Справа № 545/3703/22
Суддя: Богомолова Л. В.
Дата ухвалення: 2023-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 545/3703/22
Провадження № 2-а/545/20/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.03.2023 року Полтавський районний суд Полтавської області

у складі головуючого судді Богомолової Л.В.

при секретарі Безгубенко Є.В.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Полтавського районного суду Полтавської області в м.Полтава адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та стягнення моральної шкоди, суд -

В С Т А Н О В И В :

26.08.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з позовною заявою до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.178 КУпАП серії ГАБІ №416791 від 01.08.2022 року, якою накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51 грн та про стягнення моральної шкоди в розмірі 10000 грн.

У вказаній постанові зазначено, що 01.08.2022 року о 10:10 год ОСОБА_1 перебував в м.Полтава по вул. Сінній, 32 на зупинці громадського транспорту «Центральний ринок» в п`яному вигляді з ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації руху, а також був у неохайному одязі, чим ображав людську гідність та громадську мораль, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.178 КУпАП.

Позивач вважає постанову за ч.1 ст.178 КУпАП незаконною з огляду на наступне.

В зазначений, в оскаржуваній постанові день, він придбав пляшку пива, відкрив та знаходився біля зачиненого магазину, який знаходиться за зупинкою громадського транспорту «Автостанція» в АДРЕСА_1 . О 10.08 год. до позивача підійшли поліцейські №2 роти ТОР УПП в Полтавській області в особі старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 , старшого сержанта поліції ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та четверта особа, яка не надала документи, стверджуючи, що позивач є п`яним та розпиває пиво у громадському місті, на що він не погодився, запропонував пройти медичний огляд пояснюючи, що порушувати приписи ст.178 КУпАП він не збирається та зараз попрямує споживати пиво додому. В проходженні медичного огляду на стан сп`яніння йому було відмовлено, також працівник поліції ОСОБА_4 погрожував йому застосуванням вогнепальної зброї, аргументуючи неможливість позивачу ознайомлюватися з вищезазначеним протоколом. Постанову, яка оскаржується, позивач отримав 11.08.2022 року.

Крім того ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10000 грн, оскільки він отримав страждання та приниження зокрема: поліцейський ОСОБА_3 не надав для огляду службове посвідчення, поліцейський ОСОБА_2 застосував до нього фізичну силу, а саме: заламував руку та доставив до відділення поліції, поліцейський ОСОБА_4 погрожував застосуванням вогнепальної зброї. Внаслідок протиправних дій працівників поліції, він відчував біль, страх за своє життя, був принижений, мав відчуття несправедливості, отримав стрес, тому оцінює моральну шкоду у сумі 10000 грн.

Просить суд поновити пропущений строк звернення до суду з адміністративним позовом та визнати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ГАБІ №416791 від 01.08.2022 року за ч.1 ст.178 КУпАП протиправною, скасувати її та провадження у справі закрити за відсутності події та складу адміністративного правопорушення, а також стягнути на свою користь 10000 грн.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 06.09.2022 року справа прийнята до провадження та призначена до розгляду.

03.10.2022 року до суду надійшов відзив, в якому відповідач не погоджується з позовною заявою з тих підстав, що 01.08.2022 року інспекторами поліції було помічено чоловіка, котрий розпивав алкогольний напій. Під час спілкування чоловік назвався ОСОБА_1 , однак надавати будь-які документи, що посвідчують особу відмовився, у зв`язку з чим був запрошений до Київського відділення поліції для встановлення особи та складання адміністративних матеріалів, на що ОСОБА_1 погодився, однак прибувши до відділення вимоги працівників поліції не виконував. Вважають позовні вимоги не обґрунтованими та надуманими. В задоволенні позову просять відмовити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги з підстав, викладених у позові підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції України Грешнова А.Ю. позовні вимоги з підстав, викладених у відзиві, не визнала. В задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В п.1 ст.247 КУпАП зазначено, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність(ст. 9 КУпАП)

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно з ч. 1 ст. 178 КУпАП розпивання пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в інших заборонених законом місцях, крім підприємств торгівлі і громадського харчування, в яких продаж пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв на розлив дозволена відповідним органом місцевого самоврядування, або поява в громадських місцях у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль тягне за собою попередження або накладення штрафу від одного до п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку.

Суб`єкт адміністративного проступку - загальний (фізична осудна особа, яка досягла 16-річного віку).

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого та непрямого умислу.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається, зокрема, у розпиванні пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в інших заборонених законом місцях, крім підприємств торгівлі і громадського харчування, в яких продаж пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв на розлив дозволена відповідним органом місцевого самоврядування.

Пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII), поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, вчинених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно з статтею 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені ч.ч. 1,2 ст. 178 КУпАП.

Статтею 31 Закону №580-VIII встановлено, що поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до п. 1 ч. 1 40 Закону №580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За визначенням ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, для правомірного притягнення особи до адміністративної відповідальності необхідним є наявність двох критеріїв: 1) належним чином зафіксований факт вчинення правопорушення та 2) додержання процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що на переконання інспектора, об`єктивна сторона правопорушення, вчиненого позивачем полягала саме у знаходженні ОСОБА_1 в п`яному вигляді з ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації руху, а також був у неохайному одязі, чим ображав людську гідність та громадську мораль.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що не можна притягувати до адміністративної відповідальності тільки за сам факт появи у п`яному вигляді у громадському місці, якщо поведінка особи при цьому є пристойною і суд бере до уваги, що одним із видів дій, які утворюють об`єктивну сторону правопорушення (а саме, появу в громадських місцях у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль), є поява в громадських місцях у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль.

Під появою в громадських місцях у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль необхідно розуміти:

- поведінку особи у стані сп`яніння, яка явно порушує загальновизнані норми (непристойні висловлювання або жести, грубі вигуки, нав`язливе ставлення до громадян тощо);

- коли порушник має непристойний зовнішній вигляд, що викликає відразу (брудний, мокрий, розстебнутий одяг тощо);

- через сп`яніння особа повністю чи значною мірою втратила орієнтування (безцільно стоїть чи безцільно пересувається з місця на місце, у неї порушена координація рухів);

- п`яний повністю безпорадний (у непритомному стані).

При цьому, не має значення вид ужитого напою, що містив алкогольну складову (це може бути пиво або інший слабоалкогольний напій), які не віднесені до спиртних напоїв та розпивання яких у громадських місцях не заборонено.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять докази скоєння позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 178 КУпАП, а саме перебування позивача у п`яному вигляді, що викликає відчуття образи людської гідності і громадської моралі.

На підтвердження правомірності прийнятого рішення відповідачем було надано диск із відеозаписом, який міститься в матеріалах справи.

Разом із тим, суд зазначає, що з дослідженого відеозапису не вбачається, що позивачем були вчинені дії, а саме розпивання пива в громадському місці. Наявність поряд з особою пляшки із відповідною речовиною, не може свідчити про вчинення правопорушення, а саме розпивання алкогольних чи слабоалкогольних напої або пива в громадському місці.

Доводи відповідача щодо не надання позивачем належних та допустимих доказів, в обґрунтування заявлених позовних вимог, суд вважає безпідставними, оскільки відповідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даній справі, відповідачем не було надано суду доказів, які б свідчили про наявність об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст.178 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено наявність в діях позивача ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст.178 КУпАП, а тому постанова по справі про адміністративне правопорушення від 01.08.2022 року підлягає скасуванню та закриттю провадження у справі.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною оскаржуємої постанови, суд приходить до такого.

Так, особливості розгляду спорів даної категорії врегульовано ст. 286 КАС України, у частині третій якої визначено виключний перелік способів захисту порушеного права особи, що можуть бути застосовані судом.

Вказаною нормою передбачено такий спосіб захисту як скасування спірної постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, що є достатнім для відновлення порушеного права та законного інтересу Позивача.

Водночас, наведена спеціальна норма КАС України не містить такого способу захисту у справах цієї категорії як визнання протиправними та/або незаконними дій суб`єкта владних повноважень.

З огляду на це, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання оскаржуємої постанови протиправною, задоволенню не підлягають.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди в сумі 10000 грн, суд приходить до такого.

Положеннями статті 56 Конституції України, гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В обґрунтування своїх позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 зазначив, що поліцейський ОСОБА_3 не надав для огляду службове посвідчення, поліцейський ОСОБА_2 застосував до нього фізичну силу, а саме: заламував руку та доставив до відділення поліції, поліцейський ОСОБА_4 погрожував застосуванням вогнепальної зброї, однак жодного доказу з вказаного в обґрунтування своїх позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суду не надав. Вказані пояснення є голослівними та нічим не підтверджені.

Твердження ОСОБА_1 про те що він вимагав проведення медичного освідоцтва на стан сп`яніння, однак його вимоги працівниками поліції не були прийняти до уваги не є слушними з огляду на таке.

Чинне законодавство встановлює порядок проведення огляду на стан сп`яніння лише водіїв транспортних засобів, що регламентовано Інструкцією « Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року № 1452/735, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858.

При цьому нормативних актів щодо встановлення стану алкогольного сп`яніння щодо осіб, які не є водіями транспортних засобів, чинне законодавство про адміністративні правопорушення не містить.

Як вбачається з постанови Київського районного суду м. Полтави від 20.09.2022 року ОСОБА_1 пояснив, що 01.08.2022 року в нього виник конфлікт з працівниками поліції, документи, що посвідчують особу він не надав, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.44-3 ч.1 КУпАП, з якою погодився.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив суду, що він має належну освіту, займається юридичною практикою, тобто допомагає складати юридичні документи, тобто ОСОБА_1 є досвідченою особою.

Відчуття страху за своє життя з боку працівників поліції є також голослівними, оскільки з жодними скаргами на дії працівників поліції ОСОБА_1 не звертався, знаходячись в приміщенні поліції, після складання протоколів, ОСОБА_5 ані до чергового, ані до керівництва поліції щодо на його думку неправомірних дій з боку працівників поліції не звертався.

Таким чином суд вважає, що ОСОБА_1 не зазначив жодних обставин та не навів жодних фактів заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 грудня 2020 року у справі № 686/25718/19 (провадження№ 61-7697св20), від 30 грудня 2020 року у справі № 482/48/19 (провадження № 61-11020св20).

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивач не довів належними та достатніми доказами факт заподіяння йому моральної шкоди, причинний зв`язок між застосуванням щодо нього адміністративного стягнення та настанням тих негативних наслідків, про які він вказує.

Відповідно до статтей12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 17, 18, 158 163, 167, 185, 186, 254, КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 14 червня 2021 року серії ГАБІ №416791про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 51 гривня на ОСОБА_1 за ч.1 ст.178 КУпАП, винесену поліцейським вдв №2 роти ТОР Управління патрульної поліції в Полтавській області сержантом поліції Годжаловим О.О. та провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди- відмовити.

Судові витрати по справі компенсувати за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається, за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - http://pl.pl.court.gov.ua/sud1625

Повний текст рішення складений 20 березня 2023 року.

Суддя: Л. В. Богомолова