Справа № 620/6986/22
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2023-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/6986/22 Суддя (судді) першої інстанції: Заяць О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого судді - Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ПФУ в Чернігівській області від 16.09.2022 про відмову у перерахунку пенсії з виду на вид у разі втрати годувальника у зв`язку з відсутністю в Законі України «Про судоустрій і статус суддів» пенсії у разі втрати годувальника;

- зобов`язати Головне управління ПФУ в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 з 09.09.2022 пенсію у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 70 % суми його заробітку.

На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що рішення пенсійного органу про відмову в переведенні на пенсію у зв`язку із втратою годувальника є протиправним, оскільки позивачка має право переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу».

Зазначила, що органи Пенсійного фонду повинні забезпечити умови, за яких особа обізнана з умовами призначення різних пенсій і може робити усвідомлений вибір. Належне виконання цього обов`язку передбачає надання інформації про умови призначення усіх видів пенсії, на які заявник має право.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано та не надано правової оцінки тим обставинам, що у позовній заяві позивачка обґрунтовувала свої вимоги щодо призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника на підставі Закону України «Про державну службу».

Зазначила, що працівник сервісного центру пенсійного органу повинен був роз`яснити позивачці можливість оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, розрахованої з розміру пенсії за віком годувальника як за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», так і за Законом України «Про державну службу».

Ухвалою колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження з 09 березня 2023 року.

Від Головного управління ПФУ в Миколаївській області 15.02.2023 року до суду надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому представник зазначив, що оскільки позивачка звернулася із заявою про переведення її з пенсії за віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, яку отримував померлий чоловік, як наслідок було розглянуто питання про наявність права у позивачки на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Від Головного управління ПФУ в Чернігівській області відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов до наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 08.09.2021 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 від 08.09.2021 року.

Позивачка перебувала з 24.07.1981 в шлюбі з ОСОБА_2 , який отримував пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 29.12.2020.

09.09.2022 року позивачка звернулася до пенсійного органу із заявою про переведення з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», про що вказано в рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

16.09.2022 рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області відмовлено позивачці в переведенні на інший вид пенсії, оскільки положеннями Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачено призначення пенсії у разі втрати годувальника. Одночасно проведено доцільність переведення на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV. В результаті встановлено, що розмір пенсійної виплати буде менший за розмір, який ОСОБА_1 отримує. У зв`язку з чим, вирішено відмовити позивачу у переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до заяви від 09.09.2022 року.

Не погоджуючись з прийнятим пенсійним органом рішенням, позивачка звернулася до суду з вказаним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що нормами Закону України «Про судоустрій і статус суддів», на який посилалася в своїй заяві від 04.09.2020 року позивачка, не врегульовано питання пенсійного забезпечення членів сім`ї суддів у відставці у випадку втрати годувальника.

Крім того, стверджує про те, що виплата довічного грошового утримання нерозривно пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді, не є видом пенсії у розумінні законодавства, а відтак її розмір не може бути базовою величиною при розрахунку розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, у випадку призначенні такої пенсійної виплати непрацездатним членам сім`ї судді.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел врегульовано положеннями Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника встановлені ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якої пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст. 37 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Отже, базовою величиною для визначення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі правових норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є саме розмір пенсії за віком померлого годувальника.

Питання, пов`язані з обчисленням розміру пенсії за віком врегульовані положеннями ст.ст.25, 27, 28, 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Згідно з ст. 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Статтею 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Вказаний перелік видів пенсійних виплат є вичерпним.

Тобто у даному випадку питання призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника врегульовано лише нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Водночас розмір такої пенсії обчислюється виходячи з розміру пенсії за віком померлого годувальника.

Слід зазначити, що питання пенсійного забезпечення членів сім`ї суддів, в тому числі, у випадку втрати годувальника, не врегульовано, ані Законом України "Про статус суддів", ані Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Довічне грошове утримання судді не є видом пенсії у розумінні норм діючого національного законодавства, а призначення такої виплати передбачено нормами спеціального законодавства, яким, в контексті спірних правовідносин, є закони України "Про статус суддів" та "Про судоустрій і статус суддів", при цьому, вказаними актами чітко визначено коло суб`єктів, які мають право на таке утримання, а саме - судді.

У рішенні від 08.06.2016 у справі № 4-рп/2016 Конституційний Суд України наголошував, що конституційний статус суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів у відставці передбачає їх належне матеріальне забезпечення, яке повинне гарантувати здійснення справедливого, незалежного, неупередженого правосуддя.

У цьому ж рішенні Конституційний Суд України вказував, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.

З урахуванням вказаного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виплата довічного грошового утримання нерозривно пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді, а тому не є видом пенсії у розумінні законодавства, а відтак її розмір не може бути базовою величиною при розрахунку розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, у випадку призначенні такої пенсійної виплати непрацездатним членам сім`ї судді.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією викладеною у постановах Верховного Суду від 09.112018 у справі № 236/3193/16-а, від 11.07.2019 у справі № 667/1568/16, від 15.01.2020 у справі № 592/7939/16-а, від 09.10.2020 у справі № 592/4761/17.

Колегія суддів звертає увагу, що Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено загальний підхід для обчислення усіх видів пенсій з базової величини - пенсії за віком, порядок обчислення якої унормовано у статті 27 цього Закону.

Так само від розміру пенсії за віком визначається розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника (частина перша статті 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Отже, незалежно від того, отримувала особа пенсію за віком чи ні, усі пенсії, в тому числі і пенсія у зв`язку з втратою годувальника, обчислюються з однакової базової величини - пенсії за віком.

З огляду на вказане, та обставина, що суддя у відставці ОСОБА_2 пенсії за віком не отримував (а отримував щомісячне грошове утримання судді у відставці), не є перешкодою для застосування пенсії за віком як базової величини для обчислення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 грудня 2021 року у справі № 440/7341/20.

Аналогічний підхід до вирішення справ даної категорії висловлено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 року №140/15795/20.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач за результатами розгляду заяви позивача обґрунтовано послався на відсутність підстав для переходу на інший вид виходячи з розміру довічного грошового утримання, яке отримував померлий чоловік позивача, оскільки положеннями Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачено призначення пенсії у разі втрати годувальника, а також недоцільність переведення позивача на пенсію по втраті годувальника відповідно до закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки розмір такої буде меншим за розмір пенсії, яку отримує позивачка.

Також судом першої інстанції у цій справі вірно застосовано судову практику, яка викладена у постанові Верховного Суду від 21.12.2021 у справі № 440/7341/20, де суд дійшов висновку, що частину першу статті 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» слід застосувати, з урахуванням того, що розмір пенсії у зв`язку із втратою годувальника судді у відставці, що отримував щомісячне довічне грошове утримання і на час смерті мав право на отримання пенсії за віком на підставі ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993 визначається на вибір заявника, що звернувся до УПФ у зв`язку з втратою годувальника у розмірі:

1) 70% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі ст. 37 ЗУ «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993;

2) 50% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі ст. 37 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003.

Однак, у цій справі позивачка не зверталася до відповідача із заявою про переведення на пенсію по втраті годувальника на підставі, у порядку та в розмірах, передбаченими Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» чи Законом України «Про державну службу», у зв`язку з чим суд не вбачає правових підстав для визнання рішення відповідача протиправним та його скасування.

Щодо доводів апелянта про те, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про те, що позивачка звернулася із заявою про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника на підставі Закону України "По судоустрій і статус суддів", однак не звернув уваги на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує щодо призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника на підставі Закону України "Про державну службу", колегія суддів зазначає наступне.

В матеріалах справи відсутня заява позивачки від 09.09.2022 року про звернення до пенсійного органу про перехід на інший вид пенсії по втраті годувальника. Також зазначену заяву позивачкою не подано до суду апеляційної інстанції.

Однак, в матеріалах справи міститься рішення Головного управління ПФУ в Миколаївській області від 16.09.2022 року, згідно якого встановлено, що заявниця звернулася із заявою про переведення з пенсії за віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Таким чином, суд першої інстанції приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог виходив із наданих до суду доказів, які підтверджують, що позивачка зверталася із заявою відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів наведених в апеляційній скарзі.

За приписами статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя О.М.Оксененко