Справа № 280/2742/22
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2023-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 березня 2023 року м. Дніпросправа № 280/2742/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,

за участю секретаря судового засідання Діденко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2022 року (суддя Мінаєва К.В., повний текст рішення складено 30.11.2022) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області від 19.04.2019 № , № , № та податкову вимогу від 19.09.2019 № 73757-49.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив про порушення відповідачем процедури призначення та проведення документальної перевірки, що є достатньою підставою для скасування рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. Також стверджує про відсутність правових підстав для донарахування податкових зобов`язань.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2022 року позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, його висновки не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що посадовою особою ГУ ДФС у Запорізькій області на підставі наказу ГУ ДФС у Запорізькій області № 31 від 08.01.2019 було проведено невиїзну позапланову документальну перевірку платника податків - фізичної особи, яка не є суб`єктом господарювання, ОСОБА_1 , з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, достовірності нарахування та сплати податку з доходів фізичних осіб за ознакою доходу « 126» за період з 01.1.2015 по 31.12.2015, за результатами якої складено Акт № 77/08-01-13-05/ НОМЕР_1 від 25.02.2019.

Під час перевірки податковим органом встановлено порушення з боку позивача вимог Податкового кодексу України в частині не декларування доходу за прощеними кредитними зобов`язаннями.

Враховуючи виявлені порушення, податковий орган 19.09.2019 прийняв оскаржувані податкові повідомлення-рішення: № , згідно з яким збільшено суму грошового забезпечення за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатом річного декларування» на 181147,31 грн.; № , відповідно до якого збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Військовий збір, що оплачується фізичними особами з результатом річного декларування» на 13643,14 грн.; № про застосування штрафних санкцій за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатом річного декларування» на суму 170,00 грн.

За приписами статті 164 Податкового кодексу України загальний оподатковуваний дохід будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до пп. «д» 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України в редакції, чинній з 1 січня 2015 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» № 321-VIII від 09 квітня 2015 року, положення якого набрали чинності 07 травня 2015 року, підрозділ 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України доповнено пунктом 8, відповідно до якого не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Верховний Суд у постановах від 24.10.2018 в адміністративній справі № 826/6896/17, від 29.01.2019 в адміністративній справі № 821/707/17, від 01.10.2019 в адміністративній справі № 826/4578/17, від 26.03.2020 в адміністративній справі № 821/297/17 виклав правову позицію щодо застосування вищенаведених норм матеріального права, вказавши, що з метою оподаткування доходи, отримані платником податку у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, та суми прощеної (анульованої) кредитором у розмірі різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, слід розглядати окремо.

За змістом наведених положень у разі якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу у відповідності до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Наведені норми також вказують на те, що основна сума боргу (кредиту) платника податку прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням, є доходом такого платника. Визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку.

При прощенні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом.

При цьому кредитор в свою чергу має належним чином повідомити платника податку - боржника про анулювання (прощеного) боргу (рекомендованим листом з повідомленням про вручення, шляхом укладення відповідного договору, шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто) та включити суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку. Боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми основного боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідних сум податку, в тому числі і військового збору.

До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Також Верховний Суд у постановах від 05.11.2019 в адміністративній справі № 821/465/17, від 10.04.2020 в адміністративній справі № 500/583/19 звернув увагу в аналогічних зі спірними правовідносинах, що чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство чітко визначало, що сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року не є додатковим благом у силу визначеного пунктом 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України правового врегулювання, однак необхідною передумовою є саме зміна валюти кредитування.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, сторонами не заперечується, що між позивачем (Позичальник) та АТ «УкрСиббанк» (Кредитор) 10.04.2008 укладено Договір № 0, відповідно до якого, Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 38000,00 доларів США, зі сплатою процентів річних.

Між Банком та позивачем не укладався договір про змінену валюти кредиту з долара США на гривню, а тому приписи пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України до спірних правовідносин не застосовуються.

Згідно з повідомленням АТ «УкрСиббанк» від 07.10.2015 ОСОБА_1 анульовано: суми основного боргу (кредиту) 34218,99 доларів США; суму процентів 12932,82 доларів США; суму штрафних санкцій (пеню) 1482,80 грн.

Також у повідомленні Банк роз`яснив ОСОБА_1 , що анульована сума за основним боргом є додатковим благом та останній має обов`язок щодо самостійної сплати податку на доходи фізичних осіб та військовий збір.

На вказаному повідомленні, яке самостійно долучено позивачем до матеріалів справи, міститься особистий підпис ОСОБА_1 про його отримання 07.10.2015.

В судовому засіданні позивач також підтвердив про отримання відповідного повідомлення.

Також позивач визнав, що ним повністю сплачено кошти відповідно до умов кредитного договору з урахування повідомлення про анулювання боргу, проте не було нараховано та сплачено податок на доходи фізичних осіб та військовий збір з анульованої заборгованості, а також не подано податкову декларацію за 2015 рік із відображенням отриманого додаткового блага.

Відтак суд апеляційної інстанції доходить висновку, що податковим органом обґрунтовано прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення та складено вимогу про сплату боргу.

Разом з цим суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої про протиправність цих рішень, адже важливого значення набувають доводи позивача щодо порушення процедури проведення перевірки.

Надаючи оцінку таким доводам, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст. 75 Податкового кодексу України в редакції, чинній на час призначення податкової перевірки, документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Статтею 78 Податкового кодексу України визначено, що право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Матеріалами справи не підтверджується, що податковим органом було направлено на адресу ОСОБА_1 наказ про проведення перевірки № 31 від 08.01.2019 та повідомлення про проведення перевірки № 2/229/14/0801-13-05-09 від 09.01.2019.

При цьому суд апеляційної інстанції критично ставиться до пояснень апелянта, що докази направлення неможливо подати через тимчасову окупацію м. Бердянськ, де розташоване відповідне управління ДПС, працівник якого проводив перевірку, адже відповідачем до суду першої інстанції надані докази направлення на адресу позивача Акту перевірки, податкових повідомлень-рішень та вимоги, що свідчить про доступ останнього до матеріалів перевірки.

Верховним Судом сформовано сталу правову позицію, згідно з якою з наказом про проведення перевірки, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог Податкового кодексу України в цій частині призводить до визнання перевірки протиправною та відсутності правових наслідків такої, а саме компетенції у податкового органу на прийняття акта індивідуальної дії, тобто податкового повідомлення-рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 у зв`язку з порушенням податковим органом процедури проведення перевірки.

Доводи апеляційної скарги такий висновок не спростовують.

Рішення суду першої ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2022 року в адміністративній справі № 280/2742/22 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з 21 березня 2023 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 21 березня 2023 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров