Справа № 380/17534/22
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2023-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хоми О.П., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради про визнання відмови щодо видачі будівельного паспорта протиправною та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради (далі відповідач), в якому просить визнати протиправною відмову відповідача від 10.11.2022 №ВР01:2473-0319-4070-3275 в ЄДЕССБ у видачі ОСОБА_1 будівельного паспорта забудови земельної ділянки :04:000:0440 на об`єкт будівництва Нове будівництво садового будинку, в м. Дубляни на земельній ділянці з кадастровим номером :04:000:0440 та зобов`язати відповідача видати будівельний паспорт забудови земельної ділянки :04:000:0440 на об`єкт будівництва Нове будівництво садового будинку, в м. Дубляни на земельній ділянці з кадастровим номером :04:000:0440.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначила, що звернулася до відповідача через вебпортал Дія із заявою щодо видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0440 на об`єкт будівництва Нове будівництво садового будинку в м. Дубляни, до якої долучила вичерпний перелік документів, визначений Порядом видачі будівельного паспорту забудови земельної ділянки. За результатами розгляду заяви та наданих позивачем документів відповідачем у формі повідомлення надано відмову в наданні будівельного паспорта на підставі пункту 2.4 Порядку видачі будівельного паспорту забудови земельної ділянки № НОМЕР_1 у зв`язку з невідповідністю намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, будівельним нормам і правилам. Відповідач обґрунтував відмову на підставі вказаного пункту необхідністю подання схеми генерального плану забудови земельної ділянки, виконану на оновленому топографо-геодезичному зніманні М 1:500, яке відображає існуючу ситуацію, з нанесеними червоними лініями з вказаними відстанями до існуючих будівель і споруд, червоних ліній та меж земельної ділянки, посилаючись при цьому на наказ Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради від 06.05.2022 №11. Стверджує, що Порядок видачі будівельного паспорту забудови земельної ділянки №103 місить вичерпний перелік документів, що додаються до заяви та не передбачає подання схеми генерального плану. Примітка до відмови містить пропозицію виготовити генеральний план забудови земельної ділянки у відповідності до затвердженого рішення Дублянської міської ради №812 від 28.11.2017 «Детальний план території кварталу індивідуального садової заборони в ур. «Полігон» орієнтовною площею 30,0 га на території Дублянської міської ради (за межами населеного пункту) Жовківського району Львівської області», яку позивач вважає безпідставною, оскільки детальний план розроблений, але не затверджений відповідним рішенням органу місцевого самоврядування. Враховуючи відсутність законних підстав для відмовити у видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки, вважає таку відмову відповідача протиправною та просить її скасувати.

Відповідачем позову не визнано з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, суть яких полягає у правомірності відмови видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки. Зазначає, що вимоги про зобов`язання відповідача видати будівельний паспорт забудови земельної ділянки не можуть бути задоволеними у запропонований позивач спосіб, оскільки це є дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією відповідача. Просить у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою від 09.12.2022 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без виклику сторін та відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів.

Позивачем 14.12.2022 подано заяву про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу (вх. №78299), клопотання про витребування доказів (вх. №78350) та клопотання про розгляд справи з викликом сторін (вх. №78352).

Ухвалою від 16.12.2022 розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, а засідання для розгляду справи по суті замінено підготовчим засіданням. Підготовче засідання призначено на 10.01.2023.

Представником відповідача 10.01.2023 (вх. №1931) подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Підготовче засідання, призначене на 10.01.2023, відкладено на 24.01.2023 за відповідним клопотанням представника відповідача від 10.01.2023 (вх. №1931).

Представником відповідача 23.01.2023 (вх. №4781) подано відзив на адміністративний позов.

Підготовче засідання, призначене на 24.01.2023, відкладено до 07.02.2023 для ознайомлення позивача з відзивом на адміністративний позов та надання відповідачем копії рішення Дублянської міської ради №812 від 28.11.2017.

Позивачем 30.01.2023 (вх. №1873ел) подано відповідь на відзив.

Відповідачем 02.02.2023 (вх. №7161) подано клопотання про долучення матеріалів.

Ухвалою від 07.02.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судове засідання на 28.02.2023.

В судовому засіданні 28.02.2023 суд заслухав вступні промови сторін, дослідив письмові докази та перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки площею 0,06 га, кадастровий номер :04:000:0440, розташованої за адресою: м. Дубляни, Жовківський район, Львівської області, з цільовим призначенням: для індивідуального садівництва, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.12.2020.

ОСОБА_1 01.11.2022 через сайт: https://diia.gov.ua/services/vidacha-budivelnogo-pasporta подано заяву про видачу будівельного паспорту забудови земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0440 на об`єкт будівництва садового будинку в м. Дубляни на земельній ділянці з кадастровим номером :04:000:0440 та надано такі документи:

- витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.12.2020 з актуальною інформацією про право власності, відповідно до якої ОСОБА_1 на праві приватної власності відповідно до нотаріально оформленого договору дарування від 21.12.2020 належить земельна ділянка з кадастровим номером :04:000:0440, площею 0,06 га, цільове призначення: для індивідуального садівництва;

- ескіз намірів забудови будівництва садового будинку в м. Дубляни Львівської області, розроблений 2022 р. ПП «ІВЕР ПЛЮС», який містить:

а) комплект креслень марки АР: загальні дані; схема генерального плану М1:500; план першого поверху М1:100; план покрівлі М1:100; розріз 1-1 М1:100; фасад 1-5 М1:100; фасад 5-1 М1:100; фасад А-Д М1:100; фасад Д-А М1:100; перспективний вигляд будинку 1; перспективний вигляд будинку 2; перспективний вигляд будинку АДРЕСА_1 ; перспективний вигляд будинку 4;

б) основні техніко-економічні показники: площа ділянки; площа забудови; поверховість; умовна висота будинку(згідно з ДБН В.1 1-7) (від рівня землі до рівня першого поверху підлоги); висота будинку (від рівня землі до верху накриття тераси); загальна площа будинку; площа літніх приміщень (підраховано згідно додаток А, п.А.2); житлова площа будинку; загальний будівельний об`єм.

Відповідно до Закону України «Про захист персональних даних» ОСОБА_1 надала згоду на обробку особистих персональних даних у картотеках та/або за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, в тому числі ведення Єдиної державної електронної системи в сфері будівництва з метою підготовки відповідно до вимог законодавства статистичної, адміністративної та іншої інформації з питань діяльності уповноваженого органу містобудування і архітектури.

За результатами розгляду заяви та наданих позивачем документів відповідач повідомленням від 10.11.2022 №А932314665 відмовив у наданні будівельного паспорта на підставі пункту 2.4 Порядку №103: невідповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, будівельним нормам і правилам.

В обґрунтування відмови відповідач послався на наказ Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради від 06.05.2022 за №11, відповідно до якого заявнику слід подати схему генерального плану забудови земельної ділянки, виконану на оновленому топографо-геодезичному зніманні М 1:500, яке відображає існуючу ситуацію, з нанесеними червоними лініями з вказаними відстанями до існуючих будівель і споруд, червоних ліній та меж земельної ділянки.

Примітка повідомлення містить інформацію такого змісту: «Інформуємо, що для позитивного рішення, просимо виконати генеральний план забудови земельної ділянки на оновленому топографо-геодезичному зніманні М 1:500, яке відображає існуючу ситуацію, з нанесеними червоними лініями відповідно до детального плану території, затвердженого рішенням Дублянської міської ради №812 від 28.11.2017 «Детальний план території кварталу індивідуального садової заборони в ур. «Полігон» орієнтовною площею 30,0 га на території Дублянської міської ради (за межами населеного пункту) Жовківського району Львівської області», а також чітко вказати межі земельної ділянки та прибрати умовне позначення межі благоустрою».

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернулася до суду з даним позовом.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суспільні відносини щодо володіння, користування та розпорядження землею врегульовано Земельним кодексом України від 25.10.2001 №2768-ІІІ (далі ЗК України).

Відповідно до частини першої статті 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з пунктом «в» статті 5 Земельного кодексу України (далі ЗК України) земельне законодавство базується на таких принципах, як, зокрема невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 39 ЗК України встановлено, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм.

Згідно з частиною першою статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Статтею 91 ЗК України визначено обов`язки власників земельних ділянок, відповідно до пункту а) частини першої якої власники земельних ділянок зобов`язані забезпечувати використання їх за цільовим призначенням.

Відповідно до частини першої статті 154 ЗК України органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов`язки чи обмеження.

Вказане зумовлює висновок суду, що обов`язковою умовою користування земельною ділянкою є її використання за цільовим призначенням, а втручання, в тому числі, органів місцевого самоврядування в таке користування, забороняється.

Згідно з частиною четвертою статті 373 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Частиною четвертою статті 374 ЦК України встановлено, що права та обов`язки суб`єктів права власності на землю (земельну ділянку) встановлюються законом.

Відповідно до частини третьої статті 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що право власника на забудову на належній йому земельній ділянці здійснюється за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності визначає Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 №3038-VI (далі - Закон №3038-VІ), який спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону № 3038-VI планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.

Частиною другою статті 24 Закону № 3038-VI передбачено, що зміна функціонального призначення територій не тягне за собою припинення обмежень у використанні земель, а також припинення права власності або права користування земельними ділянками, які були передані (надані) у власність чи користування до встановлення нового функціонального призначення територій, а також не тягне за собою обов`язковості зміни виду цільового призначення земельної ділянки незалежно від того, чи належить цей вид до переліку видів цільового призначення, встановлення яких є можливим у межах такої зони.

Забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

Відповідно до статті 27 Закону №3038-VI забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки (далі - будівельний паспорт).

Будівельний паспорт визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 500 квадратних метрів, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки.

Будівельний паспорт складається з текстових та графічних матеріалів.

За наявності плану зонування території розроблення будівельного паспорта здійснюється на його підставі.

Проектування на підставі будівельного паспорта здійснюється без отримання містобудівних умов та обмежень. Для об`єктів, зазначених у частині першій цієї статті, розроблення проекту будівництва здійснюється виключно за бажанням замовника.

Надання будівельного паспорта здійснюється уповноваженим органом містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня надходження відповідної заяви та пакета документів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Порядок видачі будівельного паспорта визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.07.2011 №103 затверджено Порядок видачі будівельного паспорту забудови земельної ділянки, який розроблений відповідно до статті 27 Закону №3038-VІ і призначений для використання уповноваженими органами з питань містобудування та архітектури та іншими суб`єктами містобудування при вирішенні питань забудови присадибних, дачних і садових земельних ділянок (далі - Порядок №103).

Відповідно до пунктів 1.2, 1.4 Порядку №103 будівельний паспорт забудови земельної ділянки (далі - будівельний паспорт) визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 500 квадратних метрів, господарських будівель, споруд, гаражів, елементів інженерного захисту, благоустрою та озеленення на земельній ділянці.

Розроблення будівельного паспорта здійснюється відповідно до містобудівної документації на місцевому рівні.

Розділ ІІ Порядку №103 регулює порядок оформлення будівельного паспорта.

Згідно з пунктом 2.1 Порядку №103 будівельний паспорт видається уповноваженим органом з питань містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня надходження заяви на видачу будівельного паспорта за формою, наведеною у додатку 1 до цього Порядку, до якої додаються:

копія документа, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, або договір суперфіцію, або заповіту, у разі якщо речове право на земельну ділянку не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

копія документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, у разі якщо право власності на об`єкт нерухомого майна не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (у разі здійснення реконструкції, капітального ремонту);

згода співвласника (співвласників) об`єкта нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці (у разі здійснення реконструкції, капітального ремонту) (за умови перебування у спільній власності);

схема намірів забудови земельної ділянки (місце розташування будівель та споруд на земельній ділянці, відстані до меж сусідніх земельних ділянок та розташованих на них об`єктів, інженерних мереж і споруд, фасади та плани поверхів об`єктів із зазначенням габаритних розмірів, перелік систем інженерного забезпечення, у тому числі автономного, що плануються до застосування, тощо), за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку;

проектна документація (за наявності);

згода співвласника (співвласників) земельної ділянки на забудову (у разі розміщення нових об`єктів) (за умови перебування у спільній власності);

інформація про наявність у межах земельної ділянки режимоутворюючих об`єктів культурної спадщини та обмеження у використанні земельної ділянки у разі здійснення нового будівництва об`єкта (за наявності).

Копії документів, що подаються для отримання будівельного паспорта, засвідчуються замовником (його представником).

Документи подаються уповноваженому органу з питань містобудування та архітектури з урахуванням вимог статті 26-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку ведення Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 2021 року № 681:

1) в електронній формі через електронний кабінет Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (далі - електронний кабінет) або іншу державну інформаційну систему, інтегровану з електронним кабінетом, користувачем якої є замовник та відповідний уповноважений орган з питань містобудування та архітектури;

2) у паперовій формі особисто замовником (у тому числі через центри надання адміністративних послуг) або поштовим відправленням з описом вкладення.

Відповідно до пункту 2.3 Порядку №103 уповноважений орган з питань містобудування та архітектури на підставі отриманих документів визначає відповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам чинної містобудівної документації на місцевому рівні, планувальним рішенням проектів садівницьких та дачних товариств, будівельним нормам і правилам.

Згідно з пунктом 2.4 Порядку №103 пакет документів для видачі будівельного паспорта або внесення змін до нього повертається уповноваженим органом з питань містобудування та архітектури замовнику з таких підстав:

неподання повного пакета документів, визначених пунктом 2.1 або 2.2 цього розділу;

невідповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, будівельним нормам і правилам;

подання замовником заяви в довільній формі про відмову від отримання будівельного паспорта.

Відповідно до пункту 2.5 Порядку №103 документи для видачі будівельного паспорта або внесення змін до нього повертаються замовнику у спосіб, відповідно до якого подавалися такі документи за рішенням уповноваженого органу з питань містобудування та архітектури шляхом направлення повідомлення про відмову в наданні будівельного паспорта з відповідним обґрунтуванням усіх підстав повернення у строк, який не перевищує строк його надання, з попереднім внесенням відповідного рішення до Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (далі - Реєстр будівельної діяльності).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.12.2020 позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0440, розташованої за адресою: м. Дубляни, Жовкіський район, Львівської області, цільове призначення якої: для індивідуального садівництва.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася через вебпортал Дія із заявою від 01.11.2022 про надання будівельного паспорту забудови земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0440 на об`єкт будівництва садового будинку в м. Дубляни на земельній ділянці з кадастровим номером: :04:000:0440, надавши усі передбачені пунктом 2.1. Порядку № 103 документи.

Надання позивачем документів, визначених пунктом 2.1. Порядку № 103, відповідачем не заперечується.

Зі змісту повідомлення про відмову у наданні будівельного паспорта вбачається, що відмовляючи у видачі позивачу будівельного паспорта на підставі пункту 2.4 Порядку №103, відповідач вказав на невідповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, яку обґрунтував відсутністю схеми генерального плану забудови земельної ділянки, виконану на оновленому топографо-геодезичному зніманні М 1:500, яке відображає існуючу ситуацію, з нанесеними червоними лініями з вказаними відстанями до існуючих будівель і споруд, червоних ліній та меж земельної ділянки, що передбачено наказом Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради від 06.05.2022 за №11, вказавши на необхідність подання такої.

Даючи оцінку підставі відмови позивачу у наданні будівельного паспорту забудови земельної ділянки, суд зазначає таке.

Пунктом 2.4 Порядку 103 визначено вичерпний перелік підстав повернення пакета документів для видачі будівельного паспорта.

Ненадання замовником повного пакета документів і невідповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, будівельним нормам і правилам є самостійними підставами для повернення пакета документів для видачі будівельного паспорта.

Тому обґрунтування однієї підстави (невідповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, будівельним нормам і правилам) іншою підставою (неповнотою наданих документів) є безпідставним.

Суд звертає увагу на відсутність у пункті 2.1 Порядку №103 вимоги про надання заявником схеми генерального плану забудови земельної ділянки, виконану на оновленому топографо-геодезичному зніманні М 1:500, яке відображає існуючу ситуацію, з нанесеними червоними лініями.

Ба більше, відсутність хоч б одного із визначених Порядком №103 документів унеможливила б подання ОСОБА_1 заяви про видачу будівельного паспорту забудови земельної ділянки через сайт: https://diia.gov.ua/services/vidacha-budivelnogo-pasporta.

Водночас, суд зауважує, що поданий ОСОБА_1 ескіз наміру забудови будівництва садового будинку в м. Дубляни Львівської області, який розроблений ПП «ІВЕР ПЛЮС», в комплекті креслень марки АР містить як схему генерального плану, яка виконана на топографо-геодезичній зйомці в масштабі 1:500, так і плани усіх поверхів, фасадів та перспективних виглядів будинку тощо.

Вказана обставина відповідачем не заперечується.

Суд вважає за необхідне зазначити про безпідставність вимоги відповідача у примітці спірної відмови «…виконати генеральний план забудови земельної ділянки на оновленому топографо-геодезичному зніманні М 1:500, яке відображає існуючу ситуацію, з нанесеними червоними лініями відповідно до детального плану території, затвердженого рішенням Дублянської міської ради №812 від 28.11.2017 «Детальний план території кварталу індивідуального садової заборони в ур. «Полігон» орієнтовною площею 30,0 га на території Дублянської міської ради (за межами населеного пункту) Жовківського району Львівської області», оскільки фактично такого рішення Дублянської міської ради не існує, що підтверджується листом Управління адміністрування громад Департаменту міської агломерації Львівської міської ради №4-3801-1454 від 01.02.2023.

Щодо доводів відповідача відсутність затвердженого детального плану територій для розробки кварталу індивідуального садової заборони в ур. «Полігон» на території Дублянської міської ради (за межами населеного пункту), розробленого Жовківською районною державною адміністрацією на виконання розпорядження «Про розроблення детального плану територій для розробки кварталу індивідуального садової заборони в ур. «Полігон» на території Дублянської міської ради (за межами населеного пункту) від 12.10.2017 №706 (далі Розпорядження №706), суд зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 25 Закону № 3038-VI режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, встановлюється у комплексних планах, генеральних планах населених пунктів, планах зонування та детальних планах територій.

Частиною першою статті 16 Закону № 3038-VI визначено, що планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження комплексних планів просторового розвитку територій територіальних громад, генеральних планів населених пунктів і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону № 3038-VI генеральний план населеного пункту є одночасно видом містобудівної документації на місцевому рівні та документацією із землеустрою і призначений для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Відповідно до частини першою статті 19 Закону № 3038-VI детальний план території деталізує положення генерального плану населеного пункту або комплексного плану та визначає планувальну організацію і розвиток частини території населеного пункту або території за його межами без зміни функціонального призначення цієї території. Детальний план території розробляється з урахуванням обмежень у використанні земель, у тому числі обмежень використання приаеродромної території, встановлених відповідно до Повітряного кодексу України.

Детальний план території розробляється за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради з метою визначення планувальної організації, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території, призначених для комплексної забудови чи реконструкції, та підлягає стратегічній екологічній оцінці.

Детальні плани територій одночасно з їх затвердженням стають невід`ємними складовими генерального плану населеного пункту та/або комплексного плану.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку суду про те, що генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації населеного пункту на місцевому рівні. На його основі та відповідно до генерального плану розробляються інші види містобудівної документації на місцевому рівні, зокрема, й детальний план території.

Тому, наміри забудови містобудівній документації на місцевому рівні, під час прийняття рішення про надання або відмову у наданні містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, уповноважений орган визначає, виходячи саме із генерального плану.

Судом встановлено, що Розпорядженням №706 лише розроблено детальний план території для розробки кварталу індивідуального садової забудови в ур. «Полігон» орієнтовною площею 30,0 га на території Дублянської міської ради (за межами населеного пункту).

Натомість вказаний детальний план не затверджено відповідним рішенням органу місцевого самоврядування.

Відсутність детального плану території, розроблення та затвердження якого відноситься до повноважень органів місцевого самоврядування, зумовлює висновок суду про те, що у відповідача не було підстав для відмови у наданні будівельного паспорту забудови земельної ділянки, оскільки вказані обставини жодним чином не залежать від позивача.

У постановах Верховного Суду від 11.04.2018 в справі №803/1231/17, від 06.02.2020 у справі № 809/1258/17, від 29.04.2020 у справі № 816/1752/17 та від 16.06.2021 у справі № 2340/3189/18 зроблено висновок про те, що сама по собі відсутність плану зонування або детального плану території, розроблення та затвердження якого відноситься до повноважень органів місцевого самоврядування, не може бути підставою для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень, оскільки таке рішення приймається виключно у разі невідповідності намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, так як і не може бути підставою для скасування уже виданих містобудівних умов та обмежень.

Суд зазначає, що будівельний паспорт як і містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки є різновидами містобудівної документації, тому вищенаведений підхід є застосовним і до обставин цієї справи.

Суд не бере до уваги доводи відповідача про необхідність подання схеми генерального плану забудови земельної ділянки, виконану на оновленому топографо-геодезичному зніманні М 1:500, яке відображає існуючу ситуацію, з нанесеними червоними лініями з вказаними відстанями до існуючих будівель і споруд, червоних ліній та меж земельної ділянки, оскільки це передбачено наказом Управління архітектури та урбаністики департаменту містобудування Львівської міської ради від 06.05.2022 №11, відповідно до пункту 1 якого затверджені цим наказом інформаційні та технологічні картки адміністративних послуг, які надає відповідач, стосуються надання таких послуг через Центр надання адміністративних послуг м. Львова.

Оскільки позивач зверталася до відповідача через вебпортал Дія, надавши повний пакет передбачених пунктом 2.1 Порядку №103 документів, посилання відповідача на свій наказ від 06.05.2022 №11 є безпідставним.

Відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не виконано вказані вимоги щодо обов`язку довести правомірність оскарженої відмови.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Даючи оцінку спірній відмові, яка зумовило звернення позивача до суду з даним позовом, суд дійшов висновку, що відмова відповідача в наданні будівельного паспорта від 10.11.2022 ВР01:2473-0319-4070-3275 в ЄДЕССБ, не відповідає визначеним частиною другою статті 2 КАС України критеріям до такого роду рішень і чинному законодавству та порушує право позивача на користування земельною ділянкою на свій розсуд відповідно до її цільового призначення, тому таку відмову слід визнати протиправною, задовольнивши першу позовну вимогу.

Друга позовна вимога є похідною від першої позовної вимоги і також підлягає до задоволення шляхом зобов`язання відповідача видати будівельний паспорт забудови земельної ділянки :04:000:0440 на об`єкт будівництва Нове будівництво садового будинку, в м. Дубляни на земельній ділянці з кадастровим номером: :04:000:0440.

Суд вважає помилковими твердження відповідача про те, що видача будівельних паспортів є його дискреційними повноваженнями, з огляду на таке.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово вказував на те, що «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №826/14016/16, від 11.02.2019 у справі № 2а-204/12, від 04.08.2020 у справі №340/2074/19).

Обраний позивачем спосіб захисту має бути спрямований на відновлення порушених прав, захист законних інтересів і, у випадку задоволення судом його вимог, рішення повинно мати наслідком реальне відновлення тих прав, за захистом яких позивач звернувся до суду.

У постанові від 11 лютого 2021 року у справі № 814/2458/16 Верховний Суд аналізував застосування пункту 4 частини другої статті 245 КАС України і дійшов висновку, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, за сукупності наступних умов:

1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача;

2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача;

3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів;

4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Судом встановлено виконання позивачем усіх умов, визначених законом для видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки.

Обставин, які б свідчили про наявність підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою відповідачем не наведено та судом не встановлено в ході розгляду даної справи.

Оскільки відповідач протиправно відмовив в наданні будівельного паспорта забудови земельної ділянки, суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

Оцінюючи зібрані у справі докази в сукупності та мотиви суду щодо кожної з позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю.

Позивач також просить вирішити питання про відшкодуванню витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

При вирішенні цього питання, суд враховує таке.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-третьою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини сьомої статті 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон №5076-VI).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 30 Закону №5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Професійна правова допомога ОСОБА_1 надавалася Адвокатським бюро «ВІТАЛІЯ РЕПАКА», зокрема адвокатом Репаком В.В. (свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю від 29.08.2018 серія ЛВ №001128) на підставі договору про надання правової допомоги від 26.07.2021 №15, примірник якого наявний у матеріалах справи.

Для підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу подано:

- додаткову угоду №1 від 14.11.2022 до договору про надання правової допомоги від 26.07.2021 №15;

- рахунок №1 від 10.11.2022 за правничі послуги, що наданні на підставі Договору про надання правової допомоги від 26.07.2021 №15;

- акт прийому-передачі наданих правничих послуг до Договору про надання правової допомоги від 26.07.2021 №15.

Відповідно до пунктів 2 та 3 додаткової угоди №1 від 14.11.2022 до договору про надання правової допомоги від 26.07.2021 №15 за надання правової допомоги, передбаченої п.1 даної Додаткової угоди, Клієнт виплачує Адвокатському бюро гонорар у фіксованому розмірі в сумі 10 000 грн.

Клієнт може проводити виплату Гонорару частинами, але не пізніше ніж 10 (десять) робочих днів після набрання рішення суду першої інстанції законної сили. Оплата проводиться на банківський рахунок Адвокатського бюро, що зазначений в Розділі «ПІДПИСИ СТОРІН» Даної Додаткової угоди або в Рахунку, що може бути наданий Адвокатським бюро Клієнту.

Відповідач не висловив жодних заперечень щодо розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу.

Судом враховується, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі №755/9215/15-ц від 19.02.2020 сформулювала позицію, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Вказане зумовлює висновок про те, що при вирішенні питання визначення розподілу судових витрат суд виступає виключно як арбітр та надає оцінку доказам та доводам, що наводяться сторонами.

За відсутності буд-яких перечень з боку відповідача щодо не співмірності понесених позивачем витрат на правничу допомогу, суд доходить висновку про стягнення з відповідача в користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Львівській області і понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору 992 грн 40 к., сплаченого за квитанцією №6697-3648-5886-4644 від 02.12.2022.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради (пл. Ринок, буд. 1, м. Львів, 79008, ) про визнання відмови щодо видачі будівельного паспорта протиправною та зобов`язання вчинити дій, - задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради (пл. Ринок, буд. 1, м. Львів, 79008, ) від 10.11.2022 ВР01:2473-0319-4070-3275 в ЄДЕССБ у видачі ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) будівельного паспорта забудови земельної ділянки земельної ділянки :04:000:0440 на об`єкт будівництва Нове будівництво садового будинку, в м. Дубляни на земельній ділянці з кадастровим номером :04:000:0440.

Зобов`язати Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради (пл. Ринок, буд. 1, м. Львів, 79008, ) видати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) будівельний паспорт забудови земельної ділянки :04:000:0440 на об`єкт будівництва Нове будівництво садового будинку, в м. Дубляни на земельній ділянці з кадастровим номером :04:000:0440.

Стягнути з Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради (пл. Ринок, буд. 1, м. Львів, 79008, ) за рахунок бюджетних асигнувань в користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 к. судових витрат у вигляді судового збору.

Стягнути з Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради (пл. Ринок, буд. 1, м. Львів, 79008, ) за рахунок бюджетних асигнувань в користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 10 000 (десять тисяч) грн судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.П. Хома