Справа № 320/10490/21
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2023-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Файдюка В.В. та Шелест С.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 червня 2022 року, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати одноразової грошової допомоги під час звільнення в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити одноразову грошову допомогу під час звільнення в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28 червня 2022 року вказаний адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права. Скаржник вказує на те, що передумовою для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні є активні дії військовослужбовця, в той час як ОСОБА_1 не звертався до Військової частини НОМЕР_1 з рапортом щодо виплати відповідної допомоги. Відповідач наголошує також на тому, що адміністративний позов поданий до суду з пропуском встановленого строку, а саме - через 2 роки 9 місяців 19 днів після звільнення ОСОБА_1 з військової служби.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 червня 2022 року - без змін, виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції встановив та сторони справи не заперечують, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 13 листопада 2018 року № 54-РС ОСОБА_1 звільнено з військової служби у відставку за пп. «б» ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - за станом здоров`я.

Надалі наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15 листопада 2018 року № 242 старшого прапорщика військової служби за контрактом ОСОБА_1 , командира взводу матеріального забезпечення польового вузла зв`язку Військової частини НОМЕР_1 , вирішено вважати таким, що 15 листопада 2018 року справи та посаду здав.

Позивач вважає, що при звільненні з військової служби відповідно до ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», враховуючи його календарну вислугу років та підставу звільнення з військової служби (за станом здоров`я), йому передбачена одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, у зв`язку з чим звернувся до Військової частини НОМЕР_1 з відповідною заявою.

Листом від 17 травня 2021 року № 1068 відповідач повідомив позивача, що одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби під час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 за період з 17 липня 2015 року до 15 листопада 2018 року він не отримував.

Не погоджуючись з бездіяльністю Військової частини НОМЕР_1 щодо виплати одноразової грошової допомоги, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Враховуючи, що наказом від 15 листопада 2018 року № 242 старшого прапорщика військової служби за контрактом ОСОБА_1 звільнено з військової служби за станом здоров`я, суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, адже він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Першочергово колегія суддів вважає необхідним перевірити наявність підстав для залишення позовною заяви без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду. Відповідні доводи наведені відповідачем в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Положеннями ч. 3 ст. 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Водночас Кодекс адміністративного судочинства України не містить положень, які регулювали б строк звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду з позовом про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

У свою чергу ч. 2 ст. 233 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Офіційне тлумачення зазначеної норми надав Конституційний Суд України у рішеннях від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 та № 9- рп/2013.

Так, у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що в аспекті конституційного звернення, положення частини другої статті 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Згідно з вказаним рішенням поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Верховний Суд, надаючи оцінку поняттям «грошова винагорода», «одноразова грошова допомога при звільненні», «оплата праці» і «заробітна плата», які використовується у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, дійшов висновку, що вказані поняття є рівнозначними, про що зазначено у постановах від 28 липня 2022 року у справі № 300/6805/21, від 07 лютого 2022 року у справі № 420/7697/21.

У вказаних постановах Верховного Суду також зазначено, що до «усіх виплат» (заробітна плата, компенсація за невикористані відпустки, інші виплати) також належить і виплата вихідної допомоги (незважаючи на те, що відповідно до спеціального законодавства має назву одноразова грошова допомога при звільненні).

Спір у цій справі стосується перерахунку та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, на яку військовослужбовець має право згідно з умовами проходження військової служби і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, а тому звернення до суду з цим позовом не обмежується будь-яким строком згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпП України.

Перевіряючи правильність рішення суду першої інстанції по суті заявлених вимог, колегія суддів враховує, що основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, а також єдину систему їх соціального та правового захисту встановлює Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з абз. 1 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до п. 1 розділу ХХХІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (далі - Порядок), військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Підстави та особливості нарахування одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби визначені у розділі XXXII вказаного Порядку.

Разом з тим зазначений розділ не містить приписів, які б вказували на те, що передумовою для виплати одноразової грошової допомоги є надходження відповідного рапорту від військовослужбовця, який звільняється зі служби за станом здоров`я.

Натомість положення ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та розділу XXXII Порядку пов`язують виплату одноразової грошової допомоги з самим фактом звільнення з військової служби за станом здоров`я та не вимагають від військовослужбовця вчинення додатковий дій, зокрема й звернення з рапортом про нарахування і виплату такої допомоги.

У свою чергу відповідач, вказуючи в апеляційній скарзі на те, що одноразова грошова допомога у разі звільнення не належить до виплат, які здійснюються в автоматичному порядку, не вказав на норму права, яка б покладала на позивача обов`язок подати рапорт щодо виплати такої допомоги.

Наведені обставини у своїй сукупності вказують на те, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 28 червня 2022 року, та не можуть бути підставами для його скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 червня 2022 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 червня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді В.В. Файдюк

С.Б. Шелест