Справа № 520/5367/23
Суддя: Григоров Д.В.
Дата ухвалення: 2023-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

20 березня 2023 року Справа № 520/5367/23

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Григоров Д.В., розглянувши позовну заяву та додані до неї документи ОСОБА_1 до Комунального закладу охорони здоров`я "Обласний центр медико-соціальної експертизи" Обласної медико-соціальної експертної комісії №1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним і скасувати рішення про невизнання інвалідом від 21.11.2019р. Київської міжрайонної МСЕК Комунального закладу охорони здоров`я «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Обласна медико-соціальна експертна комісія №1;

- визнати дії, бездіяльність Комунального закладу охорони здоров`я «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Обласна медико-соціальна експертна комісія №1 щодо визначення ступеня обмеження життєдіяльності ОСОБА_1 за період з листопада 2019 року по 30 листопада 2021 року протиправними;

- зобов`язати Комунальний заклад охорони здоров`я «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Обласна медико-соціальна експертна комісія №1 повторно розглянути питання щодо визначення ступеня обмеження життєдіяльності ОСОБА_1 за її участю на основі документів, поданих на перекомісію в листопаді 2019 року і акту огляду медико-соціальною експертною комісією Київської міжрайонної МСЕК м. Харків від 21.11.2019р. на період з грудня 2019 року по 30 листопада 2021 року;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1000000 (один мільйон) гривень;

- відшкодувати судові витрати і покласти їх на відповідача.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 169 КАС України зазначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Вирішуючи питання про відкриття провадження в адміністративній справі в порядку ст. 171 КАС України, суддя дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням вимог, встановлених ст. 161 КАС України, а також з підстав, визначених ст. 122 КАС України.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд зазначає, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Окрім того, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

За матеріалами позовної заяви судом встановлено, що позивачка не згодна з рішенням про невизнання інвалідом від 21.11.2019р. Київської міжрайонної МСЕК Комунального закладу охорони здоров`я «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Обласна медико-соціальна експертна комісія №1, відтак, з цього моменту позивач мала усвідомлювати про порушення своїх прав. До суду позивачка звернулась 14.03.2023р., в зв`язку з чим строк звернення до суду пропущено.

Разом з позовною заявою, до суду було подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, згідно якої заявник просила вважати причину пропуску процесуального строку поважною та поновити пропущений строк щодо оскарження рішення від 21.11.2019р.

Згідно зазначеної заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду ОСОБА_1 вказує, що про оспорюване рішення про невизнання інвалідом вона дізналася 21.11.2019р., після чого звернулася до суду за захистом своїх прав, внаслідок чого було ухвалено Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 28.09.2021р. Крім того, в обґрунтування заяви позивачка посилалась на Цивільний Кодекс, вважаючи можливим застосування в даному випадку трирічного строку звернення до суду, який слід обраховувати з 21.11.2019р. та який, відповідно, мав закінчитися 22.11.2022р. За обставин закінчення строку звернення до суду в листопаді 2022 року, як вважає позивачка, є підстави посилатися на введення на території України воєнного стану через військову агресію Російської Федерації проти України як об`єктивну підставу, яка унеможливила її звернення до суду.

Дослідивши вказану заяву, суд зазначає, що за нормами Кодексу адміністративного судочинства України визначено строки звернення до адміністративного суду. При цьому, можливості застосування норм Цивільного кодексу в цій частині та, зокрема, загального строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України, Кодекс адміністративного судочинства України не передбачає.

Таким чином суд вважає необгрунтованими посилання позивачки на закінчення строку позовної давності в листопаді 2022 року та, відповідно, не бере до уваги посилання на введення в України воєнного стану як підставу, яка обгрунтовує неможливість звернення до суду, з огляду на те, що введення воєнного стану відбулось з 24.02.2022р., тобто у той час, коли строк для звернення до суду з позовними вимогами вже скінчився, що мало місце в травні 2020 року.

Що стосується посилань позивачки на те, що "останній факт", з якого вона дізналася про те, що оскаржуване рішення є чинним стався 28.09.2021р. - дата, коли було ухвалено Постанову Другого апеляційного адміністративного суду, слід зазначити наступне.

В вересні 2020 року позивачка звернулася до Харківського окружного адміністративного суду в межах справи № 520/12021/2020 та просила визнати протиправним та скасувати Акт освідування №215 від 04.03.2020 року та довідку про невизнання інвалідом від 04.03.2020 року Комунального закладу охорони здоров`я "Обласний центр медико-соціальної експертизи" обласної медико-соціальної експертної комісії №1; - визнати протиправним та скасувати Консультативний висновок №647 від 05.02.2020 року Державної установи "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України"; - зобов`язати Комунальний заклад охорони здоров`я "Обласний центр медико-соціальної експертизи" Обласну медико-соціальну експертну комісію №1повторно розглянути питання щодо визначення ступеня обмеження життєдіяльності ОСОБА_1 , на підставі документів, поданих на перекомісію в листопаді 2019 р.; - зобов`язати Комунальний заклад охорони здоров`я "Обласний центр медико-соціальної експертизи" Обласну медико-соціальну експертну комісію №1, Державну установу "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України" надати ОСОБА_1 її медичну документацію будь-яким засобом, в тому числі рекомендованим поштовим відправленням на адресу: 61002, м. Харків-02 до запитання.

Згідно Постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 28.09.2021 р. у справі № 520/12021/2020 було скасовано рішення суду першої інстанції від 07.12.2020р. та в частині, якою відмовлено у задоволенні вимог адміністративного позову ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування Акту освідування № 215 від 04.03.2020 року та Довідки про невизнання ОСОБА_1 інвалідом від 04.03.2020 року комунального закладу охорони здоров`я «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Обласна медико-соціальна експертна комісія № 1 м. Харкова та зобов`язання комунальний заклад охорони здоров`я «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Обласна медико-соціальна експертна комісія № 1 м. Харкова повторно розглянути питання щодо визначення ступеня обмеження життєдіяльності ОСОБА_1 , з прийняттям нового судового рішення про задоволення цих вимог; визнано протиправним та скасувати Акт освідування № 215 від 04.03.2020 року та Довідку про невизнання ОСОБА_1 інвалідом від 04.03.2020 року комунального закладу охорони здоров`я «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Обласна медико-соціальна експертна комісія № 1 м. Харкова; зобов`язано комунальний заклад охорони здоров`я «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Обласна медико-соціальна експертна комісія № 1 м. Харкова повторно розглянути питання щодо визначення ступеня обмеження життєдіяльності ОСОБА_1 ; зобов`язано комунальний заклад охорони здоров`я «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Обласна медико-соціальна експертна комісія № 1 м. Харкова повторно розглянути запит ОСОБА_1 від 04.06.2020 року про надання інформації.

Таким чином, наведені обставини не впливають на час, з якого позивачка обізнана про прийняття оскаржуваного рішення від 21.11.2019р.

Суд зазначає, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

З урахуванням висновків суду, що наведені вище, позивачка не навела поважних причин, що мали місце протягом перебігу строку звернення до суду в даній справі, які були обєктивними та непереборними і унеможливили своєчасне звернення до суду. Та обставина, що позивачка, виявляючи байдужість до своїх прав, не зверталась до суду з приводу оскарження зазначеного рішення не виключає можливості вчасно дізнатися про порушення прав в аспекті понять "дізнався" та "повинен був дізнатись".

Таким чином, суд доходить висновку, що підстави викладені в заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду є неповажними.

Так само позивачка вказує на наявність протиправних дій та бездіяльності щодо неї, закінчення яких, як вона вказує, сталося 30.11.2021р. З урахуванням наведеного вище нормативного обгрунтування, строк звернення до суду з позовними вимогами про визнання цих дій/бездіяльності протиправними становить шість місяців та сплив в травні 2022 року, а відтак був позивачкою пропущений. Подана нею заява про поновлення строку звернення до суду не містить доводів про наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду за цими вимогами.

Також, згідно з частиною 3 статті 161 КАС України передбачено, щодо позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною 2 статті 132 КАС України встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" від 8 липня 2011 року №3674-VI, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 1 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України Про судовий збір встановлено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою встановлюється ставка судового збору в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" установлено у 2023 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2023 року - 2684,00 грн.

А отже, ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, за одну вимогу, який подано фізичною особою становить 1073,60 грн.

В адміністративному позові позивачкою заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору.

В обґрунтування клопотання зазначено, що протягом минулого 2022 календарного року позивачка мала дохід, який складає мінімальна пенсія по інвалідності, яка дорівнює прожитковому мінімуму для працездатних осіб в Україні. Річний дохід склав 24868 грн. Через війну в Україні фактично дохід позивача зменшився на рівень, який є нижчим від прожиткового мінімуму. Тож на даний час, на думку позивачки, вона перебуває у вкрай скрутному матеріальному становищі та не має змоги заплатити судовий збір.

Дослідивши зазначене клопотання, слід вказати, що статтею 133 КАС України встановлено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк. Якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно рішення ЄСПЛ "Kniat v. Poland" від 26.07.2005р. (пункт 44), рішення ЄСПЛ "Jedamsky and Jedamska v. Poland" від 26.07.2006р., (пункти 63-64), оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення її розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановити наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку, тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища. Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду у справі № 761/28034/16 від 30.01.2019р., № 4-с/490/12901/14 від 10.01.2019р.

З наданої позивачкою копії Довідки ГУ ПФУ в Харківській області від 09.12.2022р. № 2600-0212-8/163499 про розмір нарахованої пенсії за 2022 рік, в аспекті наведених вище вимог щодо оцінки майнового стану особи, неможливо стверджувати, що реальний сукупний дохід позивачки складає суму, визначену у цій довідці, що не надає їй можливість сплатити судовий збір, адже орган Пенсійного фонду не може засвідчити всі види доходу, які отримує особа. Інших доказів з приводу розміру її доходу позивачкою не надано.

Щодо посилань позивачки нате, що предметом позову є захист соціальних прав та відшкодування шкоди здоров`ю, суд зауважує, що крім таких позовних вимог, ОСОБА_1 заявлено позовні вимоги з відшкодування моральної шкоди в сумі 1 000 000 грн., що не можна вважати вимогою про захист соціального права або відшкодування шкоди здоров`ю.

З урахуванням викладеного подане клопотання є необгрунтованим та задоволенню не підлягає.

Таким чином, з позовної заяви встановлено, що позивачем, крім трьох взаємопов`язаних позовних вимог, які стосуються не визнання інвалідності позивача, заявлено також одну позовну вимогу щодо відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 6 Закону України "Про судовий збір", у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Підпунктом 5 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України Про судовий збір встановлено, що за подання до суду позовної заяви про відшкодування моральної шкоди встановлюється ставка судового збору в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивачем не надано до суду документ про сплату судового збору.

Таким чином, позивач повинен сплатити судовий збір у розмірі 16073,60грн. (1073,60+15000).

Згідно ч.2 ст.169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи вищевикладене, позовна заява підлягає залишенню без руху із встановленням позивачу строку для усунення недоліків.

Відповідно до пункту частини 1 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, усуваючи недоліки позовної заяви позивачці необхідно надати до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду та докази на підтвердження поважності причин пропуску такого строку; документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

На підставі викладеного та керуючись статтями 122, 123, 171, 241, 243, 256 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального закладу охорони здоров`я "Обласний центр медико-соціальної експертизи" Обласної медико-соціальної експертної комісії №1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність виправити недоліки позовної заяви, а саме, надати до суду:

- заяву про поновлення строку звернення до суду з обґрунтуванням поважності причин пропуску такого строку щодо заявлених позовних вимог, з наданням належних доказів цього;

- оригінал платіжного документу, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 16073,60 грн. на наступні реквізити: Отримувач коштів ГУК Харків обл/мХар Основ"ян/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37874947, банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача UA4020661, код класифікації доходів бюджету 22030101, призначення платежу *;101;(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і має відповідну відмітку у паспорті); Судовий збір, за позовом (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Харківський окружний адміністративний суд (назва суду, де розглядається справа), та роз`яснити, що позивач може надати до суду обгрунтоване клопотання про зменшення розміру належних до оплати судових витрат чи звільнення від їх оплати повністю або частково, чи відстрочки або розстрочки сплати судових витрат на визначений строк.

Встановити позивачу термін для усунення недоліків позовної заяви - протягом десяти днів з моменту отримання даної ухвали.

Невідкладно повідомити позивача про необхідність виправити зазначені недоліки.

Роз`яснити, що у разі невиконання ухвали суду у зазначений строк заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу з усіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Д.В. Григоров