Справа № 120/9378/22
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2023-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 березня 2023 р. Справа № 120/9378/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Богоноса М.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Філіппова Ю.Ю.

представника позивача Юрченка Т.П,

представників відповідача Богдашевського В.В., Високогляда А.І

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропослугтранссервіс" до Вінницької митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, картки відмови у прийнятті митної декларації

УСТАНОВИВ

11.11.2022 у Вінницький окружний адміністративний суд надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропослугтранссервіс" (далі позивач, ТОВ "Агропослугтранссервіс") до Вінницької митниці (далі відповідач).

У позовній заяві позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 19.07.2022 № UA401000/2022/000024/2;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 19.07.2022 № UA401020/2022/001428.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що за межами території України придбав транспортний засіб марки DAF модель XF 460 FT за ціною 18445,00 євро.

18.07.2022 звернувся до відповідача з електронною митною декларацію від 18.07.2022 № UA401020/2022/031487 для здійснення імпортного митного оформлення придбаного автомобіля.

За результатами опрацювання декларації відповідач оформив картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 19.07.2022 № UA401020/2022/001428 та прийняв рішення від 19.07.2022 № UA401000/2022/000024/2 про коригування митної вартості товарів, яким збільшено суму митних платежів.

З такими рішенням позивач не погоджується, вважає їх протиправним, посилаючись на відсутність розбіжностей між заявленою митною вартістю та встановленою в результаті митного оформлення вартістю придбаного автомобіля. На думку позивача, митною службою порушено норми ст. 57 МК України, а саме визначено вартість задекларованого товару за резервним методом, тоді як подані в цілях митного оформлення документи давали достатні підстави для застосування основного методу. Тому, за захистом своїх прав та інтересів позивач звернувся до суду.

Ухвалою від 16.11.2022 відкрито провадження у адміністративний справі та вирішено її розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання. Цією ж ухвалою сторонам встановлено строк для подання заяв по суті справи.

28.11.2022 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить у задоволені позовних вимог відмовити повністю. Обґрунтовуючи відзив відповідач зазначив, що ним було прийнято до митного оформлення митну декларацію позивача № UA401020/2022/031487. Заявлений до митних процедур товар: сідельний тягач, що був у використанні марки DAF, модель XF 460, vin: НОМЕР_1 .

При цьому для підтвердження митної вартості товару подані наступні документи: рахунок - фактура (інвойс) від 05.07.2022 № 031-2022, платіжне доручення від 06.07.2022 № 21, довідка про понесені транспортні витрати та страхування від 18.07.2022 № 65, свідоцтво про реєстрацію ТЗ від 23.11.2016 № НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ від 23.11.2016 № ZBI 186070449, зовнішньоекономічний договір від 05.07.2022 № 05/07/2022, митна декларація країни відправлення від 11.07.2022 № 22DE87E7.

Із вказаних документів митним органом встановлено, що у наданому до митного оформлення інвойсі від 05.07.2022 № 031-2022 відсутнє посилання на контракт, що унеможливлює однозначне встановлення належності інвойсу до контракту від 05.07.2022 № 05/07/2022. В наданій довідці про понесені транспортні витрати та страхування № 65 від 18.07.2022 на загальну суму 600 EUR (300 EUR окремо за сідельний тягач) відсутні конкретні числові значення витрат на транспортування та страхування, хоча згідно п. 3.5 зовнішньоекономічного договору від 05.07.2022 № 05/07/2022 передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві разом з товаром документи, в тому числі страхові поліси та номерні знаки.

Відповідач зазначає, що відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599 "Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України подаються транспорті (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Враховуючи те, що перевезення здійснювалось ТОВ "Агропослугтранссервіс", яке виступає і отримувачем товару, жоден з вищезазначених документів, та документи які б підтверджували вартість страхування до митного оформлення не надано, відповідно не надано документи, що згідно з ч. 1, 2 ст. 53 МК України в обов`язковому порядку подаються з метою підтвердження заявленої митної вартості.

Крім того, згідно з додатково наданої декларантом копії декларації країни відправлення від 11.07.2022 № 22DE87E7 поставка товару здійснювалась на умовах EXW Schonau, що суперечить умовам поставки зазначеним у п. 3,7 контракту ( FCA Munchen).

Відповідно до умов поставки EXW (франко-завод) продавець здійснює поставку в момент коли він надає товари у розпорядження покупця в названому місці (згідно митної декларації країни експорту Schonau), продавець не несе будь-яких витрат по очищенню товарів для експорту. Також відправником товару виступає PRYSYAZHNYK YURIY, а не юридична особа, з якою укладено зовнішньоекономічний договір від 08.07.2022 № 08/07/2022 FIRMA YURIY PRYSYAZHNYK.

З огляду на викладене відповідач вважає, що існує обґрунтований сумнів достовірності задекларованої позивачем митної вартості товару. Відтак відповідач зазначає, що 18.07.2022 декларанту були направленні електронні повідомлення щодо витребування додаткових документів згідно ч. 2, 3 ст. 53 МК України, однак декларант надіслав повідомлення, що інші документи надаватись не будуть. У зв`язку з цим є підстави вважати, що інвойс, який подавався до митного оформлення, не містить достовірної інформації щодо "дійсної вартості" транспортного засобу, тоді як визначити митну вартість за другорядним методом неможливо з причин відсутності у митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості.

Таким чином, на думку відповідача, митниця діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, відповідач просить зменшити заявлені позивачем до відшкодування витрати на правничу допомогу. Як зазначає відповідач, розмір витрат на правничу допомогу має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (надання послуг), часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

06.01.2023 від представника позивача надійшли письмові пояснення щодо відзиву на позовну заяву, в яких представник просить задовольнити позов повністю. Аргументи письмових пояснень щодо відзиву в основному ґрунтуються на доводах, що висловлені у позовній заяві.

06.01.2023 представником позивача подано клопотання про залишення відзиву без розгляду. Обґрунтовуючи подане клопотання представник зазначає, що відповідач не виконав вимоги, передбачені ст. 162, 167 КАС України, оскільки до відзиву додано довідку розсилки (направлення) копії відзиву на електронну адресу представника позивача, проте така адреса не належить адвокату Юрченку Т.П. і не вказана у позовній заяві. Відтак, посилаючись на ст. 44 та ч. 2 ст. 167 КАС України, представник позивача просить залишити без розгляду та повернути відзив відповідачу.

Разом з тим, на думку суду, заявлене клопотання не може бути задоволене. Суд враховує, що наведені вище представником позивача обставини хоч і мають місце, але, беручи до уваги, що представник позивача все-таки подав письмові пояснення щодо відзиву, які прийняті судом до розгляду, суд вважає, що за цих обставин відмова у прийнятті до розгляду відзиву буде надміру формальною та порушувати принцип рівності учасників процесу перед законом і судом. При цьому визначальним суд вважає те, що відзив був поданий у встановлений судом строк, тоді як в силу приписів ч. 6 ст. 162 КАС України лише в разі неподання відповідачем відзиву суд вирішує справу за наявними матеріалами. Натомість правових наслідків в разі певних недоліків відзиву та неналежного виконання відповідачем вимог щодо надіслання примірника відзиву іншим учасникам справи нормами процесуального закону не передбачено.

Ухвалою від 14.02.2022 розгляд справи вирішено продовжити за правилами спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання.

У судовому засіданні від 16.03.2022 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов повністю. Представник додатково надав пояснення щодо структури митної вартості імпортованого позивачем товару та щодо документів, які надані декларантом для її підтвердження.

Представники відповідача, в свою чергу, просили у задоволенні вимог позову відмовити. В усних поясненнях зауважили, що позивачем при митному оформлені транспортного засобу не підтверджено усі складові митної вартості, що викликало обґрунтовані сумніви у достовірності заявлених показників. Акцентували увагу на тому, що витрати на страхування та транспортування підтверджені у довільному порядку, незважаючи на те, що законодавством передбачено чіткі вимоги до таких документів.

Дослідивши наявні у справі докази та аргументи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

08.07.2022 між позивачем ТОВ "Агропослугтранссервіс" в особі директора Бень В.В. (Покупець) та Firma Yuriy Prysyazhnyuk (Продавець) укладено Контракт № 05/07/2022.

Відповідно до п. 1.1 вказаного Контракту продавець поставляє покупцеві наступні транспорті засоби, бувші у використанні: автомобіль DAF XF460 FT, EZ: 23.11.2016, FIN: НОМЕР_3 .

Згідно з п. 2.1 Контракту загальна вартість автомобіля складає 18445,00 євро.

Відповідно до п. 3.5 Контракту Продавець зобов`язаний передати Покупцеві разом з товаром наступні документи: оригінал та дві копії інвойсу Продавця, страхові поліси, номерні знаки, технічну документацію на Товар, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Пунктом 3.7 Контракту передбачено, що Продавець поставляє товар відповідно до цього контракту на наступних умовах: FCA-Munchen.

З метою оформлення вказаного товару позивачем подано до Вінницької митниці електронну митну декларацію 18.07.2022 № UA401020/2022/031487, в якій митна вартість товару визначена за основним методом.

Разом з електронною митною декларацією було надано наступні документи:

- Рахунок - фактура (інвойс) № 031-2022 від 05.07.2022;

- Декларацію про походження товару № 031-2022 від 05.07.2022;

- Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 23.1.2016;

- Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 від 23.11.2016;

- Банківський платіжний документ, що стосується товару № 21 від 06.07.2022;

- Документ, що підтверджує вартість перевезення товару № 65 від 18.07.2022;

- Висновок про якісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями № 136/07 від 18.07.2022;

- Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі - продажу товарів № 05/07/2022 від 05.07.2022;

- Інші некласифіковані документи лист № 180722/5 від 18.07.2022;

- Інші некласифіковані документи лист № 190722/1 від 19.07.2022;

- Копію митної декларації країни відправлення № 22DE87E7 від 11.07.2022;

- Митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів № UA401020/2022/031487 від 18.07.2022.

18.07.2022 декларант отримав від Митниці повідомлення про необхідність надання додаткових документів, що відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України підтверджують митну вартість товарів, а саме: 1) декларацію митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок - фактура (інвойс) або рахунок - проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі - продажу; 4) якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (а.с. 34).

У відповідь митний брокер позивача листом від 18.07.2022 № 180722/5 повідомив, що усі наявні документи, що стосуються визначення митної вартості, надані з електронною митною декларацією, а тому додаткові документи надаватися не будуть (а.с. 35).

Отримавши вказаний лист, відповідачем направлено нову вимогу про необхідність надання наступних документів: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс - листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (а.с. 36).

У відповідь митний брокер позивача листом від 19.07.2022 № 180722/5 повідомив, що усі наявні документи, що стосуються визначення митної вартості, надані з електронною митною декларацією. Додатково надіслано калькуляцію б/н від 18.07.2022 по витратах на транспортування транспортних засобів, де окремо зазначено вартість транспортних витрат та страхування до митного кордону України. Також додатково надіслано експортну декларацію країни відправлення № 22DE87E7 від 11.07.2022, де зазначено вартість транспортного засобу (а.с. 37).

Як наслідок, за результатом опрацювання декларації відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів від 19.07.2022 № UA401000/2022/000024/2 яке призвело до збільшення суми митних платежів (а.с. 26).

Підставою для прийняття рішення від 19.07.2022 № UA401000/2022/000024/2 зазначено такі аргументи:

- в наданому до митного оформлення інвойсі від 05.07.2022 № 031-2022 відсутнє посилання на контракт, що унеможливлює однозначне встановлення належності інвойсу до контракту від 05.07.2022 № 05/07/2022;

- в наданій довідці про понесені транспортні витрати та страхування № 65 від 18.07.2022 на загальну суму 600 EUR відсутні конкретні числові значення витрат на транспортування та страхування;

- відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599 "Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення", для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

- згідно додатково наданої декларантом копії декларації країни відправлення від 11.07.2022 № 22DE87E7 поставка товару здійснювалася на умовах EXW Schonau, що суперечить умовам поставки зазначеним у п.3.7 контракту (FCA-Munchen).

Цим рішенням позивачу (декларанту) роз`яснено, що згідно з п. 3 ст. 52 Митного кодексу України він має право на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються у разі його згоди чи згоди уповноваженої особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів та за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом.

Рішення від 19.07.2022 № UA401000/2022/000024/2 про коригування митної вартості товарів стало підставою для оформлення картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA401020/2022/001428.

Не погодившись з рішенням відповідача від 19.07.2022 № UA401000/2022/000024/2 про коригування митної вартості товарів та карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 19.07.2022 № UA401020/2022/001428 з метою їх скасування, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справляння митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України, Податкового кодексу України та інших законів України з питань оподаткування.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з ч. 1 ст. 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Відповідно до частин 1-2 ст.257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи. Електронне декларування здійснюється з використанням електронної митної декларації, засвідченої електронним цифровим підписом, та інших електронних документів або їх реквізитів у встановлених законом випадках, а також електронних (сканованих) копій паперових документів, засвідчених електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом (ч.6 ст.257 МК України).

Частиною третьою статті 318 МК України передбачено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Розділом ІІІ МК України унормовано питання митної вартості товарів, методи її визначення та наслідки виявлення розбіжностей.

Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 МК України митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації (ст. 52 МК України).

Перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений статтею 53 МК України, частиною першою якої обумовлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Згідно з частиною другою зазначеної статті документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Судом встановлено, що разом із митною декларацією від 18.07.2022 № UA401020/2022/031487 позивачем подано й інші документи, як це передбачено Митним кодексом України, а саме: рахунок - фактура (інвойс) № 031-2022 від 05.07.2022; декларацію про походження товару № 031-2022 від 05.07.2022; Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 23.1.2016; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 від 23.11.2016; банківський платіжний документ, що стосується товару № 21 від 06.07.2022; калькуляцію транспортних витрат б/н від 18.07.2022; документ, що підтверджує вартість перевезення товару № 65 від 18.07.2022; висновок про якісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями № 136/07 від 18.07.2022; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі - продажу товарів № 05/07/2022 від 05.07.2022; інші некласифіковані документи лист № 180722/5 від 18.07.2022; інші некласифіковані документи лист № 190722/1 від 19.07.2022.

Згідно із статтею 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Безспірно встановлено, що позивач в цілях митного оформлення товару який ним ввозився в режимі імпорту на підставі митної декларації UA401020/2022/031487 визначив митну вартість за основним методом.

Згідно ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи передбачені цією статтею.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч. 5 ст. 53 МК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Разом з тим, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (ч. 7 ст. 54 МК України).

Крім цього частиною 1 ст. 55 МК України митному органу надано повноваження приймати рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Проаналізувавши наведені норми Митного кодексу України суд доходить таких висновків.

Декларант (позивач) при митному оформленні товарів зобов`язаний подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Однак митний орган (відповідач) має повноваження здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом.

Зокрема митний орган може надіслати декларанту письмову вимогу про надання додаткових документів у тому разі, коли у документах, поданих декларантом для митного оформлення наявні розбіжності, ознаки підробки або відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, наявні обґрунтовані підстави вважати, про наявність взаємозв`язку між продавцем і покупцем, який впливає на заявлену декларантом митну вартість.

Водночас цим повноваженням митниці на витребування додаткових документів кореспондує обов`язок належним чином обґрунтувати наявність підстав вважати та належним чином обґрунтувати причини, з яких заявлена митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих декларантом разом із митною декларацією.

Крім цього, наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Позиція суду узгоджується із висновком Верховного Суду викладеному у постанові від 08.06.2022 (справа № 380/1197/20).

При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України (подані документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, мають ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари), є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі. Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.

В подальшому ненадання декларантом повного переліку правомірно витребуваних документів може бути підставою для прийняття митним органом рішення про коригування митної вартості та застосування іншого (не основного) методу визначення митної вартості та відмови в митному оформленні випуску чи пропуску товарів через митний кордон.

Цими повноваженнями скористався відповідач у спірних правовідносинах прийнявши рішення про коригування митної вартості товарів від 19.07.2022 № UA401000/2022/000024/2 та оформивши картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA401020/2022/001428. Оцінюючи рішення, що стали предметом оскарження суд повинен перевірити чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначений нормами Митного кодексу України.

Суд зауважує, що повноваження митного органу витребовувати у декларанта додаткові документи підпорядковані чітким умовам їх реалізації (наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості декларантом чи уповноваженою особою). Тому за належного виконання декларантом обов`язку у спосіб подання митному органу достовірних відомостей про визначення митної вартості, які базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, митний орган не може витребовувати додаткові документи та ставити під сумнів застосований декларантом основний метод визначення митної вартості, а також відмовляти в оформленні та пропуску товарів.

Звідси слід зробити висновок, що підставою для негативних наслідків для декларанта у вигляді прийняття рішення про коригування митної вартості та рішення про відмову у митному оформленні товарів за заявленою митною вартістю може бути лише невиконання правомірної та обґрунтованої вимоги митного органу про надання тих чи інших документів.

Повертаючись до обставин цієї справи та проаналізувавши обставини, що стали підставою для оформлення митним органом вимоги про надання декларантом додаткових документів, а після цього стали підставами для прийняття оскарженого рішення та складення картки відмови суд не може погодитися із їх обґрунтованістю та законністю з огляду на те, що до митного оформлення позивачем було подано належні, достатні та достовірні документи які, підтверджують усі показники митної вартості.

У оскарженому рішенні, як на підставу для його прийняття відповідач вказав, що в наданому до митного оформлення інвойсі від 05.07.2022 №031-2022 відсутнє посилання на контракт, що унеможливлює однозначне встановлення належності інвойсу до контракту від 05.07.2022 №05/07/2022.

З цього приводу суд зазначає, що в чинному законодавстві відсутні обов`язкові вимоги до реквізитів, які мають бути зазначені в інвойсі, а тому відсутність в інвойсі посилання на відповідний договір не може слугувати підставою для визнання його недійсним або викликати сумніви щодо достовірності інформації, яка в ньому зазначена. Крім цього, інвойс містить вичерпні відомості про транспортний засіб, а саме інформацію щодо виробника транспортного засобу, модель, а також VIN-код транспортного засобу, за якими його можна ідентифікувати, що є аналогічним з інформацією, яка зазначена в пункті 1.1 Контракту.

Відповідач також посилається на те, що в наданій довідці про понесені транспортні витрати та страхування № 65 від 18.07.2022 на загальну суму 600 EUR (300 EUR окремо за сідельний тягач) відсутні конкретні числові значення витрат на транспортування та страхування, хоча згідно пункту 3.5 зовнішньоекономічного договору 05.07.2022 № 05/07/2022 передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві разом з товаром документи, в тому числі страхові поліси та номерні знаки.

Однак судом встановлено, що відповідно до довідки № 65 від 18.07.2022 позивачем було понесено та включено до митної декларації витрати як на транспортування транспортного засобу, так і його страхування до митного кордону України. Згідно із цією довідкою вартість транспортування разом із страхуванням до митного кордону України становить 300 євро.

Суд зазначає, що в графі 22 та 42 митної декларації позивачем вказано вартість товару в сумі 18445,00 євро, що еквівалентно 542602,10 грн. Разом з тим враховуючи витрати транспортування та страхування в сумі 300 євро загальна вартість у гривневому еквіваленті становить 551427,29 грн.

Щодо посилань відповідача на те, що відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599 "Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення" (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 18.06.2012 за № 984/21296) для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, однак позивачем, який здійснював перевезення та одночасно виступав отримувачем товару, не подано жодного документу для підтвердження витрат на транспортування та документу, які б підтверджували вартість страхування, до митного оформлення, то суд зазначає, що в даному випадку митний орган, встановивши невідповідність довідки, яка була надана декларантом під час митного оформлення, мав змогу витребувати довідку з посиланням на вищезазначений наказ Міністерства фінансів України, чого фактично зроблено не було. Крім того, коригуючи митну вартість товару з підстав неприйняття довідки про транспортні витрати, відповідач не врахував і, відповідно, не застосував вимоги абзацу 8 до графи 20 Правил заповнення декларації митної вартості, в якому міститься чітка вимога про те, що у разі відсутності будь-яких відомостей про фактичні витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, для розрахунку зазначених витрат використовуються тарифи, які застосовуються перевізниками для відповідного виду транспорту, що діяли на дату транспортування товару.

Отже, не приймаючи довідку декларанта про транспортні витрати, відповідач у своєму рішенні мав зазначити про те, які саме застосовано тарифи для відповідного виду транспорту і які було застосовано митним органом.

В цьому контексті суд також враховує, що витрати позивача на перевезення товару були реальними та підтверджуються документально.

Щодо тверджень відповідача, що поставка товару здійснювалася на умовах EXW Schonau та це суперечить умовам поставки зазначеним у п.3.7 контракту (FCA-Munchen), суд зазначає наступне.

Згідно з умовами FCA (Франко перевізник) відповідальність знімається з вантажовідправника у той момент, коли він передає товар перевізнику, найнятому покупцем Подальші ризики за транспортування вантажу покупець несе самостійно. При цьому всі експортні формальності і мита повинен здійснити і оплатити продавець, а витрати на доставку та митне оформлення для імпорту залишається на покупцеві.

Ризики за товар переходять від продавця до покупця після розміщення вантажу в транспорті, що належить перевізнику, або після передачі товару на місце завантаження на транспорт перевізника.

Згідно з базисом EXW (Франко завод), обов`язки вантажовідправника мінімальні, у той час як обов`язки одержувача максимальні. На покупця покладаються всі витрати і ризики з транспортування товару прямо від складу/фабрики продавця до місця призначення.

Під час морської доставки на умовах EXW відправник тільки завантажує товар в контейнер, і на цьому його відповідальність за вантаж закінчується. Відповідальність за митне оформлення вантажу для експорту теж лягає на покупця.

Перехід ризиків і права власності настає, коли вантажоодержувач приймає товар на фабриці або складі вантажовідправника. Продавець не несе відповідальності за завантаження товару. Він також не зобов`язаний займатися оформленням вантажу на митниці.

Позивач, як особа, яка відповідно до європейського законодавства не має осідок на території Європейського Союзу - не мав прав щодо дій по митному очищенню товару перед його вивезенням з території Європейського Союзу, а тому в будь якому випадку саме продавець товару має здійснити усі необхідні дії по поданню експортної декларації щодо митного очищення товару. Остаточна експортна декларація подавалась продавцем самостійно, а тому позивач не мав можливості перевірити її на наявність помилок, які призвели до розбіжностей в документах.

Окремо суд звертає увагу на допущених відповідачем порушеннях норм Митного кодексу України при обранні методів визначення митної вартості товарів, що ввозились позивачем на митну територію України.

Як зазначалося, статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товару, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товару; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товару; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товару, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Верховний Суд у постанові від 13.07.2021 (справа № 200/6521/20-а) зазначив, що основним методом визначення митної вартості товарів є метод - за ціною договору.

Обов`язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Проаналізувавши обставини, що встановлені у цій справі суд зазначає, що надані декларантом документи виключали обґрунтовані сумніви Митного органу в правильності зазначеної митної вартості товарів, висновки про що зроблено вище. Документи які подані під час митного оформлення містили конкретні числові значення щодо ціни яка була сплачена за товар який ввозився на територію України в режимі імпорту. Тому, митним органом неправомірно, без достатніх на це підстав прийнято рішення про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості товару.

При цьому не наведення належного (об`єктивного) обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом за відсутності певних документів, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування відповідачем іншого, зокрема, резервного методу визначення митної вартості товару (постанова Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі № 809/872/17).

Щодо митної декларації яка стала джерелом інформації про числове значення митної вартості товару який ввозився позивачем, суд зазначає таке.

Встановлено, що як джерело інформації для коригування митної вартості задекларованого позивачем товару стала інформація яка містилася в електронній митній декларації від 18.07.2022 № UA401020/2022/031487 за якою оформлено товар сідельний тягач, що був у використанні, марка DAF, модель XF 460 FT, тип H4EN3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Суд зауважує, що електронна митна декларація від 18.07.2022 № UA401020/2022/031487 не може вважатися об`єктивним джерелом інформації в цілях коригування митної вартості товару, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку. До того ж вищезазначена декларація не розкриває умов поставки товару, що безпосередньо впливає на його митну вартість під час розмитнення.

Відтак це є ще однією із підстав для висновку про порушення відповідачем норм Митного кодексу України при митному оформленні товару, що декларувався позивачем.

Підсумовуючи встановлені при розгляді справи обставини та надану їм оцінку суд доходить висновку, що позивачем разом із митною декларацією № UA401020/2022/031487 були надані достатні документи для митного оформлення товару, які містили повну інформацію для підтвердження достовірності задекларованої митної вартості товару.

Відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у достовірності задекларованої митної вартості товару оскільки розбіжності на які зіслався відповідач спростовано дослідженими судом доказами.

Зазначене, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару, а відтак вказує на протиправність прийнятого відповідачем рішення про коригування митної вартості товару від 19.07.2022 № UA401000/2022/000024/2 та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA401020/2022/001428.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в розмірі 3629,39 грн, належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Вирішуючи питання про відшкодуванню витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 - 3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як видно з поданих документів, 03.10.2022 між позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю "Агропослугтранссервіс" та адвокатом Юрченко Т.П. укладено Договір про надання правової допомоги № 10/22-а/6 (а.с. 63-65).

Відповідно до п. 1.1 Договору Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе виконання обов`язків з надання правової допомоги в частині консультування, підготовки необхідних документів та представництва інтересів Клієнта щодо питань, пов`язаних із оскарженням рішення Вінницької митниці про коригування митної вартості товару, а також картки відмови в прийняті митної декларації щодо транспортного засобу: DAFXF 460 FT (VINXLRTEH4300G129566).

Згідно п. 2.1 Договору Адвокат на підставі звернення Клієнта приймає на себе зобов`язання з надання наступної правової допомоги:

- представляти інтереси на підприємствах, установах та організаціях незалежно від підпорядкування та форм власності, у правоохоронних органах, в архівних установах, у центрах надання адміністративних послуг, у нотаріальних конторах, органах державної податкової служби, в органах державної статистики України, Пенсійному фонді України та його регіональних відділеннях, у банківських установах, з правом узгодження та вирішення всіх питань, відкриттям банківських рахунків, подання та підпису необхідних документів, заяв. скарг, клопотань, отримання виписаних або оформлених документів, рішень, дозволів, актів, повторних документів та дублікатів документів, довідок тощо;

- захищати права і свободи, представляти його інтереси в усіх судах України.

За п. 3.2 Договору сторони погодили, що гонорар Адвоката за надання правової допомоги, передбаченої цим Договором складає в суді першої інстанції - 20000,00 грн.

Клієнт погоджується сплатити Адвокату 100% обумовленої у пункті 3.2 даного Договору суми гонорару впродовж 3 календарних днів з моменту його підписання та направлення відповідного рахунку на оплату (п. 3.3 Договору).

За детальним розрахунком суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які понесено позивачем у зв`язку із розглядом справи у Вінницькому окружному адміністративному суді, розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі про надання правової допомоги № 10/22-а/6 від 03.10.2022 у вигляді фіксованої суми, яка не залежить від витраченого адвокатом часу.

У зв`язку з оскарженням рішення Вінницької митниці у суді позивачем понесено судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 20000,00 грн та передбачало отримання послуг професійної правничої допомоги, зокрема з:

- консультування клієнта;

- узгодження правової позиції по справі;

- вивчення нормативно - правової бази, в тому числі, яка регулює розмитнення в країні експортера;

- підготовки позовної заяви;

- підготовки відповіді на відзив на позовну заяву;

- підготовки інших процесуальних документів (а.с. 68).

Згідно рахунку на оплату від 03.10.2022 № 10/22-а/6 за надання правової (правничої) допомоги за договором № 10/22-а/6 від 03.10.2022 загальна сума, що підлягає оплаті - 20000,00 грн (а.с. 66).

Оплата вказаного гонорару здійснена в повному обсязі та підтверджується платіжним дорученням від 17.10.2022 № 853 (а.с. 67).

Додатково представником позивача надано копію свідоцтва на право на заняття адвокатською діяльністю серії ВН № 000487 (а.с. 75) та копію ордера серії АВ № 1052611 від 10.11.2022 (а.с. 76).

Дослідивши зміст наданих доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу суд доходить висновку, що такі витрати дійсно були пов`язані саме із розглядом цієї справи та підтверджені документально.

Суд зазначає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат законом покладено на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, тобто, у даному випадку, на відповідача.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають розподілу, за клопотанням іншої сторони. Інша сторона зобов`язана довести неспівмірність заявлених опонентом витрат.

В той же час, відповідач заперечує щодо відшкодування витрат на правову допомогу, вказуючи на те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн є завищеним та неспівмірним зі складністю справи.

Суд зазначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховується чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймаючи до уваги конкретні обставини справи.

Оцінюючи заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу крізь призму вказаних вище критеріїв, суд враховує наступне.

Згідно ухвали від 16.11.2022 справа за позовом ТОВ "Агропослугтранссервіс" віднесена до категорії справ незначної складності, а її розгляд вирішено здійснити за правилами спрощеного позовного провадження.

Позовна заява оформлена та підписана адвокатом Юрченком Т.П, до позовної заяви долучено копії документів, із посиланням на які обґрунтовані позовні вимоги позивача, усі копії завірені адвокатом Юрченком Т.П., надано письмові пояснення щодо відзиву, які також підписані адвокатом.

З огляду на викладене, враховуючи предмет спору, обсяг адвокатських послуг, враховуючи заперечення відповідача, беручи до уваги категорію та складність справи, суд дійшов висновку, про наявність підстав для зменшення суми витрат, що підлягають відшкодуванню позивачу до 10000,00 грн, що відповідатиме вимогам співмірності, розумності та справедливості.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Вінницької митниці про коригування митної вартості товарів від 19.07.2022 № UA401000/2022/000024/2.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 19.07.2022 № UA401020/2022/001428.

Стягнути із Вінницької митниці, за рахунок бюджетних асигнувань, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропослугтранссервіс" сплачений при зверненні до суду судовий збір у сумі 3629,39 грн (три тисячі шістсот двадцять дев`ять гривень 39 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн. (десять тисяч гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Агропослугтрансервіс" - вул. Незалежності, буд. 37, с. Мазурівка, Чернівецький район, Вінницька область, 24106, ;

Відповідач: Вінницька митниця - вул. Лебединського, 1, м. Вінниця, 21034, .

Повний текст рішення виготовлено та підписано 21.03.2023.

Суддя Богоніс Михайло Богданович