Справа № 640/5208/21
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Добрівська Н.А.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2023 року Справа № 640/5208/21

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Карпушової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 січня 2022 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

1. ОСОБА_1 (далі - Позивачка) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - Відповідач), в якому просила:

- визнати протиправною відмову Відповідача від 24.12.2020 у перерахунку Позивачці щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за її заявою від 17.12.2020;

- зобов`язати Відповідача здійснити перерахунок належного Позивачці щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 12.03.2020 у відсотковому відношенні до суддівської винагороди, зазначеної у довідці про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці від 15.12.2020 № 212/0/21-20 та здійснити виплати, з урахуванням фактично виплачених сум.

В обґрунтування заявлених вимог Позивачка стверджувала про наявність у неї права на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці на підставі довідки від 15.12.2020 № 212/0/21-20 за підписом в.о. Голови Верховного Суду України.

2. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 січня 2022 року позов задоволено повністю.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а також з того, що після прийняття Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 у Позивачки виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону № 1402.

Разом з тим, суд зазначив, що Позивачці довідка для перерахунку її довічного грошового утримання видана за підписом в.о. Голови Верховного Суду України ОСОБА_2 , який є керівником відповідно до відомостей в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Тому, така довідка підлягає врахуванню ГУ ПФУ в м. Києві.

3. Не погоджуючись з таким рішенням суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що ВС України перебуває у стані припинення, а Головою його ліквідаційної комісії є ОСОБА_3 .

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права.

4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2022 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

5. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2022 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного Фонду України в місті Києві було задоволено, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 січня 2022 року - скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

6. Не погоджуючись з таким рішенням суду апеляційної інстанції, Позивачка подала касаційну скаргу.

7. Постановою Верховного Суду від 01.02.2023 таку касаційну скаргу задоволено для направлено справу на новий розгляд до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалюючи таку постанову, Верховний Суд виходив з того, що ця справа була розглянута судом апеляційної інстанції без належного повідомлення Позивачки та судовий розгляд і без надання їй можливості подати відзив на апеляційну скаргу Відповідача, тобто з порушенням її процесуальних прав.

8. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.02.2023 для розгляду цієї справи було визначено колегію суддів у складі головуючого судді (судді-доповідача) Епель О.В., суддів: Губської Л.В., Карпушової О.В.

9. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2023 цю справу прийнято до провадження ШААС у складі вказаної вище колегії суддів та призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження з 14.03.2023.

10. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

11. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є суддею у відставці Верховного суду України та отримує довічне грошове забезпечення судді у відставці.

17.12.2020 Позивачка звернулася до Відповідача із заявою щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці у зв`язку зі збільшенням грошового забезпечення суддів за посадою, яку вона займала до виходу у відставку.

Листом ГУ ПФУ в м. Києві від 24.12.2020 № 2600-0306-8/183832 за результатами розгляду вказаної заяви ОСОБА_1 повідомлено, що перерахунок її щомісячного грошового утримання судді буде здійснено після надання нею довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за підписом уповноваженої особи.

Водночас у вказаному листі Відповідач зазначив, що довідка від 15.12.2020 № 212/0/21-20 видана за підписом в.о. Голови Верховного суду України ОСОБА_2 , а з 21.06.2018 Верховний суд України перебуває у стані припинення, головою ліквідаційної комісії відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань призначено ОСОБА_3 , а отже вказана довідка підписана неуповноваженою особою.

На підставі викладеного, Позивачці відмовлено в перерахунку її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

12. Позивачка, вважаючи своє право на перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці порушеним, звернулася до суду з цим позовом.

13. Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402), «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» від 16.10.2019 № 193-IX (далі - Закон № 193), «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 № 755-IV (далі - Закон № 755-IV), Порядком подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України № 3-1 від 25.01.2008 (далі - Порядок № 3-1).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині першій статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України. Підставою для звільнення судді є, зокрема подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначено Законом № 1402.

Відповідно до пункту 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402 визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Частиною першою статті 142 Закону № 1402 визначено, що суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених Законом № 1402, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Частиною третьою статті 142 Закону № 1402 передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з частиною третьою статті 135 Закону № 1402 базовий розмір посадового окладу судді становить: судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Розділом ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402 встановлено особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці. Пунктом 22 зазначеного розділу передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності Законом № 1402 пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI. До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (пункт 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402).

Законом України від 16.10.2019 № 193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», що набрав чинності 07.11.2019, виключено пункти 22, 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення», якими передбачалося, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом; що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

Пунктом 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402 установлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності Законом № 1402-VIII розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону №1402 зі змінами.

У вказаному рішенні КС України зазначено, що судді, які вже перебувають у відставці, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом № 1402. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

Згідно з пунктом 1 розділу І Порядку № 3-1, заява про призначення (перерахунок) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (додаток 1) (далі - щомісячне довічне утримання) подається до управлінь Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднаних управлінь (далі - органи, що призначають щомісячне довічне утримання) через уповноважену особу суду за останнім місцем роботи (далі - уповноважена особа).

Заява про перерахунок щомісячного довічного утримання та довідка про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (додаток 2) (далі - довідка про суддівську винагороду) або довідка про винагороду судді Конституційного Суду України для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді Конституційного Суду України у відставці (додаток 3) (далі - довідка про винагороду судді КСУ) подається до органів, що призначають щомісячне довічне утримання (пункт 1 розділу ІІ Порядку № 3-1).

У додатку 2 до Порядку № 3-1 закріплено форму довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, за змістом якої, обов`язковим реквізитом є, зокрема, підпис голови суду.

Висновки суду апеляційної інстанції.

14. Отже, підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є зміна грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16.06.2020 у зразковій справі № 620/1116/20, а також від 06.03.2019 у справі № 638/12586/16-а та від 11.02.2020 у справі № 200/3958/19-а та, відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, є обов`язковим для застосування при розгляді апеляційним судом цієї справи.

15. Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що Позивачка є суддею Верховного Суду України у відставці та отримує грошове утримання судді у відставці, а отже набула право на здійснення перерахунку її утримання у зв`язку зі зміною винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

16. Аналізуючи доводи Апелянта про те, що довідка про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці від 15.12.2020 № 212/0/21-20, на підставі якої Позивачка просила здійснити відповідний перерахунок, підписана неуповноваженою особою, а саме в.о. Голови ВС України ОСОБА_2, а не Головою ліквідаційної комісії ОСОБА_3, судова колегія зазначає наступне.

Так, станом на час виникнення спірних правовідносин, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (далі - Реєстр) ОСОБА_2 був зазначений як керівник ВС України, а ОСОБА_3 - як ліквідатор ВС України.

Відомості щодо розмежування повноважень вказаних осіб, зокрема щодо складання/підписання довідок для перерахунку довічного утримання судді у відставці, у Реєстрі не містились.

Водночас Апелянтом не надано жодних доказів щодо розмежування компетенції зазначених осіб та/або щодо відсутності в ОСОБА_2 як в.о. Голови ВС України повноважень на підписання довідки для перерахунку довічного утримання судді у відставці.

Разом з тим у контексті аналізу доводів апеляційної скарги, судова колегія приймає до уваги висновки Європейського суду з прав людини, який при вирішенні справи «Гуменюк та інші проти України» (заява № 11423/19), зокрема дослідив вищеозначену, наявну в Реєстрі, дуальність щодо представництва ВС України в.о. Голови ОСОБА_2 та ліквідатором ОСОБА_3, та в рішенні від 22.11.2021 дійшов висновку, що існування такої ситуації протягом значного періоду часу та відсутність координації зусиль органів державної влади, зокрема ВР України, з цього приводу суперечить принципу правової визначеності.

У постанові Верховного Суду від 27.10.2022 у справі № 640/10564/21 закладено аналогічний правовий підхід. Так, ВС зазначив, що на відміну від суддів Верховного Суду, судді Верховного Суду України перебувають у полі певної правової невизначеності, що виникла у зв`язку з тим, що Рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 через відповідні нормативно-правові та індивідуальні правові акти належним чином не імплементовано.

Зокрема, незважаючи на рекомендації Конституційного Суду України, Верховна Рада України не привела положення законодавства України у відповідність до зазначеного Рішення.

ОСОБА_2 надалі зазначений у Реєстрі як керівник Верховного Суду України поряд з ліквідатором ОСОБА_3 Запис про припинення Верховного Суду України як юридичної особи у Реєстрі відсутній. Жодних змін після згаданого рішення Конституційного Суду України до Реєстру не внесено.

Наказ Державної судової адміністрації України та Верховного Суду від 07.06.2019 № 560/90/ОД «Про деякі питання, пов`язані з ліквідацією судів», яким ОСОБА_3 призначено головою ліквідаційної комісії Верховного Суду України, є чинним. Формально її надалі визнають представником Верховного Суду України, повноваження якої не припинилися (постанова ВС від 24.06.2021 у справі № 826/15959/18).

Також у вказаній постанові у справі № 826/15959/18 Верховний Суд дійшов висновку, що питання інституційного дуалізму Верховного Суду України та Верховного Суду має бути вирішено парламентом шляхом прийняття відповідного закону.

Отже, станом на час виникнення спірних правовідносин існувала правова невизначеність щодо особи, уповноваженої на підписання від імені ВС України відповідної довідки, що призвело до непередбачуваності у правозастосуванні та невиправданих ускладнень під час реалізації прав Позивачки, як судді ВС України у відставці, поклало на неї негативні наслідки неякісного правого регулювання, фактично позбавляючи майнового права на перерахунок отримуваного нею довічного грошового утримання судді у відставці.

Згідно з п. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Разом з тим ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що пенсійні виплати охоплюються ст. 1 Першого протоколу і їх можна вважати «майном» у значенні цього положення (наприклад, рішення ЄСПЛ у справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26.06.2014).

При цьому у рішенні по справі «Сєрков проти України» ЄСПЛ зазначив, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.o. проти Чеської Республіки» (Љpaиek s.r.o. v. the Czech Republic), заява № 26449/95, п. 54, від 9 листопада 1999 року) та відсилає до якості законодавства, вимагаючи, щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні (див. рішення у справі «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), [ВП], заява № 33202/96, п. 109, ECHR 2000-I).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів відхиляє доводи Апелянта щодо неможливості перерахунку довічного утримання Позивачки через підписання поданої нею довідки неуповноваженою особою.

Разом із тим у контексті аналізу таких доводів апеляційної скарги судова колегія зазначає, що Апелянтом не надано жодних доказів визнання такої довідки недійсною, нечинною та/або її скасування в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Також Скаржником не надано доказів щодо неправдивості, недійсності показників суддівської винагороди судді за аналогічною посадою, наведених у такій довідці.

Більш того, судова колегія відзначає, що законодавством закладено автоматизований механізм здійснення органами ПФУ перерахунку, зокрема довічного грошового утримання суддів, сутність якого зводиться до мінімізації зусиль особи, яка перебуває на обліку в органу ПФУ, для здійснення перерахунку належних їй виплат у разі настання відповідних правових підстав, якими в цьому випадку є збільшення суддівської винагороди судді за аналогічною посадою.

Втім з матеріалів справи не вбачається, що Апелянт, маючи сумнів у дійсності та належності довідки, поданої йому Позивачкою для перерахунку її грошового утримання, вжив заходів у межах наданих йому повноважень для перевірки відповідних обставин.

Крім того судова колегія відзначає, що у межах спірних правовідносин Відповідач відмовив Позивачці не безпосередньо у прийнятті спірної довідки, а у здійсненні відповідного перерахунку її довічного грошового утримання як судді у відставці у зв`язку зі зміною суддівської винагороди судді за аналогічною посадою.

З огляду на викладене, доводи Апелянта щодо необхідності застосування при вирішенні цієї справи висновків, викладених в постанові Верховного Суду у справі № 826/16935/18, судова колегія відхиляє, оскільки у вказаній справі предметом розгляду ВС були інші обставини, ніж ті, що становлять предмет спору в цій справі.

Водночас апеляційний суд приймає до уваги та враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 27.10.2023 у справі № 640/10564/21, щодо наявності у суддів ВС України, які перебувають у відставці, права на перерахунок їхнього довічного грошового утримання у зв`язку зі збільшенням суддівської винагороди діючих суддів ВС, та непорушності такого права.

17. Надаючи оцінку всім доводам апелянта, судова колегія приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

18. Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх правових підстав для задоволення позову в цій справі та вважає, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

19. Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

20. Отже, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 січня 2022 року - без змін.

21. Розподіл судових витрат.

Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 січня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 20 березня 2023 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: Л.В. Губська

О.В. Карпушова