Справа № 420/765/23
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2023-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/765/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Згіблової Оксани Олексіївни, Державного бюро розслідувань про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом, в якому просить суд визнати протиправним дії начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Згіблової Оксани Олексіївни по відмові у наданні інформації згідно запиту позивача від 05.01.2023; зобов`язати Державне бюро розслідувань надати копії віз (резолюцій), з яких можна було б з`ясувати рух звернення від 05.01.2023 від первинної реєстрації до його розгляду паном ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що звернувся із запитом на інформацію до Державного бюро розслідувань, у якому вказав, що 26.12.2022 ним надіслано до Державного бюро розслідувань звернення, в якому викладено прохання провести службове розслідування організаційних причин необґрунтованого закриття кримінального провадження № 0000101 та надання необхідної методичної допомоги директору ТУ ДБР у м. Миколаєві ОСОБА_3 . Листом № 33258-22/10-2-04-01-46/23 від 02.01.2023, підписаного заступника керівника відділу головного слідчого управління Державного бюро розслідувань Савченко А.В. надано проміжну відповідь. Листом № 6ПІ/10-13-06-11/23 від 11.01.2023, підписаним начальником відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Згібловою Оксаною Олексіївною, повідомлено, що Державне бюро розслідувань розглянуло запит на інформацію від 05.01.2023 щодо надання копій віз (резолюцій), з яких можна було б з`ясувати рух звернення запитувача від 26.12.2022 від первинної реєстрації до його розгляду Савченком А.В. Позивач вважає, що зазначеним листом відповідь надано не по суті його запиту та в силу ч. 2 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» останній вважається відмово в наданні інформації.

Ухвалою судді від 20.01.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін згідно з ст. 262 КАС України.

10.02.2023 від Державного бюро розслідувань до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що до ДБР надійшов запит на інформацію ОСОБА_1 від 05.01.2023, відповідно до якого позивач просив надати копії віз (резолюцій), з метою з`ясування руху його звернення від 26.12.2022 починаючи з первинної реєстрації до його розгляду виконавцем. За результатами розгляду вказаного запиту, листом від 11.01.2023 № 6/10-13-06-11/23 начальник відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення ДБР Згіблова О.О. повідомила про неможливість надання зазначеної інформації у зв`язку з відсутністю підстав для її оприлюднення. Зокрема, у відповіді на інформаційний запит позивача проінформовано, що відповідно до пункту 3.3 Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях ДБР, затвердженого наказом ДБР від 29.06.2021 № 373 (далі - Перелік), відомості, що містяться у внутрічій службовій кореспонденції (службових, доповідних, пояснювальних записках з питань основної діяльності, рекомендаціях тощо), яка підготовлена працівником органу ДБР, адресатом якого є інша особа чи структурний підрозділ органу ДБР, та містить інформацію, визначену цим Переліком, віднесено до інформації з обмеженим доступом. Поряд із цим, згідно із пунктами 25-26 розділу IV Інструкції з діловодства у центральному апараті ДБР, затвердженої наказом ДБР від 09.01.2023 № 16, резолюція є основною формою реалізації управлінських доручень у письмовій формі, що передбачає постановку конкретного завдання, визначення його предмета, мети, строку та відповідальної за виконання особи, що викладена у вигляді напису на документі. Резолюція має такі обов`язкові складові: прізвище, власне ім`я виконавця (виконавців), зміст доручення, строк виконання, особистий підпис керівника, дата. Таким чином, зі змісту резолюції поряд із суттю доручення чи завдання, можливо встановити ім`я та прізвище, посаду, звання та підпорядкованість працівників ДБР, що у свою чергу відповідно до пунктів 1.2, 1.3 Переліку така інформація також віднесена до інформації з обмеженим доступом, а надання її може розкрити відомості про персональні переліки, посади та персональні дані осіб рядового і начальницького складу, а також відомості щодо проходження служби особами рядового і начальницького складу органу, що також виключає можливість надання позивачу запитуваної інформації. Аналізуючи запитувані відомості ОСОБА_1 , згідно запиту на інформацію від 05.01.2023 у розрізі положень Закону України «Про доступ до публічної інформації», слід зазначити, що вони підпадають під наведені критерії обмеження, а саме: 1) обмеження доступу до таких відомостей, які є інформацією з обмеженим доступом-конфіденційною інформацією, відповідає захищеним інтересам конкретних фізичних осіб працівників ДБР, зокрема осіб рядового та - начальницького складу щодо захисту їхньої службової репутації, а також щодо захисту їх особистого і сімейного життя (персональних даних про них). При цьому. беручи до уваги статус ДБР, як правоохоронного органу, специфіку завдань, які вирішує ДБР, особливий характер служби в ДБР, умови правового захисту працівників ДБР, обмеження доступу до таких відомостей відповідає правомірному інтересу держави Україна в особі керівника структурного підрозділу ДБР щодо запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням; 2) можливість завдання істотної школи захищеним інтересам зазначених конкретних фізичних осіб, як і правомірним інтересам держави Україна полягає у можливості маніпулювання відповідними відомостями з боку третіх недоброчесних осіб з метою опосередкованого (через коло рідних та близьких осіб; за допомогою засобів масової інформації тощо) та/або безпосереднього впливу на працівників ДБР, у тому числі осіб рядового та начальницького складу, як на фізичних осіб, з метою схилення їх до прийняття тих чи інших рішень, що може призвести до створення передумов для спроб та намагань використати в інтересах певних сил діяльність ДБР. Зважаючи на специфіку завдань, які вирішує ДБР, вказана шкода с істотною, а ймовірність її настання внаслідок надання доступу до вищевказаних відомостей є достатньо високою; 3) зазначена вище потенційно-конкретна істотна шкода від надання таких відомостей значною мірою переважає суспільний інтерес в їх отриманні.

Ухвалою суду від 13.02.2023 в задоволенні клопотання Державного бюро розслідувань із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, а також визнання явки позивача у справі обов`язковою відмовлено.

Розгляд справи здійснюється без проведення судового засідання та по суті розпочатий через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 05.01.2023 ОСОБА_1 звернувся до Державного бюро розслідувань із запитом на інформацію, в якому зазначив, що 26 грудня 2022 року ним надіслано до Державного бюро розслідувань звернення, у якому просилося провести службове розслідування організаційних причин необґрунтованого закриття кримінального провадження №0000101 надання та необхідної методичної допомоги директору ТУ ДБР у м. Миколаєві ОСОБА_3 . Листом №33258-22/10-2-04-01-46/23 від 02.01.2023, підписаного заступником керівника відділу головного слідчого управління Державного бюро розслідувань Андрієм Володимировичем Савченком надано проміжну відповідь. Просив надати на електронну пошту копії віз (резолюцій), з яких можна було б з`ясувати рух його звернення від первинної реєстрації до його розгляду паном ОСОБА_2 .

Листом від № 6ПІ/10-13-06-11/23 від 11.01.2023 за підписом начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Згіблової Оксани Олексіївни позивачу надано відповідь на його запит.

Зі змісту листа від № 6ПІ/10-13-06-11/23 від 11.01.2023 вбачається, що запитувана інформація є внутрішньою інформацією організації роботи Державного бюро розслідувань. У запиті на інформацію не вказано аргументів, що запитувана позивачем інформація є інформацією, яка становить суспільний інтерес. Також не зазначено з яким наміром позивач бажає отримати інформацію та яким чином позивач буде її використовувати. Отже, шкода від оприлюднення такої інформації значною мірою переважає суспільний інтерес в її отриманні. Зважаючи на зазначене, підстав для задоволення запиту на інформацію в порядку Закону № 2939-VI немає.

Позивач, вважаючи свої права порушеними, звернувся за судовим захистом із даним позовом, посилаючись на те, що відповідь по суті на його запит не надана.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 року №2939-VI (далі - Закон № 2939-VI).

Публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, установлених законом (стаття 1 Закону № 2939-VI).

Метою Закону № 2939-VI є надання запитувачам доступ до відкритої, конкретної інформації, інтерес до якої з боку запитувача є легітимним, зважаючи на мету запитувача, природу запитуваної інформації, роль запитувача та перевагу його інтересу в отриманні цієї інформації над інтересом в обмеженні доступу до неї. Така інформація може стосуватись особистих прав / обов`язків запитувача, а також інших осіб / подій, якщо інтерес до такої інформації пов`язаний з професійною, журналістською, громадською діяльністю запитувача тощо.

Право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати й оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом (пункт 1 частини першої статті 3 Закону № 2939-VI).

Доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію (пункт 2 частини першої статті 5 Закону № 2939-VI).

Розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання (пункт 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI).

Розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію (пункт 6 частини першої статті 14 Закону № 2939-VI).

За статтею 20 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту. Клопотання про термінове опрацювання запиту має бути обґрунтованим. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

За положеннями частин першої та другої статті 21 Закону № 2939-VI інформація на запит надається безкоштовно. У разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк.

Розмір фактичних витрат визначається відповідним розпорядником на копіювання та друк в межах граничних норм, установлених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо розпорядник інформації не встановив розміру плати за копіювання або друк, інформація надається безкоштовно (частина третя статті 21 Закону № 2939-VI).

При наданні особі інформації про себе та інформації, що становить суспільний інтерес, плата за копіювання та друк не стягується (частина четверта статті 21 Закону № 2939-VI).

Рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду (частина перша статті 23 Закону № 2939-VI).

Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача (частина друга статті 23 Закону № 2939-VI).

З огляду на матеріали справи, оскаржувана відповідь № 6ПІ/10-13-06-11/23 від 11.01.2023 заснована на тому, що запитувана інформація є внутрішньою інформацією організації роботи Державного бюро розслідувань. У запиті на інформацію не вказано аргументів, що запитувана позивачем інформація є інформацією, яка становить суспільний інтерес. Також не зазначено з яким наміром позивач бажає отримати інформацію та яким чином позивач буде її використовувати. Отже, шкода від оприлюднення такої інформації значною мірою переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом (стаття 1 Закону № 2939-VІ).

Аналіз визначення поняття «публічна інформація» свідчить, що така інформація має наступні ознаки: 1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством; 2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація; 3) така інформація знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації; 4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб`єктом владних повноважень не під час виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків; 5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб`єктом владних повноважень.

У разі відсутності перелічених ознак в інформації, така інформація не належить до публічної.

Отже, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 22 Закону № 2939-VІ розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту якщо розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит.

Аналізуючи наведені положення Закону № 2939-VI у контексті цього спору, слід зауважити, що розпорядник публічної інформації має своїм обов`язком надати тільки ту публічну інформацію, яку він, з огляду на свій правовий статус, створив та яка певним чином задокументована/відображена на матеріальних носіях інформації і якою він (розпорядник) володіє.

Тобто, розпорядник може надати ту інформацію, яка вже існує і заздалегідь зафіксована на будь-яких носіях. Ужиття заходів для того, щоб створити інформацію, якої у володінні розпорядника немає, але щодо якої подано інформаційний запит, не охоплюється поняттям доступу до публічної інформації, а тому не покладає на розпорядника (додаткових) зобов`язань та/або відповідальності за надання/ненадання запитувачу такої інформації.

В свою чергу, позивач у своєму запиті від 05.01.2023 просив надати на електронну пошту «копії віз (резолюцій), з яких можна було з`ясувати рух мого звернення від первинної реєстрації до його розгляду паном ОСОБА_2 ».

Суд звертає увагу на той факт, що запитувачем у відповідному запиті не конкретизовано документ, який саме він бажає отримати.

В свою чергу, «копії віз (резолюцій)» самі по собі документами не являються (не є матеріальними носіями, що містять інформацію, основними функціями яких є її збереження та передавання у часі та просторі). Водночас позивачем сформульовано запит із застереженням, що запитувані ним резолюції повинні бути достатніми, щоб він міг з`ясувати рух його звернення. Тобто вирішення питання щодо достатності та повноти запитуваної публічної інформації позивачем покладено на розпорядника інформації, до якого він звернувся. Вибір документів, їх кількість, обсяг тощо задля належного опрацювання запиту позивача останнім фактично покладено на розпорядника інформації, причому із оціночною умовою, що такі характеристики повинні відповідати певній меті позивача.

Згідно із пунктами 25-27 розділу IV Інструкції з діловодства у центральному апараті ДБР, затвердженої наказом ДБР від 09.01.2023 № 16, резолюція є основною формою реалізації управлінських доручень у письмовій формі, що передбачає постановку конкретного завдання, визначення його предмета, мети, строку та відповідальної за виконання особи, що викладена у вигляді напису на документі. Резолюція має такі обов`язкові складові: прізвище, власне ім`я виконавця (виконавців), зміст доручення, строк виконання, особистий підпис керівника, дата.

На документах із строками виконання, які не потребують додаткових вказівок, у резолюції зазначаються виконавець, підпис автора резолюції, дата.

Якщо доручення надано кільком особам, головним виконавцем документа є зазначена першою особа, якій надається право скликати для обговорення інших виконавців.

Резолюція може бути оформлена на спеціальному бланку для резолюції (додаток 15) або проставлятися безпосередньо на документі нижче реквізиту «Адресат» паралельно до основного тексту. Якщо місця для резолюції недостатньо, її можна проставляти на вільному від тексту місці у верхній частині першого аркуша документа з лицьового боку, але не на полі документа, призначеному для підшивання.

Для резолюції Директора ДБР або особи, яка виконує його повноваження, першого заступника Директора ДБР та заступників Директора ДБР використовується бланк для резолюцій, наведений у додатку 16.

Усі обов`язкові реквізити резолюції, проставленої у паперовій формі, обов`язково переносяться до реєстраційно-моніторингової картки документа у СЕД.

Внесення електронних резолюцій до СЕД здійснюється безпосередньо розпорядником резолюції або відповідальною особою.

Резолюція в паперовій формі створюється для документів, визначених пунктом 3 розділом І цієї Інструкції.

З огляду на наведені вище норми, а також з аналізу змісту поданого позивачем звернення, суд робить висновок, що звернення позивача не є запитом на інформацію у розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки за своїм змістом спрямоване на отримання від відповідача невідображеної та незадокументованої будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформації, що була отримана або створена в процесі виконання ДБР своїх обов`язків.

Так, резолюція на документі є проставленою позначкою, що містить вказівки з приводу виконання документа.

По суті резолюції є засобами (способами, механізмами) фіксування управлінських доручень (постановка завдання). Частина відображених таким засобом фіксації відомостей не містить значеннєвих, оцінних, сутнісних висновків та рішень, які отримують своє вираження у відповідних актах. Тому інформація, яка занотована в такий спосіб, не становить суспільного інтересу. Засоби фіксації управлінського доручення виконують суто технічну функцію.

У свою чергу, метою Закону № 2939-VI є надання запитувачам доступ до відкритої, конкретної інформації, інтерес до якої з боку запитувача є легітимним, зважаючи на мету запитувача, природу запитуваної інформації, роль запитувача та перевагу його інтересу в отриманні цієї інформації над інтересом в обмеженні доступу до неї. Така інформація може стосуватись особистих прав / обов`язків запитувача, а також інших осіб / подій, якщо інтерес до такої інформації пов`язаний з професійною, журналістською, громадською діяльністю запитувача тощо.

Слід зазначити, що суспільний інтерес виникає щодо питань, які впливають на громадськість настільки, що вона може на законних підставах цікавитися ними, які привертають її увагу або які значно стосуються її, особливо якщо такі питання впливають на добробут громадян чи життя громади. Це також стосується питань, здатних призвести до значних суперечок щодо важливих соціальних викликів або проблем, про які громадськість бажатиме отримати інформацію.

Для того, щоби з`ясувати, чи має документ важливе загальне значення, необхідно оцінити його в цілому з урахуванням контексту, в якому він з`являється (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Центр демократії та верховенства права проти України» (пункт 85)).

Не зважаючи на посилання позивача у своєму запиті на Закон України «Про доступ до публічної інформації», суд вважає його звернення від 05.01.2023 таким, що не відповідає ознакам запиту на інформацію у розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації».

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) і «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що решта аргументів (доводів) сторін, які мають значення для правильного вирішення спору, на вирішення спірних правовідносин не впливають та не змінюють судовий розсуд цього спору за результатами судового процесу.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, однак позивач в ході судового розгляду справи не доведено ґрунтовності пред`явлених вимог.

В той же час, згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини у справі Голдер проти Сполученого Королівства, згідно з якою саме небезпідставність доводів позивача про неправомірність втручання в реалізацію його прав є умовою реалізації права на доступ до суду.

Отже, звертаючись до суду з позовом про захист своїх прав, позивач обтяжений обов`язком довести "небезпідставність" своїх доводів щодо порушеного права за захистом якого він звернувся до суду, надавши відповідні докази зі змісту яких можливо встановити наявність спору саме на момент звернення до суду.

Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Згіблової Оксани Олексіївни (вул. Симони Петлюри, 15, м. Київ, 01032), Державного бюро розслідувань (вул. Симони Петлюри, 15, м. Київ, 01032; ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк

.