Справа № 640/5661/22
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2023-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/5661/22 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 березня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Федотова І.В.,

Коротких А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.09.2022 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної служби МВС у м. Києві, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у місті Києві від 17.01.2022 №1 о/с "По особовому складу" про звільнення ОСОБА_1 з посади інспектора відділу моніторингу та аналізу Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у місті Києві;

- поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора відділу моніторингу та аналізу Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у місті Києві з 18.01.2022;

- стягнути з Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у місті Києві на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу до дати фактичного поновлення на посаді;

- зобов`язати Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у місті Києві провести нарахування та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за період 01.11.2021 по 17.01.2022 включно;

- зобов`язати Департамент патрульної поліції Національної поліції України розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції відповідно до пункту 9 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про Національну поліцію";

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.09.2022 позов задоволено частково: стягнуто з Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у місті Києві на користь ОСОБА_1 16 065 грн невиплаченої заробітної плати за період з 01.11.2021 по 17.01.2022. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення в частині позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено, та ухвалити в цій частині нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що звільнення позивача є неправомірним.

Відповідачі у відзивах на апеляційну скаргу просять відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України з 11.12.2009, а з 03.07.2015 в Управлінні патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у місті Києві. Зазначене підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 , яке міститься в матеріалах справи.

Відповідно до витягу з наказу Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у місті Києві від 06.11.2015 №66 о/с "По особовому складу", згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України "Про національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ старшого лейтенанта міліції, ОСОБА_1 , інспектора відділу моніторингу та аналізу, звільнено з 06.11.2015 у Запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів).

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.01.2017 у справі №826/26698/15, що залишене в силі постановою Верховного Суду від 12.08.2020:

- визнано протиправним та скасовано наказ Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у місті Києві від 06.11.2015 №66 о/с "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_1 ;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора відділу моніторингу та аналізу Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у місті Києві;

- стягнуто з Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у місті Києві на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу;

- зобов`язано Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у місті Києві провести нарахування та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за серпень-вересень 2015 року;

- зобов`язано Департамент патрульної поліції розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції відповідно до пункту 9 "Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію";

- допущено негайне виконання постанови в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора відділу моніторингу та аналізу Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у місті Києві та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Наказом Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у місті Києві від 01.11.2021 №1 о/с "По особовому складу" поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора відділу моніторингу та аналізу Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у місті Києві зі збереженням спеціального звання лейтенант, скасувавши наказ Управління патрульної служби МВС у місті Києві від 06.11.2015 №66 о/с у частині звільнення ОСОБА_1 ..

Листом Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у місті Києві від 04.11.2021 №54/33 ОСОБА_1 повідомлено, що наказом УПС МВС у місті Києві від 01.11.2021 №1 о/с, із 06.11.2015 його поновлено на посаді інспектора відділу моніторингу та аналізу Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у місті Києві. Запропоновано прибути до ліквідаційної комісії УПС МВС у місті Києві для внесення відповідних змін до трудової книжки.

Листом Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у місті Києві від 11.11.2021 №58/33 ОСОБА_1 повідомлено, що у зв`язку із набранням чинності Закону України "Про національну поліцію" втратив чинність Закон України "Про міліцію" з 07.11.2015. Відповідно до положень Закону України "Про національну поліцію" ліквідовані органи міліції. На теперішній час Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у м. Києві знаходиться у стані припинення. В штаті Управління скорочено усі посади, в тому числі і ті які можуть заміщуватися працівниками міліції. Таким чином у штатному розписі Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у місті Києві відсутні посади, які можуть бути заміщені особами рядового або начальницького складу ОВС (міліції). Питання прийняття осіб на службу до органів Національної поліції України перебувають у виключній компетенції відповідного керівника Національної поліції або її територіального органу. Керівництво Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у місті Києві не уповноважене видавати акти індивідуальної дії щодо прийняття на службу до органів поліції.

Також повідомлено, що після закінчення двомісячного терміну з дати отримання позивачем цього персонального попередження, позивач підлягає звільненню з органів внутрішніх справ з посади інспектора відділу моніторингу та аналізу Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у місті Києві за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів, у зв`язку з відсутністю можливості подальшого використання на службі) "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ", затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 №114. Вказано, що це повідомлення вважається офіційним персональним попередженням про наступне вивільнення через скорочення штатів.

Листом Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у місті Києві від 17.12.2021 №67/33 "Про необхідність розгляду питання щодо можливості проходження служби в поліції ОСОБА_1 " проінформовано начальника Департаменту патрульної поліції про те, що ліквідаційною комісією Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у місті Києві виконано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.01.2017 у справі №826/26698/15 та зазначено про необхідність розгляду питання про можливість проходження ОСОБА_1 служби в Департаменті патрульної поліції

Наказом Голови ліквідаційної комісії Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у місті Києві від 17.01.2022 №1 о/с "По особовому складу", згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-173376), інспектора відділу моніторингу та аналізу, звільнено у запас Збройних Сил України за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) з 17.01.2022.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про правомірність звільнення позивача наказом Голови ліквідаційної комісії Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у місті Києві від 17.01.2022 №1 о/с зі служби в органах внутрішніх справ з посади інспектора відділу моніторингу та аналізу. Також суд вказав про необґрунтованість вимоги про зобов`язання Департаменту патрульної поліції Національної поліції України розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції відповідно до пункту 9 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про Національну поліцію". При цьому, суд першої інстанції зазначив про обґрунтованість вимоги позивача в частині зобов`язання виплати йому заробітну плату за період з 01.11.2021 (поновлення позивача на посаді наказом від 01.11.2021 №1 о/с) по 17.01.2022 (звільнення позивача наказом від 17.01.2022 №1 о/с).

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки доводи та вимоги апеляційної скарги не стосуються рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, то колегія суддів рішення суду у цій частині не переглядає.

Спірні відносини регулюються Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIІI (далі - Закон №580-VIІI), який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до пункту 1 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію", останній набирає чинності через три місяці з дня наступного за днем його опублікування, крім: 1) пунктів 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17 - 18 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування; 2) частини сьомої статті 15 та частини п`ятої статті 21 цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2017 року.

Згідно з пунктом 8 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 580-VIII з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

У силу вимог пункту 9 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" працівнику міліції, який виявив бажання проходити службу в поліції, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону, гарантоване право бути прийнятим на службу до поліції за умови його відповідності вимогам до поліцейських та надання згоди на призначення на дану посаду, або у разі успішного проходження конкурсу.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

На підставі пункту 10 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580-VIII працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Зазначені в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

В свою чергу, суд звертає увагу на те, що надання згоди працівником міліції на призначення на посаду в органі поліції, неможливе без його обізнаності із переліком усіх наявних вакантних посад в даному органі.

Тобто, наданню згоди працівником міліції на призначення на посаду в органі поліції повинна передувати пропозиція щодо призначення на відповідну посаду, а саме - ініціатива керівництва, оскільки згода особи, по своїй суті, є відповіддю на цю ініціативу, а наслідком такої згоди є призначення особи на посаду у відповідності до узгодженої пропозиції.

Відповідно до підпункту "г" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (далі - Положення №114) особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Положенням спеціального законодавства, a саме нормами Закону України "Про Національну поліцію" не врегульовано процедуру звільнення в зв`язку зі скороченням штатів, та дотримання трудових гарантій такої особи, тому необхідно застосувати до спірних правовідносин окремі положення Кодексу Законів про працю (субсидіарне законодавство).

У силу вимог статті 49-2 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Таким чином, виходячи із тлумачення вказаних норм, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які цей працівник може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду та які існували на день звільнення.

Аналогічна правова позиція сформульована Верховним Судом України у постанові від 01.04.2015 у справі № 6-40цс15 та підтримана Верховним Судом, зокрема, у постановах від 08.05.2019 у справі № 806/1175/17 та від 13.02.2020 у справі №810/1564/17.

Таким чином, законодавство України передбачає певну процедуру звільнення у зв`язку зі скороченням штату. Зокрема, звільнення у зв`язку із скороченням штату можливо, якщо роботодавцем вжито всіх заходів щодо переводу працівника на іншу посаду шляхом запропонування працівнику, що звільняється, всіх вакансій, на які може претендувати особа з урахуванням її фаху, кваліфікації, досвіду трудової діяльності, а також у випадках, коли неможливо перевести працівника з його згоди на іншу роботу, або коли працівник відмовився від такого переведення.

З матеріалів справи вбачається, що листом Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у місті Києві від 11.11.2021 №58/33 позивача проінформовано, що у зв`язку з набранням законної сили Законом України "Про Національну поліцію України" втратив чинність Закон України "Про міліцію" з 07.11.2015, внаслідок чого були ліквідовані органи міліції, та в організаційно-штатній структурі Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у м. Києві, що ліквідується, не передбачено посад рядового і начальницького складу ОВС (міліції), оскільки усі відповідні посади було ліквідовано.

Вказаним листом позивача попереджено про наступне звільнення за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів, у зв`язку з відсутністю можливості подальшого використання на службі) Положення №114.

Таким чином, позивач був повідомлений про те, що у зв`язку з ліквідацією Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у м. Києві в ньому скорочено всі атестовані посади, тобто посади, які заміщувались особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, а прийом на службу в Національну поліцію не входить до компетенції Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у м. Києві.

При цьому, пропонування зайняти посаду в загальному порядку (в порядку проходження конкурсу) не є тотожним пропонування нової посади у зв`язку із скороченням старої посади, оскільки зайняття вакантної посади в загальному порядку жодним чином не залежить від наявності відповідної пропозиції роботодавця та/або скорочення поточної посади. Тому, на спірні правовідносини, пов`язані зі звільненням у зв`язку із скороченням штату, не впливають обставини наявності або ж відсутності пропозиції позивачу пройти конкурс у загальному порядку на зайняття певних посад у поліції.

Натомість, матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б свідчили про виявлення позивачем бажання (наміру) прийняти участь у конкурсі на заміщення вакантних посад державних службовців МВС України та/або конкурсі на прийняття на службу в поліцію на загальних засадах.

У свою чергу, небажання особи брати участь у конкурсі на заміщення вакантних посад для служби у лавах Національної поліції за умови, що такий порядок вступу на службу в органах поліції передбачений нормами чинного законодавства, не може бути підставою для визнання протиправним та скасування наказу про звільнення позивача та, відповідно, його поновлення на посаді.

Такі правові висновки Суду відповідають правовій позиції, викладеній Верховним Судом в постанові від 28.02.2020 (справа №0540/5961/18-а), та від 11.06.2020 (справа № 821/303/17).

У той же час, колегія суддів звертає увагу, що якщо особа відмовилася від усіх пропозицій щодо зайняття посад (у разі їх наявності) та/або не подала заяви (рапорту) про участь в конкурсі на зайняття посад, виникають підстави для застосування пункту 10 розділу XI Закону №580-VІІІ і звільнення особи за скороченням штатів.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №815/70/16 та від 27.02.2020 у справі №826/27239/19.

Колегія суддів вважає, що відповідачем обов`язок щодо попередження позивача про майбутнє звільнення через скорочення штатів виконано у повному обсязі. При цьому, в силу прямої вказівки Закону України "Про Національну поліцію України" після поновлення позивача на посаді на підставі судового рішення, відповідач був позбавлений можливості залишити позивача працювати на відповідній посаді в Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у місті Києві, або ж в апараті МВС України або органах Національної поліції (без конкурсного відбору).

Позивач не скористався правом бути прийнятим на службу в поліцію у встановленому Законом України "Про Національну поліцію" порядку - шляхом проходження конкурсу, оскільки ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції на надано будь-яких доказів виявлення ним наміру прийняти участь у конкурсі на заміщення вакантних посад державних службовців МВС України та/або конкурсі на прийняття на службу в поліцію.

При цьому питання виконання Департаментом патрульної поліції рішення суду у справі №826/26698/15 судом у справі, що розглядається, не перевіряється, оскільки наведене жодним чином не впливає на наявність законодавчо визначених підстав для звільнення позивача у межах спірних правовідносин.

З урахуванням викладеного, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції щодо правомірності звільнення позивача на підставі пункту 64 «г» Положення № 114 та, відповідно, відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Позовні вимоги щодо поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку задоволенню не підлягають як похідні.

Щодо позовних вимог, заявлених до Департаменту патрульної поліції, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що постановою Окружного адміністративний суд міста Києва від 23.01.2017 у справі № 826/26698/15 зобов`язано Департамент патрульної поліції розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції відповідно до пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію".

Відтак, в частині позовних вимог щодо «зобов`язання Департаменту патрульної поліції Національної поліції України розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції відповідно до пункту 9 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про Національну поліцію"» є таке, що набрало законної сили рішення суду між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

За таких обставин, провадження у справі в цій частині позовних вимог підлягає закриттю.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про відмову у задоволенні позову в частині позовних вимог, заявлених до Департаменту патрульної поліції.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

За змістом частини першої статті 319 КАС судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, порушено норми процесуального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню в частині позовних вимог, заявлених до Департаменту патрульної поліції, а провадження у цій частині закриттю.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 319, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.09.2022 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Департаменту патрульної поліції Національної поліції України розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції відповідно до пункту 9 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про Національну поліцію".

Закрити провадження у справі в частині позовних вимог про зобов`язання Департаменту патрульної поліції Національної поліції України розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції відповідно до пункту 9 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про Національну поліцію".

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.09.2022 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя І.В. Федотов

Суддя А.Ю. Коротких