встановлено, що, відповідно до звернень позивача від 21.01.2023 та 01.02.2023, позивач вказує, що зменшення його пенсії до 70 % відбулось у 2015 році, а щомісячну доплату в розмірі 2000 гривень, відповідно до постанови КМУ № 713 від 04.07.2021, припинено з червня 2022 року.

Крім того, суд наголошує, що визначення вислуги років позивача (30 років) відбулось при призначенні йому пенсії у 1986 році про що зазначено у висновку УВС Дніпропетровського облвиконкому від 22.05.1986 долученому позивачем до матеріалів справи.

Дослідивши вказані заяви позивача, суд наголошує, що при зверненні до пенсійного органу він вже був обізнаний про порушення своїх прав.

Суд зазначає, що звернення до органів пенсійного фонду та отримання відповіді на це звернення свідчить лише про час коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.

Разом з цим, позивач з даним позовом звернувся до суду 01.03.2023.

Так, 31 березня 2021 року у справі №240/12017/19 Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду відступив від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), від 25.02.2021 у справі №822/1928/18 (касаційне провадження № К/9901/1313/18) щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, у яких, зокрема зазначено, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави (постанови Верховного Суду від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження №К/9901/36805/18), а також про те, що строк звернення позивача до суду у випадку спірних правовідносин розпочав перебіг після отримання позивачем листа-відповіді від органу Пенсійного фонду, а не після отримання пенсії за відповідний період (постанова Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18) та дійшов такого висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України у спорах цієї категорії:

1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду з цим позовом щодо вимог про встановлення вислуги років позивача в органах МВС України у розмірі 32 років замість 30 років, визначення розміру пенсії в розмірі 70 % замість 90 %, а також зобов`язання відповідача відновити щомісячну виплату в розмірі 2000 гривень, відповідно до постанови КМУ № 713 від 04.07.2021 року.

Відповідно до ч. 6 ст. 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Так, позивачем у поданій на усунення недоліків позовній заяві вимогу щодо зобов`язання відповідача відновити щомісячну виплату в розмірі 2000 гривень, відповідно до постанови КМУ № 713 від 04.07.2021 року виключено.

Разом з цим, позивачем на виконання ухвали суду заяви про поновлення строку звернення до суду в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача підтвердити фактичну службову вислугу позивача в органах МВС України в розмірі 32 років замість 30 років, встановлення розміру пенсії в розмірі 90 % замість 70 % та доказів поважності причин його пропуску не надано.

Частиною 1 статті 121 КАС України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними.

У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Викладене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24 лютого 2021 року у справі №9901/313/20, Верховного Суду у постановах від 17 березня 2021 року у справі №160/3121/20, від 18 березня 2021 року у справі №320/2915/20 та ін.

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Беручи до уваги вищевикладене, позивачем вимоги суду в частині надання заяви про поновлення строку звернення до суду та докази поважності причин його пропуску не виконано.

Щодо надання до суду додатків до позовної заяви засвідчених належним чином для суду та відповідача у справі суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Приписами частин 4, 5 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Приписами статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Статтею 94 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено поняття "письмових доказів", якими, зокрема, є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

З аналізу норм процесуального законодавства встановлено, що належним чином засвідчені копії документів ті, що засвідчені в порядку, встановленому чинним законодавством.

Частиною 20 пункту 1 статті 1 Закону України Про стандартизацію визначено, що стандарт - нормативний документ, а не нормативно-правовий акт.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 Закону України Про стандартизацію національні стандарти застосовуються безпосередньо чи шляхом посилання на них в інших документах. Національні стандарти застосовуються на добровільній основі, крім випадків, якщо обов`язковість їх застосування встановлена нормативно-правовими актами.

Порядок оформлення копій документів унормований Наказом Міністерства юстиції України №1000/5 від 18.06.2015 Про затвердження Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях. У пункті 1 Розділу 1. Глави І Правил організації діловодства зазначено, що ці Правила є нормативно-правовим актом, обов`язковим для виконання всіма установами встановлюють єдині вимоги щодо створення управлінських документів і роботи зі службовими документами, а також порядок їх архівного зберігання в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності.

Пунктом 8 Розділу 10 Глави 2 Правил організації діловодства встановлено, що копія набуває юридичної сили лише в разі її засвідчення в установленому порядку.

Слід звернути увагу на те, що у п. 11 Розділу 1 Глави ІІ Правил організації діловодства міститься посилання на необхідність застосування положень Національного стандарту України Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів. ДСТУ 4163-2003, затвердженому наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07 квітня 2003 року № 55 (далі - ДСТУ 4163-2003).

Згідно з пунктом 5.26 Національного стандарту ДСТУ 4163:2020 Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів, затвердженого наказом ДП Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості від 01.07.2020 №144, який набрав чинності з 1 вересня 2021 року, відмітка про засвідчення копії документа складається з таких елементів: слів Згідно з оригіналом (без лапок), найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 18.12.2018 у справі №761/5894/17, від 08.05.2019 року у справі №160/7887/18, від 01.06.2021 у справі №640/6758/20, від 01.07.2021 у справі №750/5843/19, від 01.06.2021 у справі №640/6758/20.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ухвалою суду від 06.03.2023 встановлено, що надані позивачем копії додатків до позовної заяви не засвідчені належним чином, зокрема, відсутня відмітка Згідно з оригіналом, особистий підпис особи, яка засвідчує копію, її ініціали (ініціалу імені) та прізвища, дати засвідчення копії.

Суд наголошує, що вибірково на деяких документах проставлено лише відмітку Згідно з оригіналом та особистий підпис особи, яка засвідчує копію.

З огляду на вказане, позивачу запропоновано надати додатки до позовної заяви для суду та для відповідача, що засвідчені з дотриманням Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях №1000/5 від 18.06.2015.

Разом з цим, позивачем вказані вимоги суду не виконано, відповідних засвідчених належним чином додатків не надано.

З огляду на вищевикладене ухвала суду від 06.03.2023 в частині надання заяви про поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску, а також додатків до позовної заяви засвідчених належним чином для суду та відповідача у справі не може вважатись виконаною.

Таким чином, станом на 21.03.2023 позивачем недоліки позовної заяви не усунено.

Також суд звертає увагу на те, що відповідно до частини 2 статті 44 КАС України, учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Положеннями наведеної норми КАС чітко обумовлений характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання процесуальних обов`язків, встановлених законом або судом. Для цього позивач як особа, зацікавлена у поданні позовної заяви, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Вказана правова позиція суду викладена у постанові Верховного Суду від 17 травня 2022 року у справі № 826/13250/18.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим ст. 8 Конституції України та ст. 6 КАС України, суд на підставі ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За висновком, викладеним в рішенні від 18.10.2005 у справі «МПП «Голуб» проти України», право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами.

"...Суд уже констатував, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності та що сторони провадження повинні мати право очікувати застосування вищезазначених норм. Принцип юридичної визначеності застосовується не тільки щодо сторін провадження, а й до національних судів" (див. рішення від 21 жовтня 2010 року у справі Дія-97 проти України (Diya 97 v. Ukraine), заява № 19164/04, п. 47, з подальшими посиланнями).

Тобто, встановлені процесуальним кодексом вимоги щодо змісту та форми позовної заяви обов`язкові до виконання усіма учасниками процесу та їх дотримання перевіряється судом.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Частиною п`ятою статті 169 КАС України, встановлено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Згідно ч. 8 ст. 169 КАС України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Таким чином, керуючись статтями 169, 293, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовну заяву - повернути позивачу.

Роз`яснити, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Калугіна