Справа № 520/488/23
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

20 березня 2023 року № 520/488/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зоркіної Ю.В., розглянувши за процедурою письмового провадження у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) осіб справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп. НОМЕР_1 ) до Департаменту патрульної поліції (м. Київ, вул. Федора Ернста,3, ) про стягнення суми,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить стягнути з ДПП на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 08.03.2022 по 24.11.2022 у розмірі 137800 грн.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що затримка розрахунку при звільненні зумовлює виникнення обов`язку виплати середнього заробітку у порядку ст.117 Кодексу законів про працю України, який відповідачем не реалізовано.

Відповідач, Департамент патрульної поліції, з поданим позовом не погодився, зазначив, що розрахунок з позивачем на виконання рішення суду від 04.11.2022 у справі 520/7057/22 проведений в повному обсязі відповідно до вимог діючого законодавства, підстав для стягнення середнього заробітку немає. При цьому, надав розрахунок розміру компенсації позивачу втрат, які є, на думку відповідача, співмірними, пропорційними та розумними.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Позивач у період з 07.11.2015 по 08.03.2022 проходив службу в управлінні патрульної поліції в Харківській області. Під час проходження служби позивачеві не нараховані та не виплачені доплати за службу в нічний час та індексація за період з 07.11.2015 року по 28.02.2018 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.11.2022 у справі 520/7057/22 адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо не нарахування та невиплати інспектору Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 доплати за несення ним служби у нічний час за період з 07.11.2015 по 31.08.2017.

Зобов`язано Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити інспектору Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 доплати за службу у нічний час за період з 07.11.2015 по 31.08.2017.

Визнано протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо не нарахування та невиплати інспектору Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 сум індексації його грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.12.2016.

Зобов`язано Департамент патрульної поліції розглянути питання нарахування та виплати інспектору Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 сум індексації його грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.12.2016, із врахуванням висновків суду. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

На виконання вказаного рішення суду, 24.11.2022 відповідачем виплачено заявнику грошові кошти у сумі 6179,27 грн., що підтверджується випискою з банку та не заперечується відповідачем. Отже, датою проведення відповідачем остаточного фактичного розрахунку при звільненні з заявником є 24.11.2022р.

Під час проведення виплати позивачеві відповідачем не вирішено питання з приводу виплати компенсації середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільнення у порядку ст.117 КЗпП України, що обумовило звернення до суду з вказаним позовом

По суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Правовідносини з приводу проходження публічної служби в поліції унормовані, насамперед, приписами Закону України «Про Національну поліцію», Дисциплінарного статуту Національної поліції України затверджений Законом України від 15.03.2018р.№2337-VIII; далі за текстом - Статут).

Спеціальним законодавством щодо порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, за речове майно, які не є складовими грошового забезпечення), у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи статей 116, 117 далі - КЗпП в частині, що не суперечить спеціальному законодавству.

В той же час такі питання врегульовані положеннями Кодексу законів про працю України, які можуть та повинні бути застосовані до спірних відносин.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 01.03.2018 по справі № 806/1899/17, від 04.12.2019 по справі № 825/66/16.

Так, частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору. Так, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Судовим розглядом встановлено, що позивачу 24.11.2022 виплачено грошові кошти у сумі 6179,27 грн в якості доплати за службу у нічний час за період з 07.11.20215 по 28.02.2015 та індексації грошового забезпечення, тоді як позивача звільнено зі служби 08.03.2022.

Як зазначалось вище, днем звільнення позивача зі служби є 08.03.2022, кінцевою датою виплати є 24.11.2022, кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить 260 дні. Згідно з довідкою про доходи ГУ НП у Харківській області № 2443 розмір середньоденного грошового забезпечення заявника складає 526,54 грн.

В той же час , суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 16) Закону України № 2352-IX від 01.07.2022 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" текст статті 117 КЗпП України викладено в такій редакції: "у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців".

Таким чином, до спірних правовідносин застосовуються положення статті 117 КЗпП у вказаній редакції, та стягненню підлягає середній заробіток за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, який в спірних відносинах, становить 184 дні.

З огляду на викладене, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, обчислена в повному обсязі за 184 днів, складає 96883,36 грн (184 (час затримки)* 526,54 (розмір середньоденного грошового забезпечення).

Продовжуючи розгляд справи суд звертає увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця.

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Водночас формула застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні міститься у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19.

У цьому судовому рішенні у частині, що стосується виплати середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку, Верховний Суд зазначив про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. Цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку. Тобто, залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Верховний Суд у постанові від 24 червня 2021 року у справі № 480/2577/20 зазначив, що для застосування критеріїв пропорційності розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, судам необхідно з`ясувати загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат для вирахування проценту, що складає грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, індексація грошового забезпечення та грошова компенсація вартості не отриманого речового майна у співвідношенні до загальної суми, що слугує підставою для застосування такого ж проценту середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні від загальної її суми, який буде визначений належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача, виходячи з принципу пропорційності.

Застосовуючи означені правові позиції до обставин даної справи, суд зазначає наступне.

У цій справі загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат складав 35625,16 грн, з яких: 29445,89 грн, що нараховано позивачу безпосередньо при звільненні та підтверджується розрахунковим листом за березень 2022 року, що сумарно складають 82,65 % виплат, належних позивачу при звільненні, а також індексація та компенсація за роботу у нічний час 6197,27 грн, що складає 17,35 % від загальної суми належної позивачу при звільненні.

Обрахована судом відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, сума середнього заробітку за несвоєчасну виплату компенсації за службу у нічний час та індексації, становить 96883,36 грн.

З врахуванням принципу справедливості та співмірності, а також розміру майнових втрат, суд вважає за необхідне зменшити розмір середнього грошового забезпечення з врахуванням істотності частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку.

Таким чином, з врахуванням принципу справедливості та співмірності, суд вважає, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути виплачений позивачу у розмірі 16809,26 грн. (17,35% від 96883,36 грн.), з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком.

Зменшення судом суми стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні здійснено з урахуванням справедливого і розумного балансу між інтересами позивача і відповідача, оскільки стягнення компенсації у розмірі 96883,36 грн за несвоєчасну виплату заборгованості у розмірі 6179,27 грн. є явно неспівмірним розміру простроченої заборгованості та майнових втрат позивача.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), надав оцінку усім юридично значимим факторам, доводам та обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін. Отже, перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, доказів понесення ним інших судових витрат матеріали справи не містять, відтак судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст.8, 19,124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 КАС України, суд

вирішив:

Позов - задовольнити частково.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 09.03.2022 по 08.09.2022 у розмірі 16809 (шістнадцять тисяч вісімсот дев`ять) грн 26 коп.

Позов у решті вимог - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду); підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати виготовлення повного судового рішення).

Суддя Зоркіна Ю.В.