Справа № 460/27125/22
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2023-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/27125/22 пров. № А/857/17031/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя (судді) в суді першої інстанції Борискін С.А.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення 31 жовтня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

05 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просив: визнати протиправними дії щодо зменшення із 01 червня 2022 року при перерахунку розміру його пенсії за віком коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи із 2,54450 до 2,23311; зобов`язати здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком, починаючи із 01 червня 2022 року, виходячи із заробітної плати за період роботи з 01 липня 2000 року по 31 серпня 2012 року та з розрахунку коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи 2,54450; визнати протиправною бездіяльність щодо не встановлення йому при призначенні пенсії за віком передбаченого ч. 1 ст. 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» підвищення розміру пенсії за більш пізній вихід на пенсію за віком в розмірі 0,75% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з серпня 2014 року - місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку; зобов`язати здійснити перерахунок призначеної йому пенсії за віком із встановленням передбаченого ч. 1 ст. 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» підвищення розміру пенсії за більш пізній вихід на пенсію за віком в розмірі 0,75% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з серпня 2014 року - місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що у зв`язку з встановлення йому з 08 травня 2012 року статусу особи з інвалідністю, відповідачем призначено йому пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». На підставі заяви від 26 вересня 2012 року йому призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу», а з 01 березня 2021 року відповідач самостійно автоматизованим способом перевів його на пенсію по інвалідності, яка обчислювалась відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вказує, що ще 18 липня 2014 року він досягнув встановленого Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку та мав визначений страховий стаж, що надало йому право на призначення пенсії за віком. Проте, виявивши бажання працювати та отримувати пенсію за віком з більш пізнього віку, він лише 01 червня 2022 року подав відповідачу заяву про перехід на пенсію за віком згідно з положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідач своїм рішенням від 10 червня 2022 року № 71 перерахував його пенсію шляхом переведення його із пенсії по інвалідності на пенсію за віком з 01 червня 2022 року, повідомивши про порядок проведення такого перерахунку листом від 29 червня 2022 року №8911-8369/С-02/8-1700/22. Вважає, що при обчисленні розміру його пенсії за віком з 01 червня 2022 року відповідач протиправно та всупереч положенням чинного законодавства зменшив коефіцієнт його заробітної плати, з якого обчислюється пенсія із 2,54450 (який враховувався для визначення пенсії по інвалідності) до 2,23311 та протиправно не встановив до його пенсії за віком передбачене ч. 1 ст. 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» підвищення за більш пізній вихід на пенсію за віком на умовах цього закону.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2022 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо зменшення із 01.06.2022 при перерахунку розміру пенсії за віком ОСОБА_1 коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи із 2,54450 до 2,23311. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 , починаючи із 01.06.2022, виходячи із заробітної плати за період роботи з 01.07.2000 по 31.08.2012 та з розрахунку коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи 2,54450. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо не встановлення ОСОБА_1 при призначенні пенсії за віком, передбачене ч.1 ст.29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» підвищення розміру пенсії за більш пізній вихід на пенсію за віком в розмірі 0,75% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з серпня 2014 року - місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії за віком із 01.06.2022 з встановленням йому передбаченого ч. 1 ст. 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» підвищення розміру пенсії за більш пізній вихід на пенсію за віком в розмірі 0,75% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з серпня 2014 року місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що зміст статті 42 Закону №1058-IV свідчить про те, що пенсіонеру, при здійсненні перерахунку пенсії на підставі наведених положень Закону № 1058-ІV, надано право обирати заробітну плату (дохід), зокрема, той з якого була обчислена пенсія, або за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону. Чинне законодавства не наділяє орган Пенсійного фонду України правом самостійно змінювати періоди страхового стажу, за які взято заробітну плату для обчислення розміру пенсії при її призначенні або останньому перерахунку. Аналіз фактичних обставин справи свідчить про те, що при перерахунку пенсії за віком ОСОБА_1 з 01 червня 2022 року відповідач зобов`язаний був обрати для нього найбільш вигідний спосіб обчислення заробітної плати за періоди страхового стажу з 01 липня 2000 року по 31 серпня 2012 року (коефіцієнт заробітної плати 2,54450), яка враховувалась при призначенні пенсії по інвалідності в 2012 році та в 2021 році. Обов`язковими умовами для встановлення передбаченого ч. 1 ст. 29 Закону №1058-IV підвищення є те, що особа після досягнення пенсійного віку не звернулась за призначенням цього виду пенсії, продовжувала працювати, сплачувати внески та не отримувати пенсію за віком. Таким чином, позивач, як особа: яка в липні 2014 року досягнула встановленого законом пенсійного віку; продовжив працювати та сплачувати до пенсійного фонду відповідні внески із заробітної плати; не подавав до червня 2022 року заяви про призначення пенсії за віком на встановлених Законом №1058-IV умовах, набув право на встановлення з червня 2022 року (дня призначення пенсії за віком), передбаченого ч. 1 ст. 29 Закону №1058-IV підвищення до пенсії з розрахунку 0,75% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку у зв`язку з відстроченням виходу на пенсію на строк 60 місяців (лютий 2017 року березень 2019 року 26 повних місяців, червень 2019 року березень 2022 року 34 повних місяців).

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що Головним управління Пенсійного фонду України в Рівненській області правомірно здійснено позивачу переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком із врахуванням ст. 40 та ст. 42 Закону № 1058, тобто із врахуванням набутого стажу та даними, наявними в системі персоніфікованого обліку. Вказує, що оскільки Закон № 1058 передбачає підвищення розміру пенсії за віком на 0,75% - за кожний повний місяць страхового стажу, лише тим особам, які вперше звернулись за своєю пенсією з більш пізнього віку, відтак проводити такий перерахунок ОСОБА_1 буде суперечити нормам чинного законодавства.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 08 травня 2012 року встановлено статус особи з інвалідністю та призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З 26 вересня 2012 року на підставі заяви ОСОБА_1 , його переведено на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу», а з 01 березня 2021 року відповідачем автоматизованим способом переведено на пенсію по інвалідності, яка обчислюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідачем не заперечується факт наявності у позивача статусу особи з інвалідності ІІ групи довічно, що підтверджується також пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 , виданим Пенсійним фондом України 03 червня 2014 року.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 26 травня 2022 року № 6853-6712/С-02/8-1700/22 позивача повідомлено, що розмір пенсії по інвалідності позивача з 01 березня 2021 року обчислюється виходячи із страхового стажу, зарахованого по 31 серпня 2012 року, коефіцієнт якого складає 0,40500. Заробітна плата для обчислення пенсії врахована з 01 липня 2000 року по 31 серпня 2012 року за даними персоніфікованого обліку, коефіцієнт якої становить 2,54450. Також Пенсійним органом встановлено доцільність переведення ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності ІІ групи на пенсію за віком на умовах Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Запропоновано з метою подання заяви про переведення на пенсію за віком на умовах Закону звернутись до будь-якого сервісного центру Пенсійного фонду України (адреси зазначені на сайті Пенсійного фонду України pfu.gov.ua), у тому числі до відділу обслуговування громадян (сервісного центру) № 9 Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області або ж подати таку заяву через вебпортал Пенсійного фонду України, завіривши її кваліфікованим електронним підписом (КЕП) (а.с.33-36).

01 червня 2022 року позивач звернувся через вебпортал Пенсійного фонду України до відповідача із заявою про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» . За змістом такої заяви позивач просив Пенсійний орган:

- перевести його із пенсії по інвалідності на пенсію за віком із застосуванням ч. 2 ст. 40, абз. 3 ч. 3 ст. 45 Закону №1058-IV - показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення цього виду пенсії (2019, 2021, 2022 років);

-обчислити розмір його пенсії за віком відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону № 1058-IV із застосуванням коефіцієнту заробітної плати із 01 липня 2000 року по 31 серпня 2012 року 2,54450 та коефіцієнту страхового стажу, здобутого в тому числі після призначення пенсії по інвалідності (включно період 2012-2022 років) (а.с.39).

Рішенням від 10 червня 2022 року № 71 відповідач перерахував пенсію позивача шляхом переведення його із пенсії по інвалідності на пенсію за віком (колонка рішення «вид перерахунку»), застосувавши при цьому:

- середній заробіток за 3 попередні роки (за 2019-2021 роки), що відображено у розрахунку заробітку для обчислення пенсії як додатку до вказаного рішення про перерахунок пенсії;

- коефіцієнт стажу з урахуванням кратності ( (539 / 100 * 12) * 1)= 0.44917, виходячи із страхового стажу 44 роки 11 місяців 21 день (зарахований по 31 грудня 2021 року);

- коефіцієнт заробітної плати для обчислення пенсії: 2.23311 (після оптимізації).

Листом відповідача від 29 червня 2022 року № 8911-8369/С-02/8-1700/22 ОСОБА_1 додатково повідомлено про порядок перерахунку його пенсії шляхом переведення з одного виду пенсії на інший, зміст якого цілком відповідає розрахунку, зазначеному вище у рішенні від 10 червня 2022 №71 (а.с.37-38).

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з обгрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 44 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 4 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Відповідно до пункту 4-7 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV (в редакції, чинній з 01 жовтня 2017 року) особам, пенсії яким призначені, зокрема, відповідно до Закону України «Про державну службу», розмір яких з урахуванням перерахунку, передбаченого пунктом 4-3 цього розділу, розрахований за нормами цього Закону, буде більший, проводиться автоматичне, без їхнього звернення, переведення пенсії на умовах, передбачених цим Законом, за матеріалами пенсійних справ.

Частиною 1 статті 33 Закону №1058-IV передбачено, що пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: особам з інвалідністю I групи - 100 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю II групи - 90 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.

Згідно із статтею 27 Закону №1058-IV, розмір пенсії визначається за формулою:

П = Зп x Кс, де:

П розмір пенсії, у гривнях;

Зп заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях;

Кс коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 Закону.

У зв`язку з тим, що з 01 березня 2021 року розмір пенсії по інвалідності ІІ групи позивача переважав пенсію по інвалідності, обчислену відповідно до Закону України «Про державну службу», позивача переведено на пенсію по інвалідності, розмір якого був визначений виходячи із 90 відсотків пенсії за віком, обчисленої згідно із Законом № 1058-IV.

При цьому, Пенсійними органами позивача автоматично на пенсію за віком переведено не було.

Відповідно до ч. 1 статті 40 Закону №1058-IV, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Із матеріалів справи слідує, що пенсія по інвалідності ІІ групи обчислена ОСОБА_1 з 01 березня 2021 року виходячи із заробітної плати за періоди страхового стажу з 01 липня 2000 року по 31 серпня 2012 року - за даними системи персоніфікованого обліку, коефіцієнт якої (тобто співвідношення заробітної плати та середньої заробітної плати по країні за період, з якого обчислюється пенсія) становить 2,54450.

Відповідно до абз. 3 ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV, якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати і набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення пенсії (попереднього перерахунку пенсії без урахування перерахунку, передбаченого абзацом п`ятим частини четвертої статті 42 цього Закону) незалежно від перерв у роботі, під час переведення вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена (визначений) частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Згідно з ч. 2 ст. 40 Закону №1058-IV, Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Судом першої інстанції встановлено, що у зв`язку з тим, що після дня призначення ОСОБА_1 пенсії по інвалідності в травні 2012 року, він продовжував працювати, а з його заробітної плати утримувався та перераховувався до Пенсійних органів єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, при обчисленні розміру його пенсії за віком відповідачем зарахована заробітна плата за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за 2019, 2020, 2021 роки.

Спір у цій справі виник, зокрема, у зв`язку із діями відповідача, які полягають, у зменшенні з 01 червня 2022 року (при переведенні позивача із пенсії по інвалідності на пенсію за віком) коефіцієнту заробітної плати ОСОБА_1 , з якого обчислюється пенсія, із 2,54450 до 2,23311 шляхом зарахування заробітної плати за період з вересня 2012 року по грудень 2021 року.

Порядок визначення періодів заробітної плати, які враховуються для перерахунку пенсії врегульовано ч. 4 ст. 42 Закону №1058-IV, а саме, у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія (абз. 1 ч. 2 ст. 42 Закону).

За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії (абз. 2 ч. 2 ст. 42 Закону).

Як зазначалось вище, ч. 1 ст. 40 Закону №1058-IV визначено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 01 липня 2000 року.

Проаналізувавши вказані норми законодавства, колегія суддів зазначає, що перерахунок пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з продовженням роботи після призначення йому пенсії по інвалідності, міг бути здійсненим:

1. виходячи із страхового стажу, здобутого після призначення позивачу у 2012 році пенсії по інвалідності та з урахуванням заробітної плати (доходу), з якого така пенсія обчислювалась коефіцієнт 2,54450 (абз. 1 ч. 2 ст. 42 Закону №1058-IV);

2. виходячи із страхового стажу, здобутого після призначення у 2012 році пенсії по інвалідності та з урахуванням усієї заробітної плати за період з липня 2000 року, зокрема й тієї, яка виплачувалась позивачу після призначення пенсії по інвалідності коефіцієнт 2,23311 (абз. 2 ч. 2 ст. 42 Закону №1058-IV).

Матеріалами справи підтверджується, що пенсія по інвалідності в період до 01 червня 2022 року обчислювалась позивачу виходячи із заробітної плати за період страхового стажу із 01 липня 2000 року по 31 серпня 2012 року - за даними системи персоніфікованого обліку, а її коефіцієнт (тобто співвідношення заробітної плати та середньої заробітної плати по країні за період, з якого обчислюється пенсія) становив 2,54450.

Належними доказами також підтверджується, що після призначення позивачу у 2012 році пенсії по інвалідності, він продовжував працювати, а з його заробітної плати утримувався та перераховувався єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

У зв`язку з цим, згідно з положеннями ч. 4 ст. 42 Закону України № 1058-IV позивач мав право на перерахунок пенсії, у зв`язку із збільшенням страхового стажу. При цьому, як свідчать матеріали справи, після призначення ОСОБА_1 пенсії, він працював з меншим заробітком, ніж той, з якого було визначено розмір його пенсії, а тому, не виявляв бажання здійснювати перерахунок з 01 червня 2022 року пенсії із додаванням як стажу, так і заробітної плати.

Зазначене волевиявлення відповідача підтверджується поданою відповідачу заявою від 01 червня 2022 року, за змістом якої він просив обчислити розмір його пенсії за віком відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону №1058-IV із застосуванням коефіцієнту заробітної плати із 01 липня 2000 року по 31 серпня 2012 року 2,54450 та страхового стажу, здобутого в тому числі після призначення пенсії по інвалідності.

Проте, всупереч положенням ч. 4 ст. 42 Закону № 1058-IV відповідач з 01 червня 2022 року перерахував пенсію ОСОБА_1 із додаванням стажу та із зменшенням коефіцієнту заробітної плати із 2,54450 до 2,23311, оскільки дорахував для обчислення пенсії заробітну плату з вересня 2012 року по грудень 2021 року.

Таким чином, відповідачем при здійснені перерахунку пенсії позивача було обрано метод обчислення зарплати при якому враховується зарплата, з якої призначена пенсія у 2012 році та зарплата з 2012 по 2021 рік, отримана ним після призначення пенсії, який для позивача є найменш вигідним, оскільки зменшився коефіцієнт зарплати, визначений у 2012 (при призначенні пенсії по інвалідності) та 2021 році (при переведенні позивача з пенсії по інвалідності, що обчислювалась відповідно до Закону України «Про державну службу» на пенсію по інвалідності, що обчислюється відповідно до Закону №1058-IV).

Суд апеляційної інстанції зауважує, що зміст статті 42 Закону №1058-IV свідчить про те, що пенсіонеру, при здійсненні перерахунку пенсії на підставі наведених положень Закону №1058-ІV, надано право обирати заробітну плату (дохід), зокрема, той з якого була обчислена пенсія, або за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону.

Чинне законодавства не наділяє орган Пенсійного фонду України правом самостійно змінювати періоди страхового стажу, за які взято заробітну плату для обчислення розміру пенсії при її призначенні або останньому перерахунку.

Відповідно до ст. 42 Закону №1058-ІV при перерахунку пенсії відповідач повинен брати до уваги заробітну плату (коефіцієнт), з якої була призначена пенсія.

Вищевказане узгоджується із правовою позицією Верховною Суду, викладеною у постанові від 29 червня 2022 року у справі №160/1052/19.

Проаналізувавши обставини справи, з урахуванням висновків Верховного Суду колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що при перерахунку пенсії за віком ОСОБА_1 з 01 червня 2022 року відповідач зобов`язаний був обирати для нього найбільш вигідний спосіб обчислення заробітної плати за періоди страхового стажу з 01 липня 2000 року по 31 серпня 2012 року (коефіцієнт заробітної плати 2,54450), яка враховувалась при призначенні пенсії по інвалідності в 2012 році та в 2021 році.

Таким чином, при перерахунку з 01 червня 2022 року пенсії за віком ОСОБА_1 відповідач протиправно врахував заробітну плату позивача за період з вересня 2012 року по грудень 2021 року, тим самим, зменшивши коефіцієнт його заробітної плати (доходу) застрахованої особи із 2,54450 до 2,23311.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області щодо зменшення із 01 червня 2022 року при перерахунку розміру пенсії за віком ОСОБА_1 коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи із 2,54450 до 2,23311.

Отже, з метою відновлення порушених прав та інтересів позивача слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 , починаючи із 01 червня 2022 року, виходячи із заробітної плати за період роботи з 01 липня 2000 року по 31 серпня 2012 року та з розрахунку коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи 2,54450.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не встановлення позивачу при призначенні пенсії за віком, передбачене ч.1 ст.29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» підвищення розміру пенсії за більш пізній вихід на пенсію за віком в розмірі 0,75% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з серпня 2014 року - місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку, колегія суддів зазначає наступне.

Позивач вважає, що при обчисленні розміру його пенсії за віком із 01 червня 2022 року відповідач протиправно не встановив до його пенсії, передбачене ч. 1 ст. 29 Закону №1058-IV, підвищення розміру пенсії, розраховане виходячи з 0,75% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку, у разі відстрочення виходу на пенсію на строк понад 60 місяців, у зв`язку з більш пізнім виходом на пенсію за віком, ніж це передбачено чинним законодавством.

Також позивач зазначає, що після набуття ним права на пенсію за віком 18 липня 2014, він виявив бажання отримувати пенсію за віком з більш пізнього строку, продовжуючи працювати, а з його заробітної плати утримувались та сплачувались внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Зазначені обставини підтверджуються відомостями персоніфікованого обліку (довідкою форми ОК-5), зокрема, сплата внесків роботодавцем у період після призначення ОСОБА_1 пенсії по інвалідності: червень-вересень 2012 року; лютий 2017 року березень 2019 року, червень 2019 року березень 2022 року.

Статтею 29 Закону №1058-IV встановлено пільги особам, які хоча й набули право на призначення пенсії за віком, проте продовжили працювати та сплачувати внески, фактично виявивши бажання отримувати пенсію цього виду з більш пізнього віку.

Частиною першою ст. 29 Закону № 1058-IV передбачено, що особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, на такий відсоток: на 0,5% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк до 60 місяців; на 0,75% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк понад 60 місяців.

Проаналізувавши вказану норму, колегія суддів зазначає, що право на встановлення передбаченого ч. 1 ст. 29 Закону № 1058-IV підвищення до пенсії виникає у осіб:

- які набули право на пенсію за віком за нормами Закону 1058-IV (досягнули передбаченого віку та мали мінімальний необхідний стаж);

- виявили бажання після досягнення передбаченого віку працювати і отримувати пенсію за віком на умовах Закону 1058-IV з більш пізнього віку.

Відомостями персоніфікованого обліку підтверджується, що позивач після досягнення пенсійного віку в липні 2014 року продовжив працювати включно по травень 2022 року та надалі, а з його заробітної плати утримувались та сплачувались до Пенсійного фонду відповідні внески на пенсійне страхування впродовж періодів з лютого 2017 року по березень 2019 року та з червня 2019 року по березень 2022 року, що в сукупності складає повних 60 місяців.

Відповідно до позиції Верховного Суду у постанові від 17 травня 2019 року по справі № 511/777/17, для збільшення розміру пенсії у зв`язку з відстрочкою її призначення необхідними умовами є досягнення пенсійного віку, встановленого Законом № 1058-IV, наявність страхового стажу, здобутого після досягнення пенсійного віку.

Відтак, обов`язковими умовами для встановлення передбаченого ч. 1 ст. 29 Закону №1058-IV підвищення є те, що особа після досягнення пенсійного віку не звернулась за призначенням цього виду пенсії, продовжувала працювати, сплачувати внески та не отримувати пенсію за віком.

Таким чином, отримуючи з 2012 року пенсію по інвалідності, продовжуючи працювати та не звертаючись в Пенсійні органи до 01 червня 2022 року із заявою про призначення пенсії за віком, позивач набув право на встановлення підвищення за більш пізній вихід на пенсію за віком.

Доводи скаржника про те, що Закон № 1058 передбачає підвищення розміру пенсії за віком на 0,75% - за кожний повний місяць страхового стажу, лише тим особам, які вперше звернулись за своєю пенсією з більш пізнього віку, а позивач раніше скористався своїм правом на вибір виду пенсії, є необгрунтованими, оскільки статтею 29 Закону № 1058-IV чітко визначено умови за яких пенсіонер має право на отримання такого підвищення, які такого винятку не передбачають.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що обов`язкова умова не отримання раніше жодного виду пенсії для встановлення підвищення до пенсії за більш пізній вихід на пенсію за віком передбачена виключно для встановлення підвищення до пенсії відповідно до ч. 2 ст.29 Закону №1058-IV, за змістом якої жінкам, які народилися у період по 31 грудня 1961 року, після виходу на пенсію встановлюється підвищення розміру пенсії, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, в розмірі 2,5 відсотка за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років до досягнення ними 60-річного віку, за умови, що до цього їм не призначалася будь-яка пенсія.

Таким чином, детальний аналіз статті 29 Закону №1058-IV дає підстави для висновку, що законодавцем чітко розмежовані два види підвищень, які встановлюються за більш пізній вихід на пенсію:

- незалежно від статі особам, які набули право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, виявили бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку (ч. 1 ст. 29 Закону № 1058-IV);

- жінкам які народилися у період по 31 грудня 1961 року, але до досягнення 60 річного віку їм не призначалась будь-яка пенсія незалежно від факту їх роботи після досягнення 55 річного віку (ч. 2 ст. 29 Закону №1058-IV).

Виходячи з викладеного, оскільки позивач у липні 2014 року досягнув встановленого законом пенсійного віку; продовжив працювати та сплачувати до пенсійного фонду відповідні внески із заробітної плати; не подавав до червня 2022 року заяви про призначення пенсії за віком на встановлених Законом №1058-IV умовах, тому він набув право на встановлення з червня 2022 року (дня призначення пенсії за віком), передбаченого ч. 1 ст. ст. 29 Закону №1058-IV підвищення до пенсії з розрахунку 0,75% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку у зв`язку з відстроченням виходу на пенсію на строк 60 місяців (лютий 2017 року березень 2019 року 26 повних місяців, червень 2019 року березень 2022 року 34 повних місяців).

У зв`язку з цим, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про протиправність бездіяльності відповідача у спірних правовідносинах, яка полягає у не встановленні ОСОБА_1 з 01 червня 2022 року підвищення до пенсії, передбаченого ч. 1 ст. 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за більш пізній вихід на пенсію за віком в розмірі 0,75% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з серпня 2014 року - місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відновлення порушених прав позивача в цій частині в повній мірі буде здійснено у спосіб зобов`язання відповідача здійснити перерахунок призначеної позивачу пенсії за віком із встановленням йому передбаченого ч. 1 ст. 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» підвищення розміру пенсії за більш пізній вихід на пенсію за віком в розмірі 0,75% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з серпня 2014 року - місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2022 року у справі № 460/27125/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 21 березня 2023 року.