Справа № 160/1416/22
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2023-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 березня 2023 року м. Дніпросправа № 160/1416/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Чабаненко С.В.,

суддів: Чумака С.Ю., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Сидоренка Дмитра Володимировича на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08 серпня 2022 року у справі №160/1416/22 за позовом судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач суддя Дніпропетровського окружного адміністративногот суду Сидоренко Д.В. звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, згідно якої просив:

- визнати протиправною та скасувати відмову Дніпропетровського окружного адміністративного суду у включенні періоду навчання позивача з 01.09.2004 по 30.06.2005 в Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого до вислуги років, яка використовується для обрахунку щомісячної доплати за вислугу років, викладеної у формі листа вих.№0284200/21 від 22.12.2021;

- зобов`язати Дніпропетровський окружний адміністративний суд включити період навчання позивача з 01.09.2004 по 30.06.2005 в Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого до вислуги років, яка використовується для обрахунку щомісячної доплати за вислугу років.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтував посиланням на роз`яснення Державної судової адміністрації України від 26.03.2012 №10-1497/12, Національного Агентства України з питань державної служби від 05.01.2021 №32/13-21, з огляду на які вважає, що спірний період навчання має бути включений до стажу державної служби і відповідно до стажу роботи, що дає право на одержання доплати за вислугу років, оскільки навчання на факультеті підготовки професійних суддів є підвищенням кваліфікації.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.01.2022 матеріали адміністративної справи №160/1416/22 передано голові Дніпропетровського окружного адміністративного суду для вирішення питання щодо передачі справи за підсудністю та на підставі ухвали суду від 04.02.2022 справу передано на розгляд до Запорізького окружного адміністративного суду.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 08.08.2022 у задоволенні зазначеного адміністративного позову відмовлено. Мотиви суду полягають у тому, що матеріали адміністративної справи не доводять факт підвищення позивачем у спірному періоді кваліфікації державного службовця.

Ту обставину, що позивач згідно листа Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого від 02.07.2005 та диплому серія НОМЕР_1 від 30.06.2005 є випускником факультету підготовки професійних суддів Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого, рекомендований на навчання територіальним управлінням Державної судової адміністрації в Автономній Республіці Крим, успішно завершив курс магістерської підготовки, отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство», та здобув кваліфікацію юриста-магістра і направляється для подальшого працевлаштування, суд кваліфікував як здобуття більш вищого освітньо-кваліфікаційнго рівня, що не є тотожнім підвищенню кваліфікації державного службовця. Отже, за висновком суду, час навчання позивача у період з 01.09.2004 по 30.06.2005 на факультеті підготовки професійних суддів Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого не відноситься до стажу державної служби, який зараховується до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років у відповідності до частиною 6 статті 44 Закону 2862-XII.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та в поданій на рішення апеляційній скарзі зазначив, що його навчання на факультеті підготовки професійних суддів Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого в період з 01.09.2004 по 30.06.2005, яке він проходив з відривом від виробництва та за направленням територіального органу у системі правосуддя є фактично здобуттям більш високого освітньо-кваліфікаційного рівня. В направленні ДСА України в АР Крим, на підставі якого позивач проходив навчання, зазначалось цільова підготовка передбачена для управління ДСА України в АР Крим. На час вступу до навчального закладу не існувало правового механізму, який би забезпечував збереження місця роботи (посади) і проведення виплат установою, де працював позивач, при цільовій підготовці для управління ДСА України в АР Крим, що, за твердженням апелянта, не може впливати на порядок визначення стажу державної слуби. Позивач вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 242 КАС України та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення його позовних вимог.

Судом апеляційної інстанції справу розглянуто в письмовому провадженні за правилами ст.311 КАС України.

Дослідивши обставини справи та перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегією суддів зазначається таке.

Позивач обіймає посаду судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду (електронний ресурс: https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/853/2014#Text).

Відповідно до довідки Дніпропетровського окружного адміністративного суду №230 від 10.12.2021 ОСОБА_1 , суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду, на дату зарахування до штату суду мав стаж роботи на посаді судді, що дає право на щомісячну доплату за вислугу років, 11 років 02 місяці 30 днів. Станом на 10.12.2021 наявний стаж роботи на посаді судді, що дає право на отримання щомісячної доплати за вислугу років складає 18 років 07 місяців 10 днів.

У листі Управління Державної судової адміністрації України в Автономній Республіці Крим від 07.07.2004 №04-24/911, на підставі якого позивач був зарахований слухачем факультету підготовки професійних суддів Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого, зазначено, що позивач направлений до навчального закладу згідно з планом цільової підготовки за державним замовленням Державної судової адміністрації України для допущення до вступних випробувань для зарахування на навчання на факультет підготовки професійних суддів.

Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 , 09.01.2004 позивача зараховано слухачем факультету підготовки професійних суддів Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого з відривом від виробництва, 30.06.2005 відрахований у зв`язку із закінченням навчання.

Звернення позивача стосовно зарахування періоду навчання з 01.09.2004 по 30.06.2005 в Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого до вислуги років, яка використовується для обрахунку щомісячної доплати за вислугу років, відповідачем було відхилено та у листі від 22.12.2021 №02/84200/21 повідомлено, що навчання на факультеті підготовки професійних суддів у Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого не відноситься до підвищення кваліфікації державного службовця, а відповіно, не зараховується до стажу, який би враховувався для надбавки за вислугу років.

Такі доводи погодив суд першої інстанції, вирішуючи заявлені позивачем вимоги, та колегія суддів вважає висновки суду законними і обгрунтованими.

Так, стаття 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» №1402-VIIІ (чинного з 30.09.2016) передбачає, що суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Згідно зі статтею 137 Закону №1402-VIIІ до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Абзацом 4 пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII установлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Частиною 4 статті 44 Закону України «Про статус суддів» № 2862-XII, який діяв з 10.02.1993 до 01.01.2012, передбачено, що суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: при стажі роботи понад 3 роки - 10 відсотків, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Згідно з частиною 6 статті 44 Закону 2862-XII, для суддів судів загальної юрисдикції до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, крім часу роботи на посадах суддів, зараховується час роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників, а також інших працівників, яким законом передбачені такі ж пільги.

Обчислення стажу державної служби у спірному періоді та до 25.03.2016 було врегульовано відповідним Порядком, затвердженим постановою КМУ від 03.05.1994 №283 (в редакції станом на вересень 2008). У пунктах 2 та 3 цього Порядку передбачалось, що до стажу державної служби, в тому числі, зараховується робота на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті судів, на посадах суддів, та включається час підвищення кваліфікації з відривом від роботи, якщо до направлення на підвищення кваліфікації працівник працював у державному органі.

На час виникнення спірних відносин статтею 29 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII (у редакції станом на листопад 2004), передбачалось, що державним службовцям створюються умови для навчання і підвищення кваліфікації у відповідних навчальних закладах (на факультетах) та шляхом самоосвіти.

Державні службовці підвищують свою кваліфікацію постійно, у тому числі через навчання у відповідних навчальних закладах, як правило, не рідше одного разу на п`ять років. Результати навчання і підвищення кваліфікації є однією з підстав для просування по службі.

Статтею 122 Кодексу законів про працю України (в редакції, станом на червень 2004) також було встановлено, що при направленні працівників для підвищення кваліфікації з відривом від виробництва за ними зберігається місце роботи (посада) і провадяться виплати, передбачені законодавством.

Станом на квітень 2004 року у відповідній редакції діяло Положення про систему підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації державних службовців, затверджене постановою КМУ №167 від 08.02.1997.

Дане Положення визначало поняття «підвищення кваліфікації» державних службовців, що за змістом вважається навчанням з метою оновлення та розвитку умінь і знань, необхідних для ефективного вирішення завдань професійної діяльності на державній службі.

Мета, зміст, терміни, форми і методи підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації державних службовців визначаються відповідними освітньо-професійними та професійними програмами, що розробляються навчальними закладами згідно з

вимогами цього Положення і нормативних документів Міносвіти.

Основними видами підвищення кваліфікації державних службовців, що забезпечують його безперервність є: навчання за професійними програмами підвищення кваліфікації державних службовців; систематичне самостійне навчання (самоосвіта); тематичні постійно діючі семінари; тематичні короткотермінові семінари; стажування в органах, на які поширюється чинність Закону "Про державну службу" ( 3723- XII), а також за кордоном.

Мережа навчальних закладів підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації державних службовців формується Головдержслужбою на конкурсній основі в установленому нею порядку на підставі акредитації освітньо-професійних та професійних програм, що проводиться Головдержслужбою та Академією державного управління, і затверджується Кабінетом Міністрів України.

Терміни і форми підвищення кваліфікації визначаються органом, у якому працює державний службовець, залежно від сфери його діяльності, при цьому термін підвищення кваліфікації з відривом від служби і збереженням заробітної плати не повинен перевищувати чотирьох тижнів (за погодженням з Кабінетом Міністрів України, як виняток, - двох місяців), без відриву від служби - шести місяців.

Особи, які успішно пройшли атестацію за професійними програмами, отримують свідоцтво про підвищення кваліфікації встановленого зразка (додається).

Головним навчальним закладом у системі підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації державних службовців є Академія державного управління.

Мережа навчальних закладів підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації державних службовців формується Головдержслужбою на конкурсній основі в установленому нею порядку на підставі акредитації освітньо-професійних та професійних програм, що проводиться Головдержслужбою та Академією державного управління, і затверджується Кабінетом Міністрів України.

Отже, виходячи з приведених норм, підвищенням кваліфікації державного службовця вважається набуття та вдосконалення професійних знань, умінь та навичок учасників професійного навчання, що забезпечує відповідний рівень їх професійної кваліфікації для їх професійної діяльності, здійснюється у відповідних навчальних закладах (на факультетах), та у разі відриву від виробництва не більш ніж на чотири тижні, а за погодженням з КМУ, - два місяці, за такими службовцями гарантовано зберігаються місце роботи (посада) і здійснюються виплати, передбачені законодавством.

Відповідно до Постанови КМУ №468 від 14.04.2004 лише навчання у Національній академії державного управління при Президентові України за денною формою зараховується випускникам Академії до загального трудового стажу, а також до стажу державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, якщо до вступу в Академію вони перебували на державній службі або службі в органах місцевого самоврядування і після закінчення навчання приступили до роботи у відповідному органі, установі, організації або вступили до аспірантури чи докторантури Академії на навчання з відривом від роботи.

Позивач наполягає на тому, що період навчання з 01.09.2004 по 30.06.2005 на факультеті підготовки професійних суддів Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого підлягає включенню до стажу, з якого визначається розмір щомісячної доплати суддям за вислугу років, оскільки навчання проведено з відривом від виробництва за направленням територіального органу державного органу у системі правосуддя та за результатами навчання позивач підвищив кваліфікацію з «юрист» до «юрист-магістр».

Водночас, матеріали адміністративної справи не містять доказів на підтвердження того, що у спірний період позивач був направлений у вказаний навчальний заклад для підвищення кваліфікації державного службовця, пройшов атестацію за професійними програмами та отримав свідоцтво про підвищення кваліфікації встановленого зразка. Більш того, відсутні у справі докази, які б підтверджували, що вказаний вищий навчальний заклад акредитований за освітньо-професійними та професійними програмами Головдержслужби та Академії державного управління.

Згідно листа Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого від 02.07.2005, наявного в матеріалах справи, випускник факультету підготовки професійних суддів Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого Сидоренко Д.В., рекомендований на навчання територіальним управлінням Державної судової адміністрації в Автономній Республіці Крим, успішно завершив курс магістерської підготовки і направляється для подальшого працевлаштування.

Згідно диплому серія НОМЕР_1 від 30.06.2005 ОСОБА_1 закінчив у 2005 році Національну юридичну академію України імені Ярослава Мудрого та отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобув кваліфікацію юриста-магістра, тобто здобув більш високий освітньо-кваліфікаційний рівень освіти, проте факт підвищення кваліфікації державного службовця у вказаному навчальному закладі жодним доказами не підтверджено та в ході розгляду справи не встановлено.

Аналогічного змісту роз`яснення містяться і у листі Національного агентства України з питань державної служби №1617/21 від 01.03.2021, на який послався позивач, аргуметуючі вимоги позову. Зокрема, у листі зазначено, що період навчання з 01.09.2004 по 30.06.2005 в Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого може бути зараховано до стажу державної служби за умови, що навчання було підвищенням кваліфікації.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції стосовно того, що навчання позивача у період з 01.09.2004 по 30.06.2005 на факультеті підготовки професійних суддів Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого не відноситься до підвищення кваліфікації державного службовця, а відповідно, не зараховується до стажу державної служби. Отже, підстави для зарахування цього періоду до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років у відповідності до частини 6 статті 44 Закону 2862-XII також відсутні.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегією суддів не встановлено порушень судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, встановлені судом обставини відповідають фактичним та їм надана правильна юридична оцінка. Доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Зважаючи на приписи ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Сидоренка Дмитра Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08 серпня 2022 року у справі №160/1416/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак

суддя І.В. Юрко