Справа № 160/3452/23
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2023-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
17 березня 2023 року Справа № 160/3452/23

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Озерянської С.І. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування висновку, визнання протиправним та скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

22.02.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просить визнати поважними причини пропуску строку на звернення до адміністративного суду та поновити строк на звернення до адміністративного суду; визнати протиправним та скасувати висновок позаштатної військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) від 24.02.2022 року; визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.03.2022 року № 42 в частині мобілізації ОСОБА_1 .

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.02.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування висновку, визнання протиправним та скасування наказу залишено без руху та встановлено позивачу строк десять днів з дня отримання копії ухвали, для усунення недоліків позовної заяви, а саме: надати уточнену позовну заяву з зазначенням вірної назви відповідача, для суду та для відповідача, вказати інші підстави та надати докази поважності причин пропуску строку звернення до суду.

10.03.2023 року позивачем на виконання вимог ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.02.2023 року подано клопотання про поновлення строку на звернення до суду.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач зазначає, що є мобілізованим та учасником бойових дій, що підтверджується наданою копією посвідчення, який не тільки брав участь в АТО, а й в безпосередньому захисті Батьківщини від російської агресії в період з 01.03.2022 року по 15.06.2022 року, та продовжує нести військову службу, вважає, що причини пропуску строку є поважними. Саме дата ознайомлення з оскаржуваним наказом є датою коли він дізнався про порушення своїх прав.

Вирішуючи питання щодо наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду з даною позовною заявою та підстав для визнання поважними таких причин, суд враховує наступне.

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до частини 3 цієї статті, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В даному випадку, позивачем оскаржується наказ про мобілізацію №42 від 01.03.2022 року, строк звернення до суду про оскарження якого становить один місяць, та висновок ВЛК від 24.02.2022 року, строк звернення до суду про оскарження якого становить шість місяців.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема частиною 2, встановлено, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

За усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду застосування частини 1 статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України, уперше сформульованою у постанові від 20.11.2019 року у справі №9901/405/19, «правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки».

Слід зазначити, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, у випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Так, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Водночас, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви від 30.08.2006 року (справа «Каменівська проти України»), право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Отже, положення Кодексу адміністративного судочинства України встановлюють для позивача чіткі строки звернення до суду за захистом своїх прав, а в разі наявності поважних причин пропуску таких, що є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з істотними перешкодами чи труднощами та підтверджені належними доказами, процесуальне законодавство допускає можливість поновлення пропущених строків.

Так, позивач оскаржує висновок ВЛК від 24.02.2022 року та наказ про мобілізацію №42 від 01.03.2022 року.

Зі змісту позовної заяви та заяви про поновлення строку звернення до суду вбачається, що позивач проходив ВЛК 24.02.2022 року, висновком якої його визнано придатним до військової служби.

24.02.2022 року, 25.02.2022 року та 28.02.2022 року позивач викликався до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

01.03.2022 року було замінено тимчасове посвідчення № НОМЕР_1 від 01.03.2022 року на військовий квиток НОМЕР_2 .

З 01.03.2022 року по 15.06.2022 року позивач проходив службу у Військовій частині НОМЕР_3 на посаді санітарного інструктора.

З 16.06.2022 року по теперішній час позивач проходить службу у Військовій частині НОМЕР_4 на посаді юрисконсульта юридичної служби.

Позивачем в клопотанні про поновлення строку звернення до суду зазначено, що його не було ознайомлено з наказом про мобілізацію №42 від 01.03.2022 року. Керівництвом відповідача не було надано інформації про направлення до певної військової частини. З 01.03.2022 року по 15.06.2022 він проходив службу у військовій частині НОМЕР_3 на посаді санітарного інструктора у званні солдат, а з 01.06.2022 у званні молодший сержант. З 16.06.2022 по теперішній час позивач проходить службу у військовій частині НОМЕР_4 на посаді юрисконсульта юридичної служби у званні «молодший лейтенант юстиції». 23 вересня 2022 року він звернувся із рапортом до ІНФОРМАЦІЯ_4 про надання інформації про причини мобілізації, причини відсутності інформації про групу крові, флюорографії тощо. У грудні 2022 року він звернувся до із позовом до відповідача, проте Дніпропетровський окружний адміністративний суд повернув позовну заяву, оскільки не було зазначено дату та номер розпорядчого акту суб`єкта владних повноважень. У лютому 2023 року адвокат Давлатов Ш.Б., діючи в інтересах позивача, звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 і лише тоді позивач дізнався номер та дату наказу, яким мобілізовано.

Надаючи оцінку доводам позивача, суд зазначає, що позивач проходячи ВЛК 24.02.2022 року, висновком якої його визнано придатним до військової служби, був обізнаний про те, що саме 24.02.2022 року відносно нього було складено висновок ВЛК про його придатність до військової служби.

Також, отримавши 01.03.2022 року військовий квиток та будучи направленим на проходження служби до Військової частини НОМЕР_5 позивач не міг не розуміти, що його мобілізовано.

При цьому, активні дії щодо з`ясування підстав своєї мобілізації та проходження ВЛК позивач почав здійснювати лише 20.09.2022 року, шляхом направлення запиту до ІНФОРМАЦІЯ_5 та скарги щодо неотримання відповіді на запит від 20.09.2022 року до Міністерства оборони України 05.11.2022 року.

Вчиняти дії направлені на отримання інформації позивач почав з пропуском як місячного так і шестимісячного строку звернення до суду.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду позивачем наведено перебування ним в період з 01.03.2022 року по 15.06.2022 року в зоні бойових дій в Запорізькій області, та неможливість у зв`язку з цим звернутися до відповідача.

Однак, дана обставина не підтверджена позивачем жодними доказами, відповідно не може слугувати, як така що підтверджує поважність пропуску строку звернення до суду.

Також не може бути визнана поважною причиною пропуску строку звернення до суду та обставина, що позивач вже звертався до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, яка була йому повернута ухвалою від 25.01.2023 року, оскільки таке звернення відбулось 28.12.2022 року також з пропуском строку звернення до суду, про що було зазначено в ухвалах суду у справі №160/20906/22.

Отримання оскаржуваного наказу №42 від 01.03.2022 року у відповідь на адвокатський запит 07.02.2023 року не змінює часу коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав та не може бути початком відліку такого строку.

Отже, позивач не зазначив поважних причин пропуску строку звернення до суду з даною позовною заявою та не надав доказів на підтвердження їх існування.

Окремо суд зазначає, що за практикою Європейського Суду з прав людини, у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський Суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Доказів, які б підтверджували поважні причини, що позбавляли позивача можливості звернутись до суду з вказаним позовом до суду позивачем не надано.

За неведених вище обставин та з огляду на ненадання позивачем будь-яких належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду, підстави зазначені позивачем в заяві не можуть бути визнані поважними причинами пропущення шестимісячного строку звернення до суду, оскільки такі причини не носять ознак об`єктивності та непереборності безпосередньо для позивача, а реалізація останнім права на судовий захист невід`ємно пов`язана зі строками, в межах яких позивач може звернутися до суду за захистом свого права.

Таким чином, суд не встановив переконливих фактичних обставин, які б свідчили про дійсні істотні перешкоди чи труднощі для своєчасного звернення позивача до суду за захистом своїх прав.

Згідно частини 1 та 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

За наведених обставин, суд не знаходить підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду та вважає за необхідне повернути позовну заяву позивачу.

Відповідно до пункту 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Керуючись статтями 122, 123, 169, 256, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду та поновлення строку звернення до суду відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування висновку, визнання протиправним та скасування наказу - повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачеві, що відповідно до частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про повернення позовної заяви направити особі, яка її подала, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська