Справа № 420/371/23
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2023-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/371/23
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 березня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вовченко O.A., розглядаючи за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , про стягнення середнього заробітку,-

ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» надійшов позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить суд стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати грошового забезпечення за період з 05.12.2018 року до 05.06.2019 року у розмірі 79621,36 грн. (сімдесят дев`ять тисяч шістсот двадцять одна гривня 36 копійок).

10.01.2023 ухвалою прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 320 від 04.12.2018р. ОСОБА_1 з 04.12.2018р. був виключений із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та знятий з усіх видів забезпечення. Вказує, що 16 грудня 2022 р. військовою частиною НОМЕР_1 було виплачено ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за рішенням суду у справі №420/4140/22 від 31.05.2022 в сумі 82370,83 грн. Вказує, що враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальності роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних до виплати сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, вважаємо обґрунтованим застосування до спірних правовідносин норм статей 116 та 117 Кодексу законів про працю України.

17.01.2023 до суду від відповідача за вх №1474/23 надійшов відзив на позов, в якому відповідач зазначає, що позивач пропустив строк звернення до суду. Вказує, що позивач переведений 04.12.2018, отримавши розрахунок не пред`являв вимог щодо неповного з ним розрахунку. Зазначає, що позивач звернувся до відповідача через чотири роки після переведення, незважаючи на те, що подібні спірні правовідносини розглядались судами та вже була прийнята постанова Верховного суду по зразковій справі щодо нарахування та виплати індексації військовослужбовцям. Зазначає, що за наявністю спірних правовідносин, які стосуються розміру належних звільненому працівникові сум, стягнення з військової частини НОМЕР_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку в розумінні частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України є безпідставним.

Ухвалою суду від 20.03.2023 у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, відзивом відповідача на позовну заяву, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги, та перевіривши їх наданими з боку учасників справи доказами, судом встановлено наступне.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.12.2018 №320 (а.с.14) капітана ОСОБА_1 , помічника начальника складу - начальника служби охорони державної таємниці військової частини НОМЕР_1 , призначеного наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 18.09.2018 №267 на посаду офіцера відділу криптографічного захисту інформації та скритого управління військами управління охорони державної таємниці та захисту інформації управління оперативного командування «Південь», визнано таким що 04 грудня 2018 року справи та посаду здав, з 04 грудня 2018 року припинено доступ до інформації із ступеням секретності «особливої важливості», «цілком таємно» і «таємно» та припинено виплату грошової надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, та надбавки за безперервний стаж на шифрувальній роботі, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та направлено для подальшого проходження військової служби до оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » м. Одеси.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31.05.2022 по справі №420/4140/22: позов задоволено; визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року до 28 лютого 2018 року; визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 року по грудень 2018 року в розмірі 4512,38 згідно Довідки розрахунку № 223 від 02.02.2022 р.; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року до 28 лютого 2018 року із застосуванням січня 2008 року базовим місяцем для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.09.2022 по справі №420/4140/22 апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишено без задоволення, та рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 травня 2022 року по справі № 420/4140/22 залишено без змін.

При цьому, у вказаній постанові судом встановлено, що: «Наказом Командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (по особовому складу) від 18.09.2018 року № 267 позивач призначений на посаду офіцера відділу криптографічного захисту інформації та скритого управління військовими управліннями охорони державної таємниці та захисту інформації управління оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 "».

Отже, з викладеного вбачається, що ОСОБА_1 наказом Командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 18.09.2018 № 267 призначено на посаду у військовій частині НОМЕР_2 (оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») та наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.12.2018 №320 виключено з 04.12.2018 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та направлено для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 (оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 »).

Відповідно до наданої позивачем виписки по рахунку (а.с.9) відповідачем йому 06.09.2022 було виплачено індексацію грошового забезпечення за рішенням суду у справі №420/4140/22 в сумі 82370,83 грн.

Позивач, вважаючи, що при виплаті вищевказаної суми індексації у відповідача виник обов`язок виплатити, в тому числі, середнього грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 05.12.2018 до 05.06.2019, звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Право позивача на виплату індексації його грошового забезпечення встановлено у рішення суду по справі № 420/4140/22.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

За правилами статті 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України, в редакції, яка була чинною до 18.07.2022), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України обумовлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, застосування передбаченої статтею 117 КЗпП України відповідальності здійснюється у разі невиплати згаданої компенсації на день звільнення з підприємства.

Указані висновки корелюються з позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, згідно з якою під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Водночас, судом встановлено, що ОСОБА_1 наказом Командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 18.09.2018 № 267 призначено на посаду у військовій частині НОМЕР_2 (оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») та наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.12.2018 №320 виключено з 04.12.2018 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та направлено для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 (оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 »).

Положення щодо звільнення військовослужбовця з військової служби визначено у статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та у п. 210-215 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008.

В той же час, п. 110-114 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 визначено умови переміщення військовослужбовців

Тобто, поняття переміщення (переведення) та звільнення не є тотожними. Якщо військовослужбовець переведений з однієї посади на іншу/з однієї військової частини в іншу - його військова служба продовжується. Натомість, при звільненні відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовець припиняє службу в Збройних Силах України.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскільки позивача 05.12.2018 з військової служби звільнено не було, а було переведено (переміщено) для проходження військової служби на нову посаду у військову частину НОМЕР_2 (оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), відтак з позивачем остаточного розрахунку проведено не було, а відтак підстави для виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на встановлені у справі обставини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами 1 та 4 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виплати грошового забезпечення за період з 05.12.2018 року до 05.06.2019 року у розмірі 79621,36 грн. (сімдесят дев`ять тисяч шістсот двадцять одна гривня 36 копійок) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 ).

Відповідач військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Суддя О.А. Вовченко