Справа № 497/276/23
Суддя: Кодінцева С. В.
Дата ухвалення: 2023-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/276/23
Провадження № 2-а/497/7/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кодінцевої С.В.

за участю секретаря судового засідання Деревенського І.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Ковальчук В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів представника відповідача, адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

13.02.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищеназваним позовом, яким просить суд скасувати постанову серії АА №00004371 від 31.01.2023 року по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має зареєстроване місце проживання/перебування на території України та стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 536.80 гривень.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно графи «особливі відмітки» у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 з державним номерним знаком НОМЕР_2 це спеціалізований напівпричіп - контейнеровоз.

Позивач зазначає, що тягач, який був ним використаний при здійснені цього перевезення, це DAF TE 95 XF з державним номерним знаком НОМЕР_3 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 ).

Таким чином, відповідно до пп.«б» п. 22.5 ПДР України, розрахунок габаритних вагових параметрів, які повинні були бути використані для розрахунку перевантаження для двовісного автомобіля (тягач) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровозом), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра: 42 тони.

Однак відповідач в постанові зазначає, що відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 8.113% (3.245 тони), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон.

Позивач також вказує, що на автодорозі М-04, км 186+337, Дніпропетровська область відсутній відповідний дорожній знак, що інформує учасників дорожнього руху про фіксацію автоматичними пунктами.

Дане правопорушення, як слідує з постанови, відповідачем зафіксовано в автоматичному режимі технічними засобами WIM 20, WAGA-WIM35, №7 серії, номер свідоцтва про повірку технічного засобу та строк дії №UA.TR.113-0619/05F-21, строк дії якого до 22.07.2022 року.

По твердженню позивача, відповідачем не було зібрано докази з приводу наявності в його, ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, що передбачено ч.2 ст.132-1 КУпАП, адже притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Така вина повинна бути індивідуально визначеною.

Позивач вважає, що постанова, яка складена відносно нього за ст.132-1 ч.2 КУпАП не повній мірі відповідає вимогам Інструкції, оскільки не містить інформації про дату і час фіксації здійснення вимірювання, смуга руху, напрямок руху, категорію транспортного засобу, повну масу транспортного засобу, ширину, висоту, довжину, суть адміністративного правопорушення, а також допустимі габаритно-вагові параметри транспортного засобу для проїзду на даній ділянці автомобільної дороги.

В оскаржуваній постанові ні марки, ні моделі, ні державного номерного знаку причепу, з яким рухався транспортний засіб, посадовою особою Укртрансбезпеки не зазначено, тобто тих даних, на підставі яких і було встановлено перевищення загальної маси транспортного засобу.

Доказів того, що вісі на які могло бути здійснено навантаження вантажу взагалі не зафіксовано в режимі фотозйомки і доказів їх зважування до матеріалів справи не долучено.

Сама ж постанова про накладення адміністративного стягнення, на думку позивача, не є доказом у справі про адміністративне правопорушення, оскільки містить лише опис обставин, які визнані відповідачем підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, без зазначення певних доказів на їх підтвердження.

Позивач звертає увагу на те, що відповідно до графи «особливі відмітки» у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 з державним номерним знаком НОМЕР_5 це спеціалізований напівпричеп контейнеровоз.

Також тягач, який був ним, позивачем, використаний при здійсненні цього перевезення, це DAF ТЕ 95 ХF з державним номерним знаком НОМЕР_6 .

Тому, як вважає позивач, відповідно до пп «б» п.22.5 ПДР України, розрахунок габаритних параметрів, які повинні були бути використані для розрахунку перевантаження для двовісного автомобіля (тягач) з трьохвісним напівпречепом (контейнеровозом), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13.716 метра: 42 тони, проте в оскаржуваній постанові застосовувалося значення для визначення перевантаження 40 тон.

Зазначену постанову, він позивач отримав в конверті, та до неї не була додана квитанція про сплату адміністративного штрафу.

Оскільки дана постанова винесена з порушенням вимог законодавства, позивач просить постанову про накладення на нього, позивача адміністративного стягнення скасувати (а.с.1-7).

Ухвалою судді від 14.02.2023 року було відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду на 22.02.2023 року (а.с17), про що було сповіщено сторін по справі (а.с.18-19,20).

17.02.2023 року від представника відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті надійшло клопотання про проведення розгляду даної справи в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних можливостей (а.с.21) та відзив на позовну заяву, яким представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.26-32).

Згідно відзиву відповідач стверджує, що:

Відповідно до частини дванадцятої статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт», державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Частиною другою статті 29 Закону України «Про дорожній рух», з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.

Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

За приписами статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У той же час, відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 (далі - Правила проїзду), транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху України.

Відповідачем у відзиві наводяться допустимі параметри, при яких допускається рух транспортних засобів та їх составів відповідно до пункту 22.5 ПДР України.

По твердженню відповідача, вказаними вище нормами врегульовано, що допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

За порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів та правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, статтею 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, передбачено адміністративну відповідальність.

Механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі визначено Порядком фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 №1174 (далі - Порядок фіксації адміністративних правопорушень).

Здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою, зокрема на автомобільному транспорті здійснюється, за допомогою встановлених на автомобільних дорогах автоматичних пунктів - комплексів технічних засобів, що здатні в автоматичному режимі, вимірювати загальну масу транспортного засобу; визначати кількості осей транспортного засобу; вимірювати навантаження, що припадають на кожну вісь транспортного засобу тощо.

Суть процесу автофіксації правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті полягає у забезпеченні прозорості фіксації порушень, зменшення участі посадових осіб у вказаному процесі, що спрямовано на об`єктивну оцінку обставин та фактів вчинення правопорушення.

Закріплений в законодавстві за реалізований на практиці механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі унеможливлює механічне втручання в роботу системи, а також унеможливлює наявність корупційної складової.

Оскаржувана постанова в повній мірі відповідає встановленим вимогам та містить усі необхідні відомості, зокрема, фактично зафіксовані параметри транспортного засобу та виміряні з урахуванням похибки вагові параметри транспортного засобу (кількість вісей, відстань між вісями, навантаження на вісь, загальну масу, формулу розрахунку, відсоток перевантаження, тонаж перевантаження та норматив, який застосовується до транспортного засобу).

В справі відсутні жодні докази, що під час проведення габаритно-вагового контролю транспортним засобом, здійснювалися безпечні вантажні перевезення в контейнерах, згідно з їх призначенням.

Відповідач стверджує, що відповідно до матеріалів фото фіксації, до конструкції контейнера внесено зміни, а саме: вмонтовано тентований верх.

Також, перевезення, здійснене позивачем не є перевезенням одного або більше змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра. Позивач не надає жодних підтверджуючих документів, які б свідчили про перевезення змінного кузову, також позивачем не надається і товаро-транспортна накладна.

Додатково відповідач зауважує, що правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 25.06,2020 по справі № 520/2261/19, передбачає: «обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову». Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у Постанові від 29.01.2020 у справі № 814/1460/16.

Враховуючи наведене, максимально дозволене навантаження відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху - 40 т.

Відповідач наводить формулу розрахунку % перевищення встановлених законодавством габаритно- вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами, та вважає, що вірно встановлено перенавантаження в 3245 кг, що становить 8.113%.

Відповідач звертає увагу суду, що в оскаржуваній постанові в графі Фактичні зафіксовані параметри транспортного засобу вказані всі зафіксовані показники, зокрема, кількість вісей, спарені колеса, відстань між осями, навантаження на вісь, загальна маса, висота, ширина, довжина. Також зазначено показники з врахуванням похибки.

Також оскаржувана постанова містить формулу розрахунку % перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами.

Тобто, позивач мав в наявності усі необхідні дані для самостійного проведення розрахунку.

З огляду на наведене, відповідач вважає твердження позивача неаргументованими. Таким чином, оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України відповідає усім вищенаведеним критеріям та містить усю необхідну інформацію, передбачену КУпАП та пунктом 17 Порядку фіксації адміністративних правопорушень, а отже, зміст оскаржуваної постанови відображає ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 132-1 КУпАП (перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами).

Дії посадових осіб Відповідача під час її формування є законними та такими, що відповідають вимогам статті 19 Конституції України.

За викладених обставин, представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову (а.с.26-45)

22.02.2023 року через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив, якою він наполягав на задоволенні позовних вимог (а.с.46-50).

В судове засідання 22.02.2023 року:

- позивач прибув та пояснив, що він безпосередньо перед судовим засіданням подав до суду відповідь на відзив, яку надіслав також і відповідачу, не заперечував проти надання представнику відповідача необхідного часу для підготовки заперечень на відповідь на відзив, також не заперечував проти задоволення клопотання представника відповідача про проведення судового засідання в режимі відео конференції (а.с.53);

- представник відповідача до суду не прибула, на електронну адресу суду раніше надіслала клопотання про проведення відео конференції (а.с.21) та відзив на позовну заяву (а.с.32).

Ухвалою суду від 22.02.2023 року було задоволено клопотання представника відповідача про проведення судового засідання в режимі відео конференції та відкладено судовий розгляд на 09:00 годину 15.03.2023 року (а.с.54), про що було сповіщено сторін по справі (а.с.55, 56).

В судовому засідання 15.03.2023 року:

- позивач підтримав свої вимоги, та наполягав на їх задоволенні. Просив взяти до уваги доводи, викладені в позові, а також відповідь на відзив (а.с.46-50), та додаткові пояснення від 14.03.2023 року (а.с.57-67).

Надаючи пояснення в судовому засіданні, позивач визнав, що допустив порушення п.22.5 ПДР України, та транспортний засіб під його керуванням марки DAF ТЕ 95 XF з реєстраційним номером НОМЕР_7 , мав перевищення загальної маси, однак відповідач здійснив не вірний розрахунок, виходячи з загальної ваги т/з 40 т, а не 42 т як визначено для контейнеровозів.

При цьому позивач запропонував суду здійснити самостійно розрахунок перевищення ваги транспортного засобу та визначити йому суму штрафу, яку він спроможний сплатити.

- представник відповідача категорично заперечувала, та в задоволенні позову просила відмовити.

На кожний довід позивача надала заперечення.

Так, щодо відсутності на автодорозі М-04, км 186+337, Дніпропетровська область дорожнього знак, що інформує учасників дорожнього руху про фіксацію ваги автоматичними пунктами, представник відповідача пояснила, що питання встановлення дорожніх знаків не відноситься до компетенції Укртрансбезпеки, оскільки відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про дорожній рух» організація дорожнього руху на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах здійснюється із застосуванням технічних засобів та автоматизованих систем керування дорожнім рухом відповідно до правил і стандартів, а також на основі проектів і схем організації дорожнього руху, погоджених із Міністерством внутрішніх справ України. До вказаних проектів і схем за приписами Міністерства внутрішніх справ України можуть бути внесені зміни та доповнення. Організація дорожнього руху здійснюється спеціалізованими службами, що створюються відповідними органами: на автомобільних дорогах, що перебувають у власності територіальних громад, - органами місцевого самоврядування.

Щодо доводів позивача про неналежне оформлення постанови, представник відповідача пояснила, що оскаржувана постанова містить необхідну інформацію, зокрема: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу; відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності; фактичні зафіксовані показники транспортного засобу, та показники з врахуванням похибки, формулу розрахунку відсотку перевищення встановлених законодавством габаритно- вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

В постанові викладена суть правопорушення та чітко зазначено про рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених п. 22.5 ПДР.

Крім цього, відповідачем надано докази у вигляді фотофіксації події адміністративного правопорушення, які зазначені в оскаржуваній постанові, відомості інформаційної картки габаритно-вагового контролю.

В постанові АА № 00004371 від 31.01.2023 встановлено перевищення транспортним засобом DAF ТЕ 95 XF, днз НОМЕР_7 нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України; перевищення загальної маси транспортного засобу на 8.113% (3.245 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон.

Відповідно до відомостей оскаржуваної постанови (графа фактичні зафіксовані параметри ТЗ) загальна маса - 48050 кг.

Прилад автоматичний для зважування транспортних засобів у русі зафіксував 5 осей, спарені колеса - 2 вісь. Як вбачається з фотофіксації, це комбінований транспортний засіб: двохвісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом.

Представник відповідача звернув увагу, що відповідно до пункту 22.5. Правил дорожнього руху навантаження в 42 тони, про яке зазначає Позивач, допускається для двовісного автомобіля (тягача) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра.

У Правилах перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14.01.1997 за № 363 (надалі - Наказ № 363), наведено визначення: вантажний контейнер - одиниця транспортного обладнання багаторазового використання, призначена для перевезення та короткочасного зберігання вантажів без проміжних перевантажень, зручна для механізованого навантаження та розвантаження, завантаження та вивантаження (внутрішній об`єм дорівнює 1 куб.м і більше).

Розрізняють контейнери універсальні, спеціалізовані і контейнери-платформи. Універсальні контейнери (ГОСТ 18447-79) використовуються для перевезення штучних вантажів широкої номенклатури, укрупнених вантажних одиниць і дрібноштучних вантажів.

Спеціалізовані контейнери призначені для вантажів обмеженої номенклатури чи окремих видів вантажів (ГОСТ 19417-74).

Контейнер-платформа - вантажна платформа з конструктивними особливостями і розмірами основи контейнера.

Відповідно до п. п. 17.2 - 17.5 Наказу № 363 забороняється перевозити в універсальних контейнерах вантажі, які швидко псуються, сипучі вантажі без тари, вибухові, займисті, їдкі та отруйні речовини, смердючі вантажі та ті, які забруднюють стіни і підлогу контейнера, а також вантажі, які не можуть бути завантажені в контейнер або вивантажені з нього без застосування вантажно-розвантажувальних механізмів.

Універсальні автомобільні контейнери, що належать перевізникам, повинні мати єдину нумерацію, а також нанесене фарбою, що контрастно виділяється від кольору контейнера, таке маркування: -розпізнавальний знак; - номер контейнера; -найменування власника контейнера; -вантажність і маса тари контейнера, кг; -внутрішній об`єм контейнера, куб.м, місце, місяць і рік виготовлення контейнера; -час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера.

Номер контейнера наноситься на всіх бокових стінках, даху і всередині контейнера. Універсальні автомобільні та спеціальні контейнери, які належать власникам вантажу, повинні мати маркування, яке запроваджене власником майна.

При цьому, обов`язково наноситься вантажність і маса тари контейнера, а також внутрішній об`єм контейнера (куб.м).

Крім цього, відповідно до вимог п. 17.15 Наказу № 363 після завантаження вантажу вантажовідправник повинен зачинити контейнер, закріпити ручку замка контейнера дротом діаметром не менше 2 мм, опломбувати контейнер у порядку, передбаченому розділом 9 цих Правил навісити бірку довжиною 120-150 мм і шириною 80-100 мм, на якій зазначаються пункти відправлення та призначення вантажу і найменування вантажоодержувача.

З цих підстав, представник відповідача стверджувала, що позивачем не надано доказів, що під час проведення габаритно-вагового контролю транспортним засобом, здійснювалися безпечні вантажні перевезення в універсальних контейнерах, згідно з їх призначенням, здійснювалися безпечні вантажні перевезення в спеціалізованих контейнерах, згідно з їх призначенням, що здійснювалися безпечні вантажні перевезення в спеціалізованих контейнерах-платформах, згідно з їх призначенням,

Напівпричепи-контейнеровози призначені, зазвичай, для перевезення морських контейнерів по автомобільним дорогам. Даний тип транспорту включає в себе шасі причепа або напівпричепа і фітинговий майданчик для установки контейнера та не мають змонтованих на них вантажно-розвантажувальних пристроїв.

В свою чергу, автотранспортний засіб зі знімним кузовом - спеціалізований транспортний засіб, обладнаний пристроєм для установки і знімання швидковідокремлюваного від шасі кузова, установлюваного при зніманні на опори чи дорожню поверхню.

Для перевезення знімних кузовів найчастіше використовуються шасі одиночних автомобілів і напівпричепів. Знімні кузови можуть бути виконані у виді безбортової платформи, фургона, цистерни, касетної чи самоскидної платформи.

Разом з цим, як вважає представник відповідача, позивач не надає жодних підтверджуючих документів, які б свідчили про перевезення змінного кузову.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 транспортний засіб позивача - це спеціалізований напівпричіп/н/пр.-контейнеровоз. Тобто, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу можливим є здійснення різних варіантів перевезень.

З наведеного вбачається, що позивач здійснював вантажні перевезення транспортним засобом, який не є контейнеровозом в розумінні вищезазначених норм та не використовувався в момент зафіксованого порушення як контейнеровоз, а також, перевезення, здійснене Позивачем не є перевезенням одного або більше змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра.

Таким чином, максимально допустиме навантаження для вказаного транспортного засобу відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху є 40 тон.

А тому по твердженню представника відповідача, оскаржувана постанова про адміністративне

правопорушення у сфері забезпечення безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України відповідає усім вищенаведеним критеріям та містить усю необхідну інформацію, передбачену КУпАП та пунктом 17 Порядку фіксації адміністративних правопорушень, а отже, зміст оскаржуваної постанови відображає ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 132-1 КУпАП (перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами).

Дії посадових осіб Відповідача під час її формування є законними та такими, що відповідають вимогам статті 19 Конституції України.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про відмову у задоволені позовних вимог за таких підстав.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч.1 ст.2 КАС України).

Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що старшим державним інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Соколюком Л.М. винесено постанову серії АА №00004371 у відношенні ОСОБА_1 , якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн.

За змістом цієї постанови 11.12.2022 р. о 12 годині 08 хв. за адресою М-04 км 186+337, Дніпропетровська область, автоматичним пунктом фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано транспортний засіб DAF ТЕ 95 XF, днз НОМЕР_7 із перевищенням нормативних параметрів, зазначених п. 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 8.113% (3.245 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон.

Відповідальною особою за рух цього транспортного засобу є ОСОБА_1 .

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 транспортний засіб DAF ТЕ 95 XF з реєстраційним номером НОМЕР_7 є спеціалізований вантажний спеціалізований сідловий тягач-Е, власником якого є ОСОБА_1 (а.с.12).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 - транспортний засіб SCHMITZ, реєстраційний номер НОМЕР_5 є «спеціалізований напівпричіп н/пр-контейнеровоз, свід. НОМЕР_8 03.11.2020 переобладнано обл. додатковими несівними ел-ми і пр-ми для перевез. контейнерів типу 1А або 1С», власником якого є ОСОБА_1 (а.с.12).

Положеннями п.1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №103 (далі - Положення) визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

До основних завдань Укртрансбезпеки віднесено, зокрема здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.

Відповідно до п.5 Положення Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю; у випадках, передбачених законом, складає протоколи про адміністративні правопорушення, розглядає справи про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення.

Згідно з п.7 Положення Укртрансбезпека для виконання покладених на неї завдань має право, зокрема: використовувати у своїй діяльності транспортні засоби, зокрема спеціалізовані, та засоби вимірювальної техніки; у разі виявлення порушень законодавства щодо габаритно-вагового контролю під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) копіювати, сканувати документи, які пред`являють водії транспортних засобів під час проведення такої перевірки, та використовувати їх як доказ під час розгляду справ про порушення законодавства; використовувати засоби фото- і відеофіксації процесу перевірки, зокрема в автоматичному режимі. Укртрансбезпека з метою забезпечення виконання покладених на неї законодавством завдань, зокрема в частині здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів, має право: проводити рейдові перевірки (перевірки на дорозі); використовувати засоби фото- і відеофіксації процесу перевірки, зокрема в автоматичному режимі.

З огляду на зазначене, законодавством чітко передбачено можливість Укртрансбезпеки здійснювати державний нагляд (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті, зокрема в частині здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів, що включає: здійснення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт (Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 р. №1567); фіксацію адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі (Порядок фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2019 №1174 (в ред. постанови Кабінету Міністрів України від 16 червня 2021 р. №623).

Згідно із ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Вирішуючи спір по суті, суд також враховує, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року №3353-XII учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Частиною 2 ст. 29 Закону України від 30.06.1993 року №3353-ХІІ передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно із ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005 року №2862-IV рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 року №30, транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху встановлено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь -11т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Згідно із п. 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 року №30, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Слід враховувати, що механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі визначає Порядок фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 року №1174.

За визначенням, наведеним у п. 2 Порядку від 27.12.2019 року №1174, автоматичний пункт фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті - комплекс технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу в русі, визначених пунктом 12 цього Порядку, з одночасною його фотозйомкою, відеозаписом (за наявністю) та ідентифікацією за державним реєстраційним номером.

Пунктом 8 Порядку від 27.12.2019 року №1174 передбачено, що вимоги до технічних засобів автоматичних пунктів визначаються Технічним регламентом засобів вимірювальної техніки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2016 року №163.

Згідно із п.п. 11, 12 Порядку від 27.12.2019 року №1174 автоматичними пунктами фіксуються правопорушення, передбачені Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Автоматичний пункт може забезпечувати:

- вимірювання навантажень, що припадають на кожну вісь транспортного засобу;

- вимірювання загальної маси транспортного засобу;

- визначення кількості осей транспортного засобу та віднесення транспортного засобу до однієї із відповідних категорій;

- вимірювання міжосьових відстаней транспортного засобу;

- визначення кількості коліс (скатності) на осях транспортного засобу;

- вимірювання габаритів транспортного засобу;

- фіксацію та розпізнавання державних номерних знаків транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу);

- фіксацію фронтального зображення транспортного засобу;

- фіксацію загального вигляду транспортного засобу (вигляд збоку) в момент проїзду через автоматичний пункт (оглядова фотографія транспортного засобу, на якій відображені його контури та кількість осей);

- первинне оброблення зібраних даних та передачу інформації до інформаційно-телекомунікаційної системи за допомогою засобів захищених каналів зв`язку із використанням наскрізного шифрування;

- автентифікацію автоматичного пункту, контроль цілісності, авторства, доступності, а також неспростовності дій щодо інформації, що передається від автоматичного пункту до інформаційно-телекомунікаційної системи.

Відповідно до п.п. 13, 14, 15 Порядку від 27.12.2019 року №1174 під час вимірювання габаритно-вагових параметрів транспортних засобів застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність.

Інформація від автоматичних пунктів передається до інформаційно-телекомунікаційної системи у вигляді метаданих.

Метадані повинні містити дані про:

- засоби вимірювальної техніки - назва засобу вимірювальної техніки та його умовне позначення, серійний номер, найменування виробника, рік виготовлення, метрологічні характеристики, найменування власника засобу вимірювальної техніки, документи про відповідність та/або результати повірки (дата повірки, строк дії повірки);

- місце фіксації (кілометр + метр, географічні координати);

- найменування автомобільної дороги загального користування, вулиць і доріг міст та інших населених пунктів;

- дату і час фіксації здійснення вимірювання, смугу руху, напрямок руху, максимальне дозволене навантаження на вісь, державний номерний знак транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу), категорію транспортного засобу, тип транспортного засобу згідно з пунктом Г.2 додатка Г ДСТУ 8824:2019 «Автомобільні дороги. Визначення інтенсивності руху та складу транспортного потоку», повну масу транспортного засобу, ширину, висоту, довжину, розподіл навантаження за вісями транспортного засобу (номер вісі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей, фактичну міжосьову відстань, фактичну шинність (кількість коліс) на вісі);

- фотографії транспортного засобу - фронтальна, фотографія державного номерного знака транспортного засобу, фотографія державного номерного знака причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу), оглядова фотографія із зображенням розпізнаного державного номерного знака;

- відеозапис руху транспортного засобу через автоматичний пункт (за наявності).

За правилами п.п. 16, 17 Порядку від 27.12.2019 року №1174 посадові особи Укртрансбезпеки, уповноважені розглядати справи про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, під час їх розгляду використовують інформаційні файли.

Рішення посадової особи Укртрансбезпеки, прийняті під час розгляду справ про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, підтверджуються шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису та створення кваліфікованої електронної печатки із використанням засобів кваліфікованого електронного підпису, що мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання.

У постанові про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, зафіксоване в автоматичному режимі, зазначаються виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги, а також нормативні габаритно-вагові параметри транспортних засобів на даній ділянці автомобільної дороги.

Інформаційні файли з винесеними постановами передаються до Реєстру адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.

Стаття 132-1 КУпАП визначає відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів та правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами. При цьому, приписами ч. 2 цієї статті визначено наступне порушення:

Перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.

Дія частини другої цієї статті поширюється на правопорушення, пов`язані з перевищенням габаритних та/або вагових параметрів. Підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої частинами першою і другою цієї статті, є наявність дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Суб`єкт відповідальності за правопорушення, передбачене ч.2 ст.132-1 КУпАП, визначено ст.143 КУпАП, в якій зазначено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно- телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

У Примітці цієї статті передбачено, що підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої частинами першою і другою цієї статті, є наявність дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

За правилами ст.14-1 КУпАП до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у разі їх фіксації працюючими в автоматичному режимі спеціальними технічними засобами, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису притягаються власники (співвласники) транспортних засобів.

Та обставина, що належний позивачу вантажний сідловий тягач здійснював рух автомобільними дорогами загального користування та перевозив вантаж з перевищенням нормативних параметрів, визначених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України без отримання на те спеціального дозволу, формує в його (позивача) діях склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.132-1 КУпАП.

Подія та склад адміністративного правопорушення, які є обов`язковими умовами для притягнення особи до адміністративної відповідальності, належним чином встановлені та відображені у оскаржуваній постанові, а також підтверджуються: фотографіями транспортного засобу та державних номерних знаків, здійсненими у момент фіксації транспортного засобу в момент проїзду через автоматичний пункт; відеозаписом руху транспортного засобу через автоматичний пункт (а.с.33-43)..

Вказані докази також містяться на офіційному веб-сайті Укртрансбезпеки у мереж Інтернет за наступним посиланням: https://wim.dsbt.gov.ua/r/a/BMOOOO1249/, яке зазначене в оскаржуваній постанові з ідентифікатором доступу.

Стосовно доводів позивача про те, що транспортний засіб є контейнеровозом, оскільки до нього в момент фіксації порушення в русі був приєднаний напівпричеп-контейнеровоз, то не були порушені норми про максимально допустимі параметри суд зазначає таке.

Згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» причіп - транспортний засіб без власного джерела енергії, пристосований для буксирування автомобілем; напівпричіп - причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.

Положеннями пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року №363 визначено, що сідельний тягач - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.

Таким чином, напівпричіп - це транспортний засіб без джерела енергії та самостійно пересуватись і перевозити вантажі по дорогах не може, отже рушійною силою для нього є саме тягач, який є основним транспортним засобом, котрий здійснює перевезення вантажів власник якого є суб`єктом адміністративної відповідальності за порушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, в тому числі за ст.132-1 КУпАП. Отже максимально допустимі вагові параметри складають 40 тон (загальна маса) та 22 тони (навантаження на строєні осі).

Відповідно до наказу Міністерства транспорту України від 14 січня 1997 року №363 «Про затвердження правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні» дано визначення н/причеп-контейнеровоз - транспортний засіб спеціалізованого призначення, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів певних категорій-контейнерів.

Згідно з положеннями п.17.2-17.5 Наказу міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 року «Про затвердження правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні» передбачено, що забороняється перевозити в універсальних контейнерах вантажі, які швидко псуються, сипучі вантажі без тари, вибухові, займисті, їдкі та отруйні речовини, смердючі вантажі та ті, які забруднюють стіни і підлогу контейнера, а також вантажі, які не можуть бути завантажені в контейнер або вивантажені з нього без застосування вантажно-розвантажувальних механізмів. Універсальні автомобільні контейнери, що належать Перевізникам, повинні мати єдину нумерацію, а також нанесене фарбою, що контрастно виділяється від кольору контейнера, таке маркування: розпізнавальний знак; номер контейнера; найменування власника контейнера; вантажність і маса тари контейнера, кг; внутрішній об`єм контейнера, куб.м, місце, місяць і рік виготовлення контейнера; час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера. Номер контейнера наноситься на всіх бокових стінках, даху і всередині контейнера. Універсальні автомобільні та спеціальні контейнери, які належать власникам вантажу, повинні мати маркування, яке запроваджене власником майна. При цьому обов`язково наноситься вантажність і маса тари контейнера, а також внутрішній об`єм контейнера (куб.м).

Приймання вантажів для перевезення в контейнерах здійснюється: при наявності Договору - на підставі заявки, а при відсутності Договору - разового договору.

Як свідчать обставини справи, позивач уникав відповіді на запитання щодо вантажу, який він перевозив. Товарно-транспортна накладна на вантаж, який перевозив позивач, також суду надана не була. Документи, які підтверджують перевезення вантажу автомобільним транспортом у контейнері, в останнього відсутні.

Відтак, на переконання суду, є обґрунтованими доводи відповідача про те, що сам факт реєстрації за позивачем автомобільного транспорту - контейнеровоза не поширює вагові обмеження, передбачені п. 22.5 Правил дорожнього руху, у 42 т для відповідного транспорту.

Статтею 86 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Однак, позивачем не надано доказів того, що на розміщеному напівпричепі знаходився саме контейнер із відповідним маркуванням. Зазначене підтверджується і фотознімками, зробленими під час фіксації факту порушення.

Слід зробити висновки, що позивач здійснював вантажні перевезення транспортним засобом, який є контейнеровозом в розумінні вищезазначених норм, але не використовувався в момент зафіксованого порушення як контейнеровоз, тому фактична маса транспортного засобу повинна бути не більше 40 т., з якої, відповідно, здійснювався розрахунок перевищення порівняно з фактичною масою 43.245 тони порівняно з дозволеними 40 тонами.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у Постанові від 29.01.2020 року у справі №814/1460/16.

Крім того, позивач особисто підтвердив в судовому засіданні, що ним допущено порушення п.22.5 ПДР України під час перевезення вантажу 11.12.2022 року, однак не погоджується з розрахунком здійсненим відповідачем та відповідно з сумою штрафу.

Згідно з положеннями абзацу двадцять сьомого глави 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за №128/2568, товарно-транспортна накладна не є первинним документом, що підтверджує фактичну масу товарно-матеріальних цінностей, що перевозяться, а використовується виключно для обліку таких товарно-матеріальних цінностей в аспекті підтвердження факту.

Таким чином, факт наявності товарно-транспортної накладної не виключає перевезення, одночасно і інших товарно-матеріальних цінностей, не вказаних в первинних документах, що впливає на загальну вагу транспортного засобу.

Позивачем взагалі не надано товарно-транспортної накладної, та не надано пояснень щодо вантажу, який він перевозив, аби суд міг пересвідчитися дотримання позивачем вимог п.17.2-17.5 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, якими забороняється перевозити в універсальних контейнерах вантажі, які швидко псуються, сипучі вантажі без тари, вибухові, займисті, їдкі та отруйні речовини, смердючі вантажі та ті, які забруднюють стіни і підлогу контейнера, а також вантажі, які не можуть бути завантажені в контейнер або вивантажені з нього без застосування вантажно-розвантажувальних механізмів.

Крім того, об`єктивною стороною порушення, за яке оскаржуваною постановою накладено стягнення, є не лише перевищення загальної маси, а також перевищення навантаження на строєні осі транспортного засобу.

Інформація, яка формує об`єктивну сторону порушення, не лише міститься в постанові, але й підтверджуються інформаційними файлами та даними фотофіксації.

Відповідно до інформаційної карти габаритно-вагового контролю за постановою 00004371, загальна маса належного позивачу транспортного засобу в момент вчинення порушення склала 43245 тони, тобто більше за максимально дозволену масу порівняно з 40 тонами на 3245 тон, що і відображено в оскаржуваній постанові.

Отже, факт перевищення позивачем нормативних параметрів транспортних засобів, визначених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України доведено належними, допустимими та достовірними доказами, що пов`язано із правомірністю порядку проведення габаритно-вагового контролю, а також використання при проведенні останнього належного технічного приладу.

Перевищення параметрів зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху України було встановлено із врахуванням вимірів із урахуванням похибки вагових та габаритних параметрів зазначеного вище транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортного засобу на ділянці автомобільної дороги.

Відсоткове значення перевищення максимально допустимої маси транспортного засобу отримується з врахуванням допустимої похибки вимірювання вагового комплексу, яка складає до 8.113% щодо визначення загальної маси транспортного засобу.

Враховуючи можливу максимально дозволену похибку автоматичного комплексу габаритно-вагового контролю, відсоткове перевищення загальної маси транспортного засобу здійснюється за формулою: Мфакт-Ммакс - 10%*Мфакт х І00% Ммакс, де Мфакт - фактична маса транспортного засобу, зафіксована в автоматичному режимі; Ммакс - максимально допустима п. 22.5. Правил загальна маса транспортного засобу.

Отже, фактично зафіксована загальна маса транспортного засобу автоматичним комплексом габаритно-вагового контролю склала 43245 кг замість 40000 кг дозволених.

Розрахунок відсоткового перевищення загальної маси виглядає так: (48050 кг - 40 000 кг - 10% * 48050 кг) / 40 000 кг) * 100 = ((8050 кг-4805 кг)/40000 кг)*100%= (3245 кг/40000 кг)*100% = (перевищення з урахуванням максимальної похибки в обидві сторони) = 8.113 %.

Таким чином вірно встановлено перевантаження в 3245 кг, що становить 8.113%.

Розміри відсотків 8.113 % (маса), отримані в результаті даних розрахунків, відповідають зазначеним в оспорюваній постанові.

Суд також критично розцінює доводи позивача про відсутність відповідного дорожнього знаку, що інформує учасників дорожнього руху про фіксацію автоматичними пунктами оскільки, відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про дорожній рух» організація дорожнього руху на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах здійснюється із застосуванням технічних засобів та автоматизованих систем керування дорожнім рухом відповідно до правил і стандартів, а також на основі проектів і схем організації дорожнього руху, погоджених із Міністерством внутрішніх справ України. До вказаних проектів і схем за приписами Міністерства внутрішніх справ України можуть бути внесені зміни та доповнення. Організація дорожнього руху здійснюється спеціалізованими службами, що створюються відповідними органами: на автомобільних дорогах, що перебувають у власності територіальних громад, органами місцевого самоврядування.

На спростування доводів позивача відповідачем було надано копію схеми організації дорожнього руху на майданчику для зважування дорожніх транспортних засобів у русі на автомобільній дорозі М-04 186+337 км, Дніпропетровська область.

Виходячи із вказаних обставин справи та положень законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку про те, що враховані під час накладення стягнення показники вагового обладнання підтверджені належними доказами, а отже відповідачем доведено своє рішення на відповідність його критерію обґрунтованості та правомірності.

Доводи позивача щодо невідповідності оскаржуваної постанови вимогам КУпАП, до якої не було також додано квитанцію про сплату адміністративного штрафу, суд до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються дослідженими доказами, та сам позивач до позову додав копію квитанції про сплату адміністративного штрафу.

Крім того, судом було встановлено, що оскаржувана постанова містить необхідну інформацію, зокрема: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу; відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності; фактичні зафіксовані показники транспортного засобу, та показники з врахуванням похибки, формулу розрахунку відсотку перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Безпідставними є доводи позивача, що Сертифікат відповідності приладу автоматичного для зважування дорожніх транспортних засобів у русі типу: WIM 20, WAGA-WIM35 (у складі Автоматичного пункту ваго-габаритного контролю «WAGA», зі строком чинності до 22.07.2022 року на час фіксації оскаржуваного правопорушення був не дійсним.

Оскільки прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі WIM20, WAGA-WIM35, № 7, автомобільна дорога М-04 км 186+337, Дніпропетровська область, яким здійснювалась фіксація правопорушення в автоматичному режимі по постанові АА № 00004371, є справним та придатним до експлуатації, що підтверджується сертифікатом відповідності UА.ТR.113-0619/05F- 21 від 23.07.2021, сертифікатом перевірки типу UА.ТR.113-0619-21 від 13.04.2021.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2022 № 412 «Деякі питання повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки в умовах воєнного стану» позитивні результати періодичної, позачергової повірки та повірки після ремонту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, засвідчені відбитком повірочного тавра на таких засобах чи записом з відбитком повірочного тавра у відповідному розділі експлуатаційних документів та/або оформлені свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, строк дії яких закінчився у період воєнного і надзвичайного стану та протягом місяця після його припинення чи скасування, чинні на період воєнного і надзвичайного стану та протягом трьох місяців після його припинення чи скасування на всій території України або в окремих її місцевостях.

Таким чином, автоматичний пункт габаритно-вагового контролю у русі станом на час фіксації адміністративного правопорушення, вчиненого Позивачем, був обладнаний приладом автоматичним для зважування дорожніх транспортних засобів у русі, який станом на момент фіксації вчинення Позивачем адміністративного правопорушення був справним та готовими до експлуатації, а отже, показники вимірювань навантажень на осі та загальної маси транспортного засобу, визначені ним, є об`єктивними та достовірними відомостями, згідно з Порядком фіксації адміністративних правопорушень

З огляду на все викладене вище, доводи позову не спростовують факт наявності події адміністративного правопорушення за ч.2 ст.132-1 КУпАП, а отже, враховуючи, що сам по собі факт перевищення позивачем нормативних параметрів транспортних засобів, визначених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України доведений належними, допустимими та достовірними доказами, що пов`язано із правомірністю порядку проведення габаритно-вагового контролю, а також використання при проведенні останнього належного технічного приладу, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовної заяви та про правомірність оскаржуваної постанови.

Щодо судового збору:

Відповідно до ч. 3 ст. 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 березня 2020 року в справі № 543/775/17 зазначила, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 3, 5 Закону України «Про судовий збір», які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Також, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, який передбачав, що судовий збір при оскарженні постанов про адміністративне правопорушення сплаті не підлягає, та зазначила, що чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення.

З позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено вимоги немайнового характеру та при зверненні з даним позовом до суду, ним було сплачено суму судового збору в розмірі 536.80 гривень (а.с.8).

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» - судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Так згідно ст.4 ч.1 п.3 пп.1 названого закону, за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою сплачується судовий збір - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що наразі становить 1073.60 гривень.

Жодних інших розмірів ставок судового збору за подання фізичною особою адміністративного позову немайнового характеру до адміністративного суду, в тому числі в залежності від категорії чи складності спору, характеру спірних правовідносин, Закон України «Про судовий збір» не містить, порядком розгляду справ з приводу рішень щодо притягнення до адміністративної відповідальності (ст.286 КАС України) не передбачено можливість зменшення розміру чи звільнення від сплати судового збору (на відміну, наприклад, від справ, розгляд яких передбачено ст.274 КАС України).

Таким чином, позивачем не у повному розмірі сплачено суму судового збору, а відтак слід стягнути з позивача на користь держави недоплачену суму судового збору в розмірі 536.80 гривень.

Керуючись ст.ст.2, 5, 7, 9, 72-77, 90, 241-246, 250, 268, 271, 286 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі відмовити.

Стягнути з позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_9 , виданий Болградським РВ УМВС України в Одеській області від 23.04.2008 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_10 на користь держави недоплачену суму судового збору в розмірі 536.80 гривень (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених статтею 286 КАС України, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 20.03.2023 року і додано до справи.

Суддя: С.В.Кодінцева