Справа № 240/32125/22
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2023-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року м. Житомир справа № 240/32125/22

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Капинос О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної казначейської служби України у місті Житомирі Житомирської області про визнання бездіяльність протиправною, стягнення коштів,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить:

Визнати бездіяльність Управління Державної казначейської служби України у місті Житомирі Житомирської області щодо невчасного виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду у справі за №240/3354/21 про стягнення із Головного управління ДПС України в Житомирській області на його користь одноразової грошової допомоги у зв`язку із настанням 2-ої групи інвалідності в розмірі 420 тис. грн. 00 коп., протиправною.

Стягнути із Державного бюджету України 3% річних шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної Казначейської служби України 7732,60 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду у справі за №240/3354/21 задоволено його адміністративний позов до ГУ ДФС в Житомирській області щодо стягнення одноразової грошової допомоги, у зв`язку із настанням 2-ої групи інвалідності, в розмірі 420 тис. грн. 00 коп. Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 09.02.2022 у справі №240/3354/21 здійснено заміну сторони правонаступником: ГУ ДФС в Житомирській області на ГУ ДПС в Житомирській області 15.02.2022 року Головним управлінням Державної казначейської служби України в Житомирській області було прийнято до виконання вищевказану ухвалу. Разом з тим, вказане рішення суду було виконано 28.09.2022. відтак, наявні підстави для стягнення з відповідача 3% річних за несвоєчасне виконання судового рішення.

Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач у встановлений строк відзиву на позов не надав.

Розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

06.08.2021 рішенням Житомирського окружного адміністративного суду у справі за №240/3354/21 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ДФС в Житомирській області щодо стягнення із відповідача одноразової грошової допомоги, у зв`язку із настанням 2-ої групи інвалідності, в розмірі 420 тис. грн. 00 коп.

Постановою від 17.12.2021 Сьомий апеляційний адміністративний суд залишив апеляційну скаргу ГУ ДФС в Житомирській області без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду без змін.

Позивач подав на виконання виконавчий лист, виданий 11.01.2022 у справі №240/3354/21 до Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 09.02.2022 у справі №240/3354/21 здійснено заміну сторони у справі правонаступником, а саме, Головне управління ДФС в Житомирській області на Головне управління ДПС в Житомирській області .

15.02.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою про долучення до раніше поданого документа копії ухвали та просив у найкоротші строки вчинити дії щодо стягнення з боржника суми боргу.

28.09.2022 відповідач перерахував на картковий рахунок позивача на виконання судового рішення кошти в сумі 419950,00 грн.

Позивач вважає, що оскільки з 15.02.2022 у Головного управління Державної казначейської служби України в Житомирській області виник обов`язок виконання рішення суду, проте таке виконано лише 28.09.2022 , відповідач зобов"язаний виплатити 3% річних за невиконання судового рішення.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 129-1 Конституції України визначено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Статтею 1 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05.06.2012 №4901-VІ (далі - Закон №4901-VІ) зазначено, що даним Законом встановлюються гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" та особливості їх виконання.

Частиною 1 статті 3 Закону №4901-VІ визначено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує політику в сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Частини 2, 4 ст. 3 Закону №4901-VІ передбачають, що стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Статтею 5 Закону №4901-VІ визначено, що у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахувала кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

В свою чергу, механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений Постановою КМУ від 03.08.2011 № 845 "Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників" (далі - Порядк №845).

Відповідно до пункту 3 Порядку №845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Безспірне списання коштів з державного бюджету за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів регламентовано п.47-51 Порядку №845.

Пунктом 47 Порядку №845 визначено, що перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей за наявності відповідних бюджетних асигнувань для здійснення безспірного списання коштів.

В свою чергу п.50 Порядку №845 передбачено, що компенсація за порушення встановленого законом строку перерахування коштів нараховується за заявами стягувачів:

Казначейством, якщо боржником є державний орган;

державним виконавцем, якщо боржником є підприємство, установа, організація або юридична особа, зазначені в пункті 48 цього Порядку.

Компенсація виплачується Казначейством на підставі рішення або постанови про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів за черговістю надходження таких заяв стягувачів та після погашення заборгованості за рішеннями суду відповідно до пункту 3розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

У разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 49 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом 10 днів з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України.

Отже, виходячи з аналізу норми, закріпленої у ч.1 ст.5 Закону № 4901-VI та п.50 Порядку №845, підставою для виплати стягувачу компенсації, передбаченої цим Законом, слугує порушення органом казначейства строків перерахування коштів на виконання рішення суду про стягнення коштів з органу державної влади. При цьому, така компенсація нараховується на підставі заяви стягувача, за результатами розгляду якої приймається рішення.

Матеріали справи свідчать, що на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду у справі за №240/3354/21 позивачу 11.02.2022 видано виконавчий лист щодо стягнення із Міністерства оборони України одноразової грошової допомоги, у зв`язку із настанням 2-ої групи інвалідності, в розмірі 420 тис. грн. 00 коп.

Вказаний виконавчий лист був пред"явлений до виконання до Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області.

15.02.2022 позивач звернувся із заявою про долучення до раніше поданого документа копії ухвали суду від 09.02.2022 про заміну сторони у справі правонаступником та просив у найкоротші строки вчинити дії щодо стягнення з боржника суми боргу.

Фактично рішення суду було виконано відповідачем 28.09.2022.

З огляду на це, позивач вважає, що у зв"язку з несвоєчасним виконанням судового рішення, у відповідача самостійно виник обов"язок нарахувати та виплатити компенсацію у розмірі 3% річних за порушення органом казначейства строків перерахування коштів на виконання рішення суду про стягнення коштів з органу державної влади.

Разом з тим, суд вважає за необхідне відмітити, що сам факт відсутності певного результату (виплати коштів за судовим рішенням) не може бути достатнім підтвердженням того, що суб`єкт владних повноважень допустив саме протиправну бездіяльність. Про протиправність може свідчити, зокрема, те, що суб`єкт владних повноважень бездіяв за обставин, коли мав реальну можливість реалізувати свої повноваження, повинен був це зробити, але не зробив (чи зробив несвоєчасно, з порушенням процедури чи інших вимог), що спричинило порушення прав та інтересів особи.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 12.02.2020 року у справі № 826/17656/16, постанові від 30.04.2020 року у справі №804/2076/17.

У даному випадку суд позбавлений можливості встановити чи дійсно відбулася затримка тримісячного строку у виконанні судового рішення через бездіяльність відповідача, оскільки відповідно до ч.4 Закону №4901 перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази того, що саме 15.02.2022, як зазначає позивач, відбулася остаточна подача всіх документів, необхідних для перерахування коштів на виконання судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Зазначена норма покладає обов"язок не лише на відповідача щодо доведення правомірності свої дій, бездіяльності а й на позивача щодо надання всіх доказів на підтвердження своїх вимог.

Отже, в межах наявних в матеріалах справи доказів суд на момент розгляду справи не встановив наявність протиправною бездіяльності відповідача щодо несвоєчасного виконання судового рішення .

Крім того, суд повторно наголошує, що згідно з пунктом 50 Порядку № 845 компенсація за порушення встановленого законом строку перерахування коштів нараховується безпосередньо за заявою стягувача.

При цьому, позивачем не надано суду доказів ані звернення до відповідача із заявою про нарахування компенсації за порушення встановленого законом строку перерахування коштів на виконання рішення суду, ані відмови відповідача у прийняті рішення щодо виплати вказаної компенсації. В той же час, звернення з відповідною заявою є обов"язковою умовою для прийняття рішення щодо нарахування компенсації.

Суд не бере до уваги доводи позивача щодо того, що для отримання компенсації за порушення відповідачем тримісячного строку перерахування коштів ч.1 ст.5 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" не передбачає попереднього звернення із заявою до відповідного органу казначейської служби, оскільки такий обов"язок прямо передбачено п.50 Порядку №845, який і визначає саме порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Тому, пріорітетним у даному випадку є застосування саме положень Порядку №845.

Згідно частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень законодавства вбачається, що особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб`єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

При цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач. Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Разом в межах розгляду вказаної справи позивач не довів суду порушення його прав відповідачем, оскільки не надано суду доказів ані звернення до відповідача із заявою про нарахування компенсації за порушення встановленого законом строку перерахування коштів на виконання рішення суду, ані відмови відповідача у прийняті рішення щодо виплати вказаної компенсації, з огляду на що вимоги позивача є необґрунтованими.

Згідно з частиною першою статті 9, статтею 72, частинами першою, другою, п`ятою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов необґрунтований, тому відмовляє у його задоволенні у повному обсязі.

Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління Державної казначейської служби України у місті Житомирі Житомирської області (бульвар Новий, 5,Житомир,10008. ), про визнання бездіяльність протиправною, стягнення коштів, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос