Справа № 120/2230/23
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про повернення позовної заяви

м. Вінниця

20 березня 2023 р. Справа № 120/2230/23

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Заброцька Людмила Олександрівна, розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) про встановлення юридичного факту, визнання дій (бездіяльності ) протиправними,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) про встановлення юридичного факту, визнання дій (бездіяльності ) протиправними, в якій позивач просить суд:

встановити юридичний факт відсутності події звільнення його зі служби 31.12.2004 року зі Збройних Сил України, анулювання підроблених документів - витягів з наказів ГШ ЗСУ № 376, в/ч НОМЕР_2 № 249;

визнати неправомірними дії ( бездіяльність ) посадових (службових) осіб щодо звільнення його з військової служби та виключення із списків особового складу військової частини на підставі витягів і наказів про звільнення з військової служби № 376 від 28.12.2004 року та про виключення із списків особового складу військової частини НОМЕР_2 № 249 від 31.12.2004 року.

Ухвалою суду від 13.03.2023 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строку для усунення недоліків шляхом надання до суду:

- клопотання про поновлення строку звернення до суду з даним позовом разом із доказами поважності причин його пропуску;

- надання усіх документів, вказаних у додатку до позовної заяви;

- надання належним чином завірених копій документів, доданих до позовної заяви.

Крім того, у вказаній ухвалі звернуто увагу позивача, що позовні вимоги щодо "встановити юридичний факт відсутності події звільнення позивача 31.12.2004 року зі Збройних Сил України, анулювання підроблених документів - витягів з наказів ГШ ЗСУ № 376, в/ч НОМЕР_2 № 249" не узгоджуються з приписами частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України щодо можливих способів захисту порушених прав в рамках адміністративного судочинства, також наголошено, що встановлення юридичних фактів не є компетенцією адміністративного суду. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у цивільному процесі в порядку окремого провадження.

На виконання вимог ухвали суду позивачем надано заяви ( від 14.03.2023 вхідний №11477 та від 15.03.2023 вх. 311635 ) відповідно до яких зазначено, що з позовними вимогами про "встановлення юридичного факту відсутності події звільнення позивача 31.12.2004 року зі Збройних Сил України, анулювання підроблених документів - витягів з наказів ГШ ЗСУ № 376, в/ч НОМЕР_2 № 249" позивач звертається до суду вперше. Також позивачем надано копію ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 06.03.2023 у справі № 127/5588/23 про відмову у відкритті провадження у справі про встановлення факту відсутності події звільнення.

Дослідивши подані заяви та долучені докази, суд в частині позовних вимог про "встановлення юридичного факту відсутності події звільнення позивача 31.12.2004 року зі Збройних Сил України, анулювання підроблених документів - витягів з наказів ГШ ЗСУ № 376, в/ч НОМЕР_2 № 249", звертає увагу на таке.

Згідно з частиною 1 статі 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно з ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

1-1) спорах адміністратора за випуском облігацій, який діє в інтересах власників облігацій відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом;

6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;

9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;

10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;

11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про оборонні закупівлі", крім спорів, пов`язаних із укладенням державного контракту (договору) про закупівлю з переможцем спрощених торгів із застосуванням електронної системи закупівель, а також зміною, розірванням і виконанням державних контрактів (договорів) про закупівлю;

12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень";

13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років";

14) спорах із суб`єктами владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства;

15) спорах, що виникають у зв`язку з оголошенням, проведенням та/або визначенням результатів конкурсу з визначення приватного партнера та концесійного конкурсу.

В свою чергу, згідно з ч. 1, 7 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Аналіз процитованих норм цивільного процесуального та адміністративного судочинства дає підстави дійти висновку про те, що виключно до компетенції місцевих загальних судів в порядку окремого провадження підлягають розгляду заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

В той же час, надаючи оцінку посиланням позивача на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 06.03.2023 у справі № 127/5588/23 про відмову у відкритті провадження у справі про встановлення факту відсутності події звільнення, суд звертає увагу позивача, що в спірних правовідносинах є оспорюваним факт припинення трудових відносин ( звільнення з військової служби ), відтак Вінницьким міським судом Вінницької області звернуто увагу позивача на неналежному способі захисту прав, обраному позивачем, та зауважено, що фактично існує спір щодо правомірності звільнення позивача з військової служби.

На підставі викладеного приходжу до висновку, що вимоги про "встановлення юридичного факту відсутності події звільнення позивача 31.12.2004 року зі Збройних Сил України, анулювання підроблених документів - витягів з наказів ГШ ЗСУ № 376, в/ч НОМЕР_2 № 249" не підлягають окремому розгляду в порядку адміністративного судочинства, а є фактично питаннями, які підлягають вирішенню в рамках оскарження рішень відповідача про звільнення позивача з військової служби.

В той же час, щодо позовних вимог про визнати протиправними дії (бездіяльність) посадових (службових) осіб щодо звільнення позивача з військової служби та виключення із списків особового складу військової частини, слід зазначити таке.

14.03.2023 року позивачем подано заяву щодо усунення недоліків позовної заяви, відповідно до якої позивач просить поновити строк звернення до суду. Свої доводи позивач мотивує тим, що оскільки станом на 31.12.2004 року не було витягів з наказів ГШ ЗСУ № 376 від 28.12.2004 року та в/ч НОМЕР_2 № 249 від 31.12.2004 року та відповідно факту звільнення позивача, відтак відсутня дата, від якої необхідно рахувати строк звернення до суду. Також, з метою усунення недоліків позивачем до вказаної заяви додано "пояснення-заява-скарга" та завірена копія довідки МСЕК.

Оцінивши надані позивачем докази та пояснення на виконання вимоги ухвали від 13.03.2023 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Як слідує зі змісту заяви від 14.03.2023 року, звертаючись до суду із клопотанням про поновлення строку звернення до суду з вимогами "визнати протиправними дії (бездіяльність) посадових (службових) осіб щодо звільнення позивача з військової служби та виключення із списків особового складу військової частини" позивач зазначає, що оскільки станом на 31.12.2004 року не було витягів з наказів ГШ ЗСУ № 376 від 28.12.2004 року та в/ч НОМЕР_2 № 249 від 31.12.2004 року та відповідно факту звільнення позивача, відтак відсутня дата від якої необхідно рахувати строк звернення до суду.

Однак, з вказаними доводами суд не погоджується та зазначає, що згідно з доданим до позовної заяви актом ( протоколом ) огляду особової справи полковника ОСОБА_1 , 1955 р.н. встановлено, що про відсутність наказів начальника ГШ ЗСУ від 28.12.2004 р. та командира в/ч НОМЕР_2 № 249 від 31.12.2004 року позивачу було відомо принаймні ще 19 березня 2020 року.

Крім того, в поясненнях-заяві-скарзі, доданих до позовної заяви та заяви від 14.03.2023 року, позивач посилається на низку ухвал Вінницького міського суду щодо досудового розслідування злочину (фальсифікації документів), перша з яких датована 05.09.2018 року у справі № 127/21121/18.

Відтак, доводи позивача про відсутність дати, з якої необхідно відраховувати строк звернення до суду ( дати, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав ) є необґрунтованими та про факт звільнення з військової служби позивачу було відомо задовго до звернення до суду з цим позовом.

При цьому, згідно з відомостями комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду" встановлено, що з аналогічними позовними вимогами позивач вже звертався до Вінницького окружного адміністративного суду ще у 2021 та 2022 роках у справах №127/16002/21 та № 120/1240/22 і ухвалами від 26.07.2021 та від 24.03.2022 року відповідно позовні заяви повернуто позивачеві, в тому числі і в зв`язку з ненаданням обґрунтованого клопотання та відповідних доказів щодо поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що недоліки позовної заяви не усунуто, підстави наведені позивачем в обґрунтування поновлення строку звернення до суду є неповажними.

Відповідно до п. 1, 9 ч.4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк та у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, доходжу висновку, що позовну заяву разом з доданими до неї матеріалами слід повернути позивачу.

Керуючись ч. 4 ст. 169, ст.ст. 248, 256 КАС України, -

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) про встановлення юридичного факту, визнання дій (бездіяльності ) протиправними разом з доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.

2. Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна