Справа № 200/889/23
Суддя: Логойда Т.В.
Дата ухвалення: 2023-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2023 року Справа№200/889/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Логойди Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання незаконними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просила:

- визнати незаконними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в частині відмови в зарахуванні до страхового стажу періоду її роботи головним бухгалтером профспілки Дружківського рудоуправління з 18.10.1991 року по 24.09.1997 року та перерахунку пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати їй до загального стажу період її роботи головним бухгалтером профспілки Дружківського рудоуправління з 18.10.1991 року по 24.09.1997 року, здійснити перерахунок пенсії з часу її призначення.

Позов обґрунтовувала тим, що у грудні 2022 року їй призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Між тим при призначенні пенсії до її стажу не було зараховано спірний період роботи.

22.12.2022 року та 06.01.2023 року вона звернулася до відповідача із заявами про дозарахування цього періоду та проведення у зв`язку з цим перерахунку її пенсії. Між тим отримала відповіді, в яких зазначалося, що спірний період не зарахований через недоліки заповнення трудової книжки, та запропоновано звернутися до суду за поновленням своїх порушених прав.

Вважаючи свої пенсійні права порушеними, звернулася до суду з даним позовом.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначав, що з 18.12.2022 року позивач перебуває на обліку у Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області як отримувач пенсії за віком. При призначені пенсії позивачу та за результатом розгляду документів відповідачем до її страхового стажу не зараховано період роботи з 18.10.1991 року по 24.09.1997 року, оскільки запис в трудовій книжці НОМЕР_1 зроблено з порушенням вимог п.п. 2.3, 2.4, 2.10 ч. 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, а саме виправлено дату в записі про звільнення з роботи. Також в даному записі трудової книжки у четвертій графі «Підстави внесення запису» при зарахуванні та звільненні з роботи позивача зазначено «Выписка из протокола №…» всупереч вимог п.п. 2.3, 2.4 Інструкції, де зазначено, що підставою може бути наказ або розпорядження.

Вважав, що не порушив пенсійні права позивача. Просив в задоволенні позову відмовити.

Судом встановлено, що з 18.12.2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку у Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області як отримувач пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При вирішенні питання про призначення пенсії органом Пенсійного фонду України до її страхового стажу не був зарахований, зокрема період роботи головним бухгалтером профспілки Дружківського рудоуправління з 18.10.1991 року по 24.09.1997 року.

22.12.2022 року та повторно 06.01.2023 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою, в якій просила пояснити причини такого незарахування, переглянути та зарахувати їй до страхового стажу, зокрема вказаний період її роботи.

На заяви відповідачем надані відповіді від 28.12.2022 року № 18574-17705/К-02/8-0500/22 та, відповідно, від 06.02.2023 року № 1641-340/К-02/8-0500/23, в яких повідомлено, що при розрахунку страхового стажу не зараховано період роботи з 18.10.1991 року по 24.09.1997 року так, як у трудовій книжці рік у даті звільнення дописано іншим чорнилом, що є порушенням п. 2.10 ч. 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58. Зазначений період роботи може бути враховано до страхового стажу згідно з довідкою, що видана на підставі первинних документів, або за рішенням суду.

Також повідомлено, зокрема, що у січні 2023 року проведено перерахунок її пенсії, в результаті якого до страхового стажу враховано періоди роботи з 13.03.2010 року по 09.06.2011 року, з 18.10.2011 року по 30.11.2012 року, з 01.01.2013 року по 27.01.2013 року, які помилково не були враховані при призначенні пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка визначає умови призначення пенсії за віком, передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення відповідного віку та за наявності відповідного страхового стажу, що визначений вказаною статтею.

Так, згідно з вказаною статтею починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, при зверненні, зокрема: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 року № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно з п.п. 1 та 2 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно зі ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 30.05.2018 року в справі №174/658/16-а (провадження №К/9901/201/17) оцінюватися судом мають саме підстави, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву щодо пенсії.

Відповідач посилався на те, що при розрахунку страхового стажу не зараховано період роботи позивача з 18.10.1991 року по 24.09.1997 року так, як у трудовій книжці рік у даті звільнення дописано іншим чорнилом.

Як вбачається з трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 07.07.1981 року:

- в період з 18.10.1991 року по 24.09.1997 року вона працювала головним бухгалтером профспілки Дружківського рудоуправління; звільнена на підставі п. 5 ст. 36 Кодексу законів про працю України у зв`язку з переведенням працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію;

- 25.09.1997 року вона прийнята по переведенню на інше підприємство.

Запис про звільнення містить посилання на відповідний документ, на підставі якого вчинено такий запис, а саме на протокол від 18.09.1997 року № 40.

Зазначений в трудовій книжці рік звільнення сильніше наведений чорнилом, проте виправлень не містить. Він повністю відповідає року вказаного протоколу та року прийняття позивача на інше підприємство.

Протокол є видом рішення, тому відповідні посилання відповідача у відзиві є безпідставними.

Всі записи в трудовій книжці позивача зроблені у відповідності до чинних у відповідний час нормативно-правових актів, зокрема Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58.

Згідно з вказаною Інструкцією заповнення трудової книжки проводиться роботодавцем, а не працівником.

Крім того, щодо заповнення трудової книжки суб`єктом владних повноважень не враховані положення відповідного законодавства, в тому числі п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року №301 «Про трудові книжки працівників», згідно з якими відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Порушення роботодавцем порядку заповнення трудової книжки не може бути підставою для позбавлення особи права на пенсію.

Отже, спірний період роботи позивача помилково не був зарахований до страхового стажу при вирішенні питання про призначення пенсії, що призвело до призначення пенсії в меншому розмірі.

Вказана помилка мала би бути виправлена відповідачем за заявами позивача. Проте цього зроблено не було, що призвело до порушення пенсійних прав позивача.

З огляду на наведене порушені права позивача підлягають захисту шляхом, який гарантував би повне їх відновлення та унеможливив би подальше звернення до суду (п. 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, тому судові витрати у вигляді судового збору, які оплачені позивачем в сумі 1073,60 грн. (відповідно до встановленої ставки судового збору для даної категорії справ), підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Решта судового збору в сумі 2,40 грн. такому стягненню не підлягає, оскільки вона зайве сплачена за подання даного позову. Разом з тим такий судовий збір може бути повернутий позивачу з бюджету за його заявою (ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір»).

Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3; ) про визнання незаконними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду її роботи з 18.10.1991 року по 24.09.1997 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період її роботи з 18.10.1991 року по 24.09.1997 року, та провести перерахунок її пенсії з часу її призначення, тобто з 18.12.2022 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) здійснені нею документально підтверджені судові витрати в розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 (шістдесят) коп.

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення судом складено 21 березня 2023 року.

Суддя Т.В. Логойда