Справа № 711/6339/21
Суддя: Скляренко В. М.
Дата ухвалення: 2023-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа №711/6339/21
Провадження № 2-а/711/8/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді: Скляренко В.М.

при секретарі Копаєвій Є.В.,

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника позивача Керей О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови від 27.07.2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову поліцейського Управління патрульної поліції в Черкаській області Гайдамаки В.О. серії ЕАО №4546519 від 27.07.2021р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за ч. 1 ст. 126 КУпАП, а справу про адміністративне провадження закрити у зв`язку з відсутністю події адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що позивач не порушував жодних вимог Правил дорожнього руху, а тому у поліцейського не було правових підстав вимагати у позивача для перевірки поліс страхування. Також позивач зазначив, що є особою з інвалідністю І групи, а тому звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, а отже не зобов`язаний мати відповідний поліс страхування. Натомість поліцейський проігнорував відомості про наявність у позивача інвалідності І групи і безпідставно притягнув його до адміністративної відповідальності.

Відповідач надав суду відзив на позов, в якому заперечив проти позовних вимог та просив відмовити у позові. В обґрунтування своєї позиції відповідач послався на те, що інспектором роти №3 батальйону УПП в Черкаській області Гайдамакою В.О. не було порушено жодних, передбачених законом вимог щодо порядку та процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП. Підставою для зупинки автомобілю позивача було порушення останнім вимог п. 15.4 ПДР, оскільки він здійснив зупинку автомобілю на проїзній частині дороги в два ряди. Після зупинки позивача та перевірки його документів поліцейським було встановлено відсутність у позивача відповідного полісу страхування, внаслідок чого у відповідності до вимог ст. 279 КУпАП, з врахуванням положень ст. 280 КУпАП, поліцейський розпочав розгляд справи про адміністративне правопорушення. За клопотанням позивача розгляд справи був відкладений до 27.07.2021р. Позивач не заперечував факт відсутності в нього полісу страхування. Розглянувши справу, поліцейський, відповідно до ст. 258 КУпАП, з дотриманням вимог ст. 283 КУпАП, з врахуванням ч. 2 ст. 33, ч. 2 ст. 36, ст.ст. 251, 252 КУпАП виніс постанову серії ЕАО №4546519 від 27.07.2021р. за ч. 1 ст. 126 КУпАП відносно позивача та наклав стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Надалі позивачеві було роз`яснено зміст ст.ст. 307, 308 КУпАП щодо порядку виконання постанови про накладення штрафу та ст. 289 КУпАП щодо порядку її оскарження.

Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає, що поліцейський діяв виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України, а постанова винесена ним з дотриманням та у повній відповідності до норм матеріального і процесуального права та є такою, яка не має підстав для скасування, тому просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

06.10.2021р. судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

18.11.2021р. на адресу суду надійшов письмовий відзив відповідача проти позову. Одночасно з відзивом представником відповідача подано до суду клопотання про залишення позову без розгляду, яке обґрунтоване пропуском позивачем без поважних причин строку звернення до суду для оскарження постанови серії ЕАО №4546519 від 27.07.2021р. за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

19.11.2021р. позивачем подано до суду клопотання про виклик свідків

21.12.2021р. позивачем подано до суду заперечення проти клопотання відповідача про залишення позову без розгляду. В обґрунтування своєї позиції посилався на те, що оскаржувана постанова йому не оголошувалась і він з її змістом не ознайомлювався. Засобами поштового зв`язку позивач також не отримав оскаржувану постанову, а довідався про неї лише з матеріалів виконавчого провадження під час примусового виконання такої постанови. Тож позивач вважає, що не пропустив строку на звернення до суду з позовом про оскарження постанови серії ЕАО №4546519 від 27.07.2021р. за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

21.12.2021р. позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначено, що позивач не порушував вимог п. 15.4 ПДР, оскільки вчинив не стоянку, а зупинку транспортного засобу, що підтверджується відсутністю відомостей про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення такого правопорушення. Зазначає, що вимога поліцейського про пред`явлення документів була неправомірною. Натомість, стверджує, що оскільки він звільнений законом від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, то відсутні підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

09.12.2022р. позивачем подано до суду клопотання, в якому просив суд постановити окрему ухвалу, якою інформувати керівництво Департаменту патрульної поліції, для вжиття відповідних заходів реагування та вирішення питання про притягнення винних осіб до відповідальності, про ігнорування інспектором Гайдамакою В.О. при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно позивача відомостей, що звільняють останнього від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

В судовому засіданні позивач та його представник пояснили, що підтримують позовні вимоги в повному обсязі та наполягають на їх задоволенні з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши надані учасниками справи суду докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Позивачеві з 18.01.2018р. за станом здоров`я встановлено групу інвалідності - І «Б» безтерміново, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААА №875747 від 18.04.2018р.

Транспортний засіб марки «ДЕЛТА», державний номерний знак НОМЕР_1 , належить на праві приватної власності позивачу, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО №4546519 від 27.07.2021р. позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного штрафу в сумі 425 грн.

Відповідно до даної постанови, позивач 19.07.2021р. о 09 год. 51 хв. в м. Черкаси по вул. Небесної Сотні, 30, керуючи транспортним засобом марки «ДЕЛТА», державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив зупинку на проїзній частині дороги в два ряди та під час перевірки документів не мав при собі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 2.1ґ ПДР та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення стосовно позивача відбувався 27.07.2021р. за місцем знаходження Управління патрульної поліції в Черкаській області за адресою: вул. Лесі Українки, 21, м. Черкаси.

Копія оскаржуваної постанови не вручалась позивачеві на місці її складання, оскільки той відмовився її отримувати, внаслідок чого 28.07.2021р. вона була надіслана йому рекомендованим листом, проте такий лист повернувся без вручення адресату з причин «за закінченням терміну зберігання».

Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

Надаючи оцінку доводам сторін, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Порядок здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, регулюється положеннями Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015р. №580-VIII (далі - Закон №580), Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015р. №1395 (далі - Інструкція №1395) та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону №580 поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно п. 1 розділу IV Інструкції №1395, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 2.4-а Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (далі - ПДР України), на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 ПДР України.

Пунктом 2.1-ґ ПДР України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 21.2 та п. 21.3 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод; органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України. При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону №580 визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993р. №3353-XII, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно ст. 53 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право здійснювати контроль за дотриманням правил дорожнього руху, перевіряють документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

По обставинам події, що стала підставою винесення оскаржуваної позивачем постанови, судом встановлено, що на момент перевірки поліцейським документів позивача, останній не мав діючого полісу страхування. Натомість однією з підстав позову є та обставина, що, на думку позивача, поліцейський не мав правових підстав здійснювати контроль наявності у позивача відповідного поліса страхування. Таким чином, факт непред`явлення полісу страхування для перевірки на вимогу працівника поліції та факт відсутності у позивача на той момент діючого поліса страхування не заперечується сторонами.

Разом з тим, позиція позивача щодо відсутності у поліцейського права здійснення перевірки наявності полісу страхування є помилковою, оскільки положеннями ст. 53 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено право органів Національної поліції перевіряти наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а підпунктами 2.1, 2.4 ПДР України встановлено безпосередній обов`язок водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такий поліс.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.11.2018р. у справі 465/6677/16-а та від 13.03.2020р. у справі №161/11159/16-а.

В контексті доводів позивача щодо правомірності вимог інспектора Гайдамаки В.О. про перевірку документів позивача суд звертає увагу, що підставою вимог поліцейського стало припущення про залишення позивачем його автомобілю на стоянку з порушенням вимог п. 15.4 ПДР України, яким передбачено, що транспортні засоби не дозволяється ставити на проїзній частині в два і більше ряди. Факт зупинки позивачем свого автомобілю у такий спосіб (два ряди) підтверджується матеріалами дослідженого судом відеозапису на файлі «1_». Отже, зупинка позивача поліцейським була правомірною, як і вимога поліцейського пред`явити для перевірки поліс страхування.

З`ясувавши відсутність у позивача чинного полісу страхування інспектор Гайдамака В.О. 27.07.2021 року розпочав розгляд справи про адміністративне правопорушення, за наслідками розгляду якої виніс постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Разом з тим, згідно п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Таким чином, особа з інвалідністю І групи, яка керує власним транспортним засобом, не є суб`єктом адміністративного правопорушення у вигляді керування транспортним засобом особою, яка не має чинного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а відтак і не підлягає відповідальності в такому випадку за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У ст. 7 КпАП України визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

За змістом ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

При цьому, КУпАП встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, використовуючи свої повноваження, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення, перед складанням постанови та відібранням пояснень від правопорушника роз`яснити його права, надати можливість заявити та розглянути клопотання.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Судом встановлено, що позивач є особою з інвалідністю І групи і на момент події правопорушення керував належним йому транспортним засобом, а відтак в силу закону був звільнений від обов`язку мати чинний поліс страхування. Про обставини наявності у позивача І групи інвалідності останній повідомляв інспектора Гайдамаку В.О. від самого початку їх спілкування з приводу подій, що мали місце 19.07.2021 о 09 год. 51 хв., що підтверджується відеозаписом з файлу «1_». Натомість інспектор не звернув уваги на зазначені обставини, а відтак протиправно притягнув позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Тож, надаючи оцінку фактичному існуванню події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, по обставинам спірних правовідносин суд звертає увагу, що провадження у справах про адміністративні правопорушення за своїм змістом подібне кримінальному провадженню і в аспекті застосування принципу верховенства права має ґрунтуватись на тих самих засадах, що і кримінальне переслідування. Статтею 62 Конституції України закріплено дію в Україні презумпції невинуватості, яка складається з наступних елементів: 1) особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду; 2) ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; 3) обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; 4) усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Зважаючи на наявність законодавчих особливостей та пільг для певних категорій громадян щодо здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а також те, що позивач повідомляв інспектора про наявність в нього І групи інвалідності, надаючи при цьому своє пенсійне посвідчення на підтвердження такої обставини, то саме інспектор мав вжити належних і достатніх заходів для з`ясування обставин інвалідності позивача та значення такої обставини для результатів розгляду справи про адміністративне правопорушення, але цього не зробив, чим порушив вимоги ст. 280 КУпАП.

У зв`язку з цим суд приходить до висновку, що при розгляді даної справи не знайшов свого підтвердження факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 126 КУпАП. За таких обставин позов належить задовольнити, скасувати оскаржувану постанову та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Що стосується інших доводів позивача, то фактично вони зводяться до незгоди позивача із способом тлумачення поліцейським змісту п. 15.4 ПДР. Натомість, в контексті обставин спірних правовідносин, які мають значення для правильного вирішення справи за даним позовом, відповідні доводи позивача не мають значення, оскільки не впливають на правильність висновків суду.

В цьому контексті суд звертає увагу, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Стосовно доводів позивача про необхідність постановлення окремої ухвали, то суд зауважує, що передбачене ст. 249 КАС України право суду на постановлення окремої ухвали є виключною дискрецією суду. Натомість в контексті обставин спірних правовідносин під час судового розгляду даної справи судом не встановлено обставин, які обумовлюють необхідність постановлення окремої ухвали у відповідності до ч. 1 ст. 249 КАС України.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

В позовній заяві позивач просив компенсувати йому за рахунок відповідача 40 грн. витрат, понесених у зв`язку із записом відеофайлів на ДВД-диски, які є додатками до позову. На підтвердження таких витрат позивачем надано суду відповідну квитанцію від 30.09.2021р.

Натомість суд звертає увагу, що відповідні дії в контексті їх оцінки на підставі критеріїв, визначених ч. 9 ст. 139 КАС України, не є виправданими та необхідними, оскільки відповідні відеозаписи наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення і їх подання до суду є обов`язком відповідача, який в даному випадку був виконаний належним чином (відповідачем додані до відзиву всі наявні матеріали відеозаписів з портативних пристроїв відео фіксації). До того ж зміст відеозаписів на таких дисках вочевидь не стосується суті порушених перед судом питань (правомірність вимоги поліцейського надати для перевірки документи; наявність у позивача пільг в частині здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і не є необхідним для належного судового захисту прав та інтересів позивача. Крім того, із наданої позивачем квитанції №1134 від 30.09.2021 року не вбачається, що саме він є платником послуг ФОП « ОСОБА_3 » - за запис на диск на суму 40 грн. та що такий запис стосується саме обставин адміністративного правопорушення, за яке позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

За таких підстав, з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про необхідність відхилення клопотання позивача про відшкодування йому таких витрат.

Стосовно судового збору, то суд зауважує, що оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то відповідні витрати слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.2, 9, 20, 77, 241-246, 271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст.9, 252, 283-285, 293, п.1 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАО №4546519 від 27.07.2021 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн., винесену інспектором УПП в Черкаській області Департаменту патрульної поліції Гайдамакою Віталієм Олексійовичем, - скасувати.

Провадження по адміністративній справі - закрити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 17 березня 2023 року.

Головуючий: В.М. Скляренко