Справа № 240/1342/23
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2023-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року м. Житомир справа № 240/1342/23

категорія 112030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Попової О. Г., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:

- визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України щодо призначення одноразової грошової допомоги за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності, відповідно до Закону України "Про міліцію", Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності згідно з розрахунком на день виникнення права на отримання грошової допомоги в розмірі 384 832 (триста вісімдесят чотири тисячі вісімсот тридцять дві) гривні 00 копійок, відповідно до Закону України "Про міліцію", Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ та 09.01.2007 звільнений у запас. При звільненні позивачу була нарахована та виплачена одноразова грошова допомога відповідно до ч.6 ст. 23 Закону України "Про міліцію" та постанови Кабінету Міністрів України №707 від 12.05.2007, як інваліду 3 групи. В подальшому, висновком МСЕК №2 позивачу встановлено 2 групу інвалідності, у зв`язку з отриманою травмою, пов`язаною з виконанням службових обов`язків в органах внутрішніх справ із ступенем втрати працездатності 60%. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 18.05.2021 в адміністративній справі №240/11757/20 зобов`язано Ліквідаційну комісію Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області підготувати та направити до Міністерства внутрішніх справ України висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням йому 2-ї групи інвалідності. Так, на виконання вказаного рішення суду Державною установою "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Житомирській області" подано висновок про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в сумі 384 832,00 грн. Однак висновок не був затверджений, у листі-відмові зазначено, що за результатами опрацювання матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги прийнято рішення про відмову у затвердженні відповідного висновку.

Позивач вважає, що відповідач допустив бездіяльність та протиправно не прийняв рішення щодо призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги, а тому звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 19.01.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження в порядку статей 258-263 КАС України.

Через відділ документального забезпечення суду 16.02.2023 надійшов відзив на позов від Міністерства внутрішніх справ України, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що пунктом 4 Порядку № 850 передбачено, якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступенем втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням МСЕК вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми. Враховуючи, що з моменту первинного огляду МСЕК позивача пройшло більше 2 років, МВС України не вбачає законних підстав для виплати одноразової грошової допомоги.

Разом з тим, зазначено, що згідно Порядку №850 МВС України приймає рішення про призначення, а виплата грошової допомоги проводиться органом внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції, а тому вважає, що позовна вимога зобов`язати МВС виплатити позивачу одноразову грошову допомогу є безпідставною та не підлягає задоволенню.

Позивачем направлено відповідь на відзив.

У відповідності до положень частини п`ятої статті 262, частини першої статті 263 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ та 09.01.2007 на підставі наказу Лінійного Управління на Південно-Західній залізниці №1 о/с був звільнений у запас на підставі пункту "б" статті 64 (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

При звільненні зі служби позивачу була нарахована та виплачена одноразова грошова допомога відповідно до ч.6 ст.23 Закону України "Про міліцію" та постанови Кабінету Міністрів України №707 від 12.05.2007, як інваліду 3 групи.

В подальшому, висновком МСЕК №2 серії ААВ №015640 від 10.06.2020 позивачу встановлена 2 група інвалідності, у зв`язку з отриманою травмою, пов`язаною з виконанням службових обов`язків в органах внутрішніх справ із ступенем втрати професійної працездатності 60%.

З метою реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням з 05.02.2020 інвалідності ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, ОСОБА_2 17.03.2020 звернувся до Ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області із відповідною заявою про виплату вказаної допомоги.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 18.05.2021 в адміністративній справі №240/11757/20 зобов`язано Ліквідаційну комісію Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області підготувати та направити до Міністерства внутрішніх справ України висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням йому 2-ї групи інвалідності.

На виконання вказаного рішення суду Державною установою "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Житомирській області" подано до МВС висновок про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 384 832,00 грн.

Однак висновок не був затверджений. Так, у листі Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Житомирській області" від 06.12.2022 за №2409/33/26-2022 зазначено, що за результатами опрацювання матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги позивачу у Міністерстві внутрішніх прав України прийнято рішення про відмову та затверджено відповідний висновок.

В листі також вказано про те, що медико-соціальна експертна комісія проведена з порушенням п.10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 «Питання медико-соціальної експертизи», відповідно до якого медико-соціальну експертизу колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю, до яких входять представники закладів охорони здоров`я МВС. Наголошено, що представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучались, що є прямим порушенням вимог Положення. Наявність зазначеної невідповідності надісланих матеріалів вимогам Положення унеможливлює затвердження Міністерством висновку про призначення одноразової грошової допомоги. Разом з тим, зазначено, що Сектором Державного нагляду за охороною праці МВС України висловлено зауваження до актів за формами Н-5* та Н-1* №2 складених за результатами розслідування нещасного випадку, що стався з ОСОБА_1 23.04.2004. Наявність зазначених недоліків унеможливила затвердження Міністерством висновку про призначення одноразової грошової допомоги згідно з Порядком.

Крім того, пунктом 4 Порядку передбачено, що якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Позивач вважаючи, що така бездіяльність відповідача є порушенням його прав, звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон №580-VIII), відповідно до частини 1 статті 97 якого одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до абзаців 2, 3 пункту 15 Прикінцевих та Перехідних положень Закону №580-VIII за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб. Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Вказаними абзацами пункт 15 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII доповнено згідно із Законом №900-VIII від 23.12.2015, який прийнято з метою відновлення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей, реалізації конституційних принципів рівності, справедливості, пропорційності й недискримінаційності під час унормування Законом соціального й правового захисту як поліцейських, так і колишніх працівників міліції, у тому числі пенсіонерів, інвалідів, а також членів їх сімей, інших осіб.

Таким чином, особа, яка втратила працездатність у зв`язку з проходженням служби в органах внутрішніх справ не повинна позбавлятися права на отримання одноразової грошової допомоги та ставитися у менш вигідне становище порівняно з працівниками міліції, які змогли реалізувати своє право після звільнення з органів внутрішніх справ, або поліцейськими, які втратили працездатність під час проходження служби в поліції.

До набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» порядок виплати одноразової грошової допомоги врегульовувався нормами статті 23 Закону України «Про міліцію» та Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850.

Так, відповідно до частини 6 статті 23 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 №565-XII (в редакції Закону України від 13.02.2015 №208-VIII, який набрав чинності 12.03.2015) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 23 Закону України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постановах від 07.03.2018 (справа №464/5571/16-а), від 21.06.2018 (справа №822/31/18), від 28.08.2018 (справа №804/6297/17), від 05 листопада 2019 року (справа №405/705/17(2-а/405/30/17)).

Відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок №850), відповідно до пункту 2 якого днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності.

Згідно з пунктом 3 Порядку №850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

Таким чином, за колишніми працівниками міліції, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання чи встановлено інвалідність, що пов`язана з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про міліцію», виплата якої здійснюється відповідно до Порядку №850. Таке право обумовлено наявністю визначених законодавством підстав, зокрема, захворювання особи повинно бути пов`язане, з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено саме на Міністерство внутрішніх справ України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 13.02.2018 у справі №808/1866/16, від 18.10.2018 у справі №369/13187/17 та від 28.03.2019 у справі №296/10138/16-а, від 17 квітня 2020 року у справі №822/736/17, від 16 березня 2020 року у справі №641/10426/16-а.

Позивачу встановлено ІІ групу інвалідності, безстроково у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що підтверджується випискою з акта огляду медико-соціальною експертною комісією.

Пунктами 7-9 Порядку №850 встановлено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цього Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цього Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

У місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цього Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цього Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови (п.9 Порядку).

На підставі аналізу наведених правових норм суд дійшов висновку, що пунктом 9 Порядку № 850 встановлено обов`язок МВС прийняти одне із двох можливих рішень: або про призначення грошової допомоги, або про відмову у призначенні грошової допомоги із зазначенням мотивів такої відмови.

Водночас, Пунктом 14 Порядку №850 передбачено, що призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Вказаною нормою встановлено вичерпний перелік підстав для відмови у призначенні грошової допомоги, який розширеному тлумаченню не підлягає.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги з тієї підстави, що медико-соціальну експертизу проведено із порушенням пункту 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 (далі Положення №1317), зокрема, до складу комісії, яка проводила зазначену експертизу не був залучений представник закладів охорони здоров`я МВС.

Змістом п.10 Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 передбачено, що залежно від ступеня, виду захворювання та групи інвалідності утворюються такі комісії:1) загального профілю; 2) спеціалізованого профілю.

Комісія складається з представників МОЗ, Мінсоцполітики, Міноборони, закладів охорони здоров`я МВС, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а також військово-медичної служби СБУ та військово-медичного підрозділу Служби зовнішньої розвідки у разі розгляду медичних справ стосовно потерпілих на виробництві чи пенсіонерів з числа військовослужбовців СБУ або Служби зовнішньої розвідки. У проведенні медико-соціальної експертизи беруть участь також представники Пенсійного фонду України, органів державної служби зайнятості і у разі потреби - працівники науково-педагогічної та соціальної сфери.

До складу комісії входить не менше трьох лікарів за спеціальностями, перелік яких затверджується МОЗ з урахуванням профілю комісії, а також спеціаліст з реабілітації, лікар-психолог або психолог.

З аналізу наведених вище норм суд дійшов висновку, що склад комісії затверджується МОЗ, а участь представника закладів охорони здоров`я МВС не є безумовною.

Крім цього, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання органами державної влади своїх функцій щодо залучення представника закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії. Також, висновки відповідної МСЕК, яким позивачу встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зацікавленими особами не оспорювалися та недійсними не визнавалися.

Відповідно до Порядку №850 відмова у призначенні одноразової грошової допомоги повинна бути належним чином обґрунтована. Тобто, мотиви відмови повинні бути чіткими та зрозумілими для особи і такі мотиви повинні бути викладені в конкретному рішенні.

З наданих позивачем доказів проходження медико-соціальної експертизи неможливо встановити вказану відповідачем інформацію, оскільки довідка містить лише підпис голови МСЕК. Більше того, відповідач таке твердження також не обґрунтовує та не підтверджує жодним доказом. У листі №2409/33/26-2022 від 06.12.2022 не зазначено доказів, в тому числі документів, які слугували підставою для висновку відповідача про відсутність у складі комісії представників закладів охорони здоров`я МВС.

Також відповідачем не деталізовано у чому саме полягало порушення при складанні актів за формою Н-5 та Н-1, не надало до суду доказів оскарження та скасування наведених актів розслідування

За наведених обставин справи, суд вважає безпідставним посилання відповідача на ті обставини, що при проведенні медико-соціальної експертизи позивача представники закладів охорони здоров`я ДУ ТМО МВС України по Житомирській області до складу комісії не залучались, а також щодо порушень під час складання актів за формою Н-5, Н-1 або щодо їх скасування, позаяк вказані обставини не доведені відповідачем в установленому Кодексом адміністративного судочинства України порядку.

Як наслідок положення вказаного пункту 14 Порядку №850 не передбачає можливості відмовити позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги з підстав того, що:

- медико-соціальна експертиза позивача проведена без представників закладів охорони здоров`я МВС, які до складу комісії не залучалися;

- наявності зауважень у сектора Державного нагляду за охороною праці МВС України до актів за формами Н-5* та Н-1*.

Відповідач не надав суду доказів оскарження ним і скасування в судовому порядку рішення МСЕК про встановлення позивачу третьої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби внаслідок наявності зауважень щодо складу такої комісії МСЕК, її висновків (в тому числі із урахуванням певних зауважень щодо актів за формами Н-5* та Н-1* №2).

Враховуючи тривалість строку, що минув від дати звернення позивача про отримання допомоги (з 2020 року), МВС України мало достатньо часу для оскарження результатів медико-соціальної експертизи, проте не скористалося такою можливістю.

За таких обставин відповідач не довів, що рішення МСЕК є протиправним, а отже таке рішення є для нього обов`язковим при прийняття рішення щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги.

Разом з тим, як встановлено судом підставою відмови у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги стала невідповідність матеріалів вимогам п.4 Порядку №850.

Так, пунктом 4 Порядку №850 встановлено, що якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

При цьому відповідно до п. 2 Порядку №850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги, у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Аналіз наведених норм права дозволяє зробити висновок про те, що особа набуває право на отримання одноразової грошової допомоги в разі встановлення їй інвалідності та не залежить від первинного чи повторного встановлення такої інвалідності.

Отже, моментом виникнення права працівником міліції на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії. До того ж, таке право виникає незалежно, ані від часу встановлення інвалідності, ані від черговості медичного огляду (вперше чи повторний).

Пункт 4 Порядку № 850, на який посилається відповідач як на підставу для відмови у призначенні позивачу допомоги, не позбавляє останнього права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження щодо визначення розміру такої допомоги в залежності від часу повторного медичного огляду, в результаті якого встановлена вища група чи іншу причина інвалідності або більший відсоток втрати працездатності.

Отже, судом встановлено, що позивачу первинно встановлено інвалідність на підставі захворювання (травми), пов`язаної з проходженням служби в міліції.

Таким чином, посилання відповідача на відсутність підстав для призначення позивачу одноразової грошової допомоги з огляду на те, що після первинного огляду МСЕК пройшло більше двох років є необґрунтованим.

Пунктом 14 Порядку №580 закріплено вичерпні підстави, за яких призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, а зокрема: якщо інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

З врахуванням вищевказаного, суд дійшов висновку, що відповідач з непередбачених законом підстав відмовив позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, а тому такі дії слід визнати протиправними.

Щодо позовних вимог в частині виплати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому 2-ї групи інвалідності, у відповідності до Порядку та Умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 в розмірі 384 382,00 грн., суд зазначає таке.

Пунктом 9 Порядку №850 визначено імперативний обов`язок МВС в місячний строк після надходження, зазначених у пункті 8 цього Порядку документів, прийняти рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 Порядку №850, про відмову в призначенні особі грошової допомоги.

У межах спірних правовідносин суд встановив, що підстави для відмови у призначенні позивачу грошової допомоги, зазначені у пункті 14 Порядку № 850, відсутні. Жодної з таких підстав відповідач не вказав.

За таких обставин, суд вважає, що повним та ефективним способом захисту порушеного права є зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням йому ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ, відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21 жовтня 2015 року.

Водночас, суд звертає увагу на те, що згідно пп. 10 - 11 Порядку №850 грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС. Виплата грошової допомоги проводиться шляхом перерахування органом внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, суми виплати на рахунок, відкритий особою, якій призначається грошова допомога, в установі банку або через касу органу внутрішніх справ.

Таким чином, МВС України не уповноважене на нарахування та виплату одноразової грошової допомоги, оскільки повноваження відповідача обмежені лише розглядом матеріалів та прийняття рішення, що передбачено Порядком №850.

Отже, виплата грошової допомоги проводиться шляхом перерахування органом внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, тому у задоволенні позову в частині зобов`язання МВС України виплатити позивачу одноразову грошову допомогу слід відмовити.

Враховуючи, що судом обрано інший спосіб захисту порушеного права, ніж просив позивач, позов слід задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд, згідност.90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на встановлені у справі обставини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

У зв`язку з відсутністю документально підтверджених судових витрат по даній справі, питання про їх розподіл судом не розглядається.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) до Міністерства внутрішніх справ України (вул. Богомольця, буд. 10, м.Київ, 01601. РНОКПП/), про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги.

Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21 жовтня 2015 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.Г. Попова

22 березня 2023 р.