Справа № 940/93/23
Суддя: Мандзюк С. В.
Дата ухвалення: 2023-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

21.03.2023 Провадження по справі № 2-а/940/3/23
Справа № 940/93/23

РІШЕННЯ

Іменем України

21 березня 2023 року Тетіївський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Мандзюка С.В.

за участю секретаря судового засідання Козуб І.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в місті Тетієві Київської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Тетіївського районного суду Київської області з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 523622 від 22.01.2022(23) року, складену інспектором взводу 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області старшим лейтенантом поліції Коханом Ю.Ю., якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 22.01.2022 року інспектором взводу 1 роти 4 батальйону управління патрульної поліції в Закарпатській області старшим лейтенантом поліції Коханом Ю.Ю. винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 523622 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення із застосуванням штрафу у розмірі 340 гривень, з якої вбачається, що 22.01.2023 року о 08 год. 50 хв. на 773 км автодороги М-06 Київ-Чоп ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «DODGE JORNEY», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 5.16 «Напрямки руху по смугах», а саме з крайньої лівої смуги, якою передбачено рух ліворуч, здійснив рух прямо, чим порушив п. 8.4г ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Позивач з постановою не погоджується, вважає її незаконною з огляду на те, що у його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого саме п. 8.4 «г», умислу на вчинення інкримінованого правопорушення не мав, оскільки на маршруті його руху був відсутній дорожній знак, який б вказував на те, що рух по смузі, на яку він виїхав, забороняв йому рух прямо. Також, на ділянці дороги була відсутня будь-яка дорожня розмітка. Крім того, зауважує, що сама постанова не відповідає вимогам закону, зокрема, у ній наявні виправлення, а дата винесення постанови взагалі зазначена - 20.01.2022 року, тобто постанова винесена раніше, ніж працівником поліції виявлено правопорушення.

За таких обставин, позивач просить скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 01.02.2023 року відкрито провадження в справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу роз`яснено право подавати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, а також наслідки ненадання відповідачами відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, зокрема право суду вирішити спір за наявними матеріалами справи.

09.03.2023 року представник відповідача Департаменту патрульної поліції надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а. с. 27-35).

13.03.2023 року позивач ОСОБА_1 надав суду письмове пояснення на відзив на позовну заяву (а. с. 37-39).

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що 22.01.2023 року (в протоколі помилково зазначено 22.01.2022 року) інспектором взводу 1 роти 4 батальйону управління патрульної поліції в Закарпатській області старшим лейтенантом поліції Коханом Ю.Ю. винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 523622 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення із застосуванням штрафу у розмірі 340 гривень, у якій зазначено, що 22.01.2023 року о 08 год. 50 хв. на 773 км автодороги М-06 Київ-Чоп ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «DODGE JORNEY», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 5.16 «Напрямки руху по смугах», а саме з крайньої лівої смуги, якою передбачено рух ліворуч, здійснив рух прямо, чим порушив п. 8.4 г ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

При цьому, в оскаржуваній постанові поліцейським помилково зазначено дату вчинення правопорушення 22.01.2022 року замість вірного 22.01.20223 року, а також міститься виправлення призазначенні підпункту ПДР, який на думку поліцейського порушив позивач, а саме зазначено п. 8.4. ПДР і нерозбірливо поверх іншого тексту наведено літеру «г».

Положеннями ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність водіїв транспортних засобів за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Пунктом 8.4. г ПДР України визначено, що наказові знаки показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження.

Разом з тим, знак 5.16 «Напрямки руху по смугах», який показує кількість смуг на перехресті і дозволені напрямки руху по кожній з них, відноситься до інформаційно-вказівних знаків, визначених підпунктом «ґ» п. 8.4. ПДР, а не до наказових знаків, оскільки згідно пункту 8.4 «ґ» ПДР України саме інформаційно-вказівні знаки запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила.

Крім того, позивач ОСОБА_1 , в обґрунтування позову надав до справи фототаблицю із двома зображеннями (а. с. 8).

Втім, суд критично оцінює цю фототаблицю, як доказ, оскільки на ній неможливо визначити наявність чи відсутність дублюючого знаку, надані знімки не охоплюють повністю всю дорогу, а лише показано її фрагмент. Більш того, фототаблиця із зображеннями не містить жодних реквізитів, таких як фіксація дати, часу зйомки, місця події.

Також, на підтвердження вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, відповідач надав суду DVD диск з відеозаписами з портативних відеореєстраторів поліцейських.

Судом досліджені надані відеозаписи та встановлено, що на них зафіксовано сам факт зупинки водія, спілкування працівника поліції з позивачем ОСОБА_1 , який визнав, що порушив Правила дорожнього руху та не заперечував проти винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Втім, суд критично оцінює ці відеозаписи, оскільки на них не зафіксовано самого факту вчинення позивачем правопорушення, вони відображають лише процесуальну послідовність винесення оскаржуваної постанови.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Водночас, процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, що затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року за № 1408/27853 (далі - Інструкція).

Додатком 5 до Інструкції передбачено зазначення у постанові про адміністративне правопорушення доказів вчинення правопорушення (пункт 7 - «До постанови додаються…»).

Втім, в порушення зазначених вище вимог, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь - яку фіксацію правопорушення.

Верховний Суд України у постанові від 13.02.2020 року у справі № 524/9716/16-зазначив, що приписами ч. 3 ст. 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відтак, у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис, згідно з вимогами ст. 73 КАС України, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17 та від 17.07.2019 у справі № 295/3099/17.

Отже, працівник поліції, який розглянув справу, не виконав вимоги щодо посилання у постанові про накладення стягнення на докази, які в повній мірі підтверджують факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, не було надано суду жодних доказів, що позбавляє суд можливості встановити факт порушення позивачем п. 8.4 г Правил дорожнього руху.

При цьому суд зазначає, що окремо сама по собі постанова про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не може бути належним доказом вчинення особою адміністративного правопорушення, що узгоджуються з позицією Верховного Суду щодо надання достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, викладеною у постанові від 23.10.2019 року у справі № 357/10134/17 .

Крім того, Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2018 року в справі № 338/1/17 зазначив, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення цією особою адміністративного проступку, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Разом з тим, твердження відповідача про те, що на відеозаписах поліцейських зафіксована згода позивача щодо вчинення ним правопорушення, суд оцінює критично, оскільки сам факт визнання позивачем ОСОБА_1 вини у порушенні Правил дорожнього руху не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності. З`ясування обставин, за яких вчинено адміністративне правопорушення, яке позивачу поставлено за провину, буде неповним і поверховим, якщо не дослідити його в усіх аспектах.

Зазначене відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 537/2088/17.

Водночас, суд вважає слушними доводи відповідача про те, що наявність у постанові виправлень, в тому числі неправильної дати складання постанови, зокрема «22.01.2022 року» замість «22.01.2023 року», є описками, оскільки подія правопорушення відбулась 22.01.2023 року, про що позивач не заперечував у позовній заяві.

Разом з тим, суд вважає суттєвим порушенням наявність виправлення в пункті ПДР, який на думку поліцейського порушив позивач, а саме зазначення п. 8.4. ПДР і нерозбірливого поверх іншого тексту наведення літери «г», при тому, що знак 5.16 «Напрямки руху по смугах», який показує кількість смуг на перехресті і дозволені напрямки руху по кожній з них, відноситься до інформаційно-вказівних знаків, визначених підпунктом «ґ» п. 8.4. ПДР, а не до наказових знаків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Верховний Суд у постанові від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а зазначив, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що відповідачем, на якого покладено обов`язок доказування правомірності свого рішення, не доведено законність постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, винесеної стосовно позивача щодо вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, оскільки факт порушення позивачем вимог п. 8.4 г Правил дорожнього руху не підтверджено належними, допустимими та достатніми доказами.

Пунктом 3 ч. 3 ст. 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Отже, суд дійшов висновку про необхідність скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 523622 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення із застосуванням штрафу у розмірі 340 гривень, і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 246 КАС України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, оскільки має інвалідність армії 2 групи, відтак судових витрат не поніс, а отже ці судові витрати компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України і з відповідача не стягуються.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

У контексті вищенаведеного, суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім.

Керуючись статтями 7, 9, 121, 245, 251, 255, 268, 280, 283 КУпАП, статтями77, 139, 241-246, 250, 286 КАС України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 523622, про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного судупротягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя С.В.МАНДЗЮК