Справа № 400/13192/21
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2023-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2023 р.м.ОдесаСправа № 400/13192/21
Головуючий в 1 інстанції: Ярощук В.Г.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Димерлія О.О.

суддів Турецької І.О. , Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2022 року по справі № 400/13192/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:
21.12.2021 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 22.01.2018 року, а також не проведення перерахунку і виплати вихідної допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової допомоги, яку отримував під час проходження військової служби, та індексації грошового забезпечення;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 22.01.2018 року, а також провести перерахунок і виплату вихідної допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової допомоги, яку отримував під час проходження військової служби, та індексації грошового забезпечення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно не виплачував позивачу індексацію грошового забезпечення у період його служби з 01.01.2016 року по 22.01.2018 року. Окрім того, позивач вказує, що одноразова грошова допомога при звільненні була нарахована та виплачена без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди і індексації грошового забезпечення, а тому, на думку ОСОБА_1 , такі дії відповідача є незаконними та протиправними.

За наслідками розгляду зазначеної справи Миколаївським окружним адміністративним судом 07 листопада 2022 року прийнято рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2016 року по 22.01.2018 року та не проведення перерахунку і виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення з урахуванням включення до складу місячного грошового забезпечення, з якого обчислено допомогу, щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 22.01.2018 року та здійснити перерахунок і виплату йому одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення з урахуванням включення до складу місячного грошового забезпечення, з якого обчислено допомогу, щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги при звільненні.

Ухвалюючи означене рішення суд першої інстанції виходив з того, що індексація грошового забезпечення є складовою грошового забезпечення військовослужбовців, та однією з основних державній гарантій щодо оплати їх праці, і має включатися до розрахунку грошової допомоги при звільненні.

Крім того, судом зазначено про те, що додаткова грошова винагорода нараховувалась та виплачувалась позивачу щомісяця, а тому повинна бути включеною до складу грошового забезпечення, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні.

За таких обставин, суд першої інстанції визнав протиправною бездіяльність відповідача, яка виразилися у відмові донарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільнення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення.

Не погоджуючись із означеним рішенням суду, Військовою частиною НОМЕР_1 (далі - скаржник) подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судом попередньої інстанції норм матеріального права, не повне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що проведення індексації перебуває у прямій залежності від фінансових ресурсів відповідних бюджетів та не може виходити за їх межі. Так, у відповідача були відсутні відповідні бюджетні асигнування на виплату військовослужбовцям індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 22.01.2018 року, у зв`язку з чим індексація не нараховувалась та не виплачувалась.

Крім цього, скаржник зауважує, що щомісячна додаткова грошова винагорода та індексація грошового забезпечення не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога, яка передбачена ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відтак, на переконання Військової частини, законодавчих підстав для їх врахування при обчисленні одноразової грошової допомоги немає.

В силу приписів п.3 ч.1 ст.311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом норм процесуального права при установленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як з`ясовано колегією суддів та установлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до Витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.01.2018 року за №15 позивача звільнено з військової служби у запас, виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 22.01.2018 року. (а.с.13)

Згідно із абзацом шостим пункту 2 вище зазначеного Наказу позивачу виплачена одноразова грошова допомога при звільненні за 26 календарних років відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393.

При нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби до грошового забезпечення, з якого здійснювалось її обчислення, не було включено щомісячну додаткову грошову винагороду та індексацію. Дані обставини підтверджується Листом Військової частини НОМЕР_1 від 12.11.2021 року № 810/ф (а.с.17-19).

Крім того, у період з 01.01.2016 року по 22.01.2018 року позивач не отримував індексації грошового забезпечення, що підтверджується Довідкою про нараховане грошове забезпечення, виданої Військовою частиною НОМЕР_1 12.11.2021 року за № 811/ф. (а.с.21)

10.10.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із заявами про виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 22.01.2018 року, а також про перерахунок і виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з включенням до грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації.

За результатами розгляду цих заяв, Військовою частиною НОМЕР_1 надіслало на адресу позивача Листи від 12.11.2021 року № 808/ф, від 12.11.2021 № 810/ф, у яких повідомлено про відмову в задоволені вище наведених звернень.(а.с.14-19)

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-ХІІ ( далі - Закон № 1282-ХІІ).

Статтею 1 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно до ст.2 Закону № 1282-ХІІ, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (ст.4 Закону № 1282-ХІІ ).

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» передбачено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, яка згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.

Пунктом 4 вказаного Порядку установлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно - правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», згідно із частиною 1 статті 9 якого, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частинами 2,3 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно із постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 року № 1294 (чинної станом на час звільнення позивача з військової служби), грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців як розрахункової величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

У відповідності із положеннями частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком (за наявності вислуги 10 років і більше), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

З урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 року № 161 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889», для військовослужбовців, зокрема, Збройних Сил України (крім тих, що зазначені у підпункті 1 пункту 1 цієї постанови, та військовослужбовців строкової військової служби) запроваджено новий вид забезпечення - щомісячна додаткова грошова винагорода у таких розмірах:

- з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 % місячного грошового забезпечення; - з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 % місячного грошового забезпечення; - з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 % місячного грошового забезпечення; - з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 % місячного грошового забезпечення; -з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Апеляційний суд звертає увагу, що складові грошового забезпечення визначаються виключно законом, а розмір та порядок виплати грошового забезпечення визначається Кабінетом міністрів України.

Безпосередньо Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» установлено право позивача на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, у разі звільнення з військової служби.

Крім цього, законом установлений, як розмір допомоги так і база з якої ця допомога обчислюється - місячного грошового забезпечення, без встановлення деяких виключень, або надання будь-якому органу певних повноважень щодо визначення бази нарахування допомоги.

Так, учасниками справи не заперечується, що в період з 01.01.2016 року по 22.01.2018 року індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 не нараховувалася та не виплачувалася.

При цьому, відповідач, Військова частина НОМЕР_1 не посилається на відсутність обставин, передбачених статтею 4 Закону України №1282-ХІІ для проведення індексації, а правомірність своїх дій обґрунтовує роз`ясненнями Департаменту фінансів Міністерства оборони України, зокрема, від 04.01.2016 року №248/3/9/1/2.

Водночас, судова колегія вказує, що у спірних правовідносинах, Військова частина НОМЕР_1 повинна діяти відповідно до вимог Закону України №1282-ХІІ, який має вищу юридичну силу, аніж відповідні роз`яснення.

Також, колегія суддів відхиляє посилання відповідача про те, що у спірний період, в межах наявного фінансового ресурсу не було можливості виплатити індексації грошового забезпечення військовослужбовцям, оскільки такі доводи не відповідають нормам Закону України №1282-XII та приписам Порядку № 1078.

Так, індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.

Відсутність фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору в цій справі.

Як вже зазначалось, обов`язок здійснення індексації грошових коштів (грошового забезпечення) населення визначений Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

В свою чергу, роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України мають лише рекомендаційний характер, а тому не можуть бути підставою для не нарахування та не виплати позивачу індексації за період з 01.01.2016 року по 21.01.2018 року.

До того ж, суд апеляційної інстанції виходить з того, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому має бути врахована у складі грошового забезпечення для розрахунку та виплати грошової допомоги при звільненні.

Крім цього, як установлено апеляційним судом, ОСОБА_1 було виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні за 26 календарних років з розрахунку 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Натомість, вказану допомогу відповідачем безпідставно розраховано без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди.

Як слідує з матеріалів справи, за останні 24 місяці перед звільненням щомісячна додаткова грошова винагорода у розмірі 50% грошового забезпечення нараховувалась і виплачувалась ОСОБА_1 щомісяця, а тому підстав вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення немає.(а.с.21-22)

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції уважає правильним висновок суду першої інстанції щодо наявності у ОСОБА_1 права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» із урахуванням додаткової грошової винагороди.

Аналогічного висновку щодо необхідності включення до складу грошового забезпечення, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячної додаткової грошової винагороди дійшов Верховний Суд у постанові від 19.05.2022 року у справі № 420/5512/19.

Разом з тим, апеляційний суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затверджену наказом Міністра оборони України від 15.11.2010 року № 595 (чинну на час проходження позивачем військової служби), оскільки застосовуючи положення вказаного нормативно-правового акту суб`єктом владних повноважень не враховано пріоритетності законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу.

Як правильно було зауважено судом першої інстанції, частиною 4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.

З огляду на вище наведене, колегія суддів погоджується з висновком окружного адміністративного суду стосовно того, що при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать його положенням.

Також, апеляційний суд уважає, що під час розгляду даної справи судом першої інстанції обґрунтовано враховано висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладено у постанові від 06.02.2019 року у справі №522/2738/17, оскільки предметом розгляду даної справи було питання складу грошового забезпечення військовослужбовців.

За наслідками розгляду вказаної справи суд касаційної інстанції дійшов висновку, що до грошового забезпечення військовослужбовців як обрахункової величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема, щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

При цьому, як з`ясовано судом апеляційної інстанції та не заперечується відповідачем, додаткова грошова винагорода була щомісячною.

Віднесення зазначеної винагороди до щомісячних видів грошового забезпечення також підтверджено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2021 року у справі № 825/997/17.

Відтак, установлені в межах розгляду даної справи фактичні обставини у повному обсязі спростовують наведені в апеляційній скарзі твердження Військової частини НОМЕР_1 .

З огляду на викладене вище, колегія суддів уважає, що суд попередньої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права.

У відповідності до ст. 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2022 року по справі № 400/13192/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами судового рішення.

Суддя-доповідач Димерлій О.О.
Судді Турецька І.О. Шеметенко Л.П.