Справа № 280/1010/19
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2023-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року

м. Київ

справа № 280/1010/19

адміністративне провадження № К/9901/26187/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Хохуляка В.В., суддів: Бившевої Л.І., Олендера І.Я.,

розглянув у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції справу №280/1010/19 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗВ «Гідроспецбуд» до Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, касаційне провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року (головуючий суддя Стрельнікова Н. В.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2020 року (головуючий суддя Білак С.В., судді: Олефіренко Н.А., Шальєва В.А.),

УСТАНОВИВ:

ТОВ «ЗВ «Гідроспецбуд» звернулось до адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень від 27.11.2018 №, №.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 14.11.2019, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 17.06.2020, адміністративний позов задоволено частково.

Головне управління Державної податкової служби у Запорізькій області звернулось з касаційною скаргою до Верховного Суду. У касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14.11.2019, постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17.06.2020 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Ухвалою Верховного Суду від 08.12.2020 відкрито касаційне провадження у справі №280/1010/19 за касаційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області.

Позивач подав відзив на касаційну скаргу податкового органу.

До суду надійшла заява відповідача про заміну сторони у справі її правонаступником.

Ухвалою суду від 20.03.2023 розгляд справи призначено у попередньому судовому засіданні на 21.03.2023.

Касаційний розгляд справи здійснюється у попередньому судовому засіданні з урахуванням положень статті 343 КАС України.

Розглянувши заяву відповідача про заміну правонаступником, враховуючи приписи статті 52 КАС України, якою встановлено, що у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив, - суд вбачає підстави заяву відповідача про заміну сторони у справі її правонаступником задовольнити.

Верховний Суд, на підставі фактичних обставин справи, які сторонами не заперечуються, з`ясував наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, ГУ ДФС у Запорізькій області у період з 07.11.2018 по 13.11.2018 на підставі направлення від 07.11.2018 №2681, наказу від 25.10.2018 №3626 проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗВ "Гідроспецбуд" з питань, що викладені в запереченнях на акт документальної планової виїзної перевірки від 11.09.2018 №535/08-01-14-02/30082302 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.03.2018.

У результаті проведеної перевірки складено акт від 20.11.2018 №717/08-01-14-02/30082302, в якому встановлені наступні порушення:

п.44.1, п.44.2 ст.44, р.ІІ пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135, р. ІІІ Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток підприємств на загальну суму 2308141грн.;

п.198.1, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість всього у сумі 2' 515' 101грн.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем 27.11.2018 прийнято податкові повідомлення-рішення:

№, яким збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 3' 143' 876,25грн., з яких податкові зобов`язання 2' 515' 101грн. та 628775,25грн. штрафні санкції;

№ щодо збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 2' 838' 273,25грн., з яких податкові зобов`язання 2308141грн. та 530132,25грн. штрафних санкцій.

В адміністративному порядку вказані податкові повідомлення-рішення залишені без змін.

Не погоджуючись з прийнятими податковим органом рішеннями, Товариство звернулось до суду з позовом про їх скасування.

В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що Товариство не погоджується із спірними податковими повідомленнями-рішеннями та висновками контролюючого органу щодо нереальності здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Будторг-1», ПП «Промресурс-інструмент», ТОВ «Євровектор 2016». Як вважає позивач, податкових порушень ТОВ «ЗВ «ГІДРОСПЕЦБУД» не вчиняло, а висновки та факти, викладені в акті перевірки не відповідають дійсності.

Відповідач проти позову заперечив, посилаючись на те, що під час перевірки встановлено непідтвердження реальності постачання товару та надання послуг.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, задовольнив позов частково. Визнано протиправним і скасовано податкові повідомлення-рішення від 27.11.2018 №, №. Вимогу позивача про стягнення витрат на правничу допомогу задоволено частково.

Задовольняючи позов суди виходили з того, що всупереч вимогам статей 9, 77 КАС України відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Як вважали суди, приймаючи податкові повідомлення-рішення відповідач діяв необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. У свою чергу, позивачем надано належним чином оформлені первинні документи, які підтверджують реальність здійснення господарських операцій.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, податковий орган оскаржив їх у касаційному порядку. Як вказує відповідач, оскаржувані судові рішення винесені з неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме: статей 134, 135, 198 ПК України та норм процесуального права, зокрема: статей 72, 76, 90, 211, 242 КАС України. В обґрунтування вимог касаційної скарги відповідач викладає обставини, встановлені актом перевірки. Як вважає відповідач, наданими позивачем документами не підтверджується реальність господарських операцій з контрагентами, а тому висновки акту перевірки та прийняті на підставі цього акту податкові повідомлення-рішення відповідають вимогам податкового законодавства. Відповідач зазначає, що у ході проведеної перевірки виявлено відсутність здійснення господарської діяльності позивача з його контрагентами, посилаючись на наявну податкову інформацію стосовно контрагентів та досліджені під час перевірки первинні документи. На думку відповідача, судами неналежно досліджені та оцінені докази, обставини справи встановлені неповно, що зумовило прийняття судових рішень, які не відповідають вимогам законності та обґрунтованості. Відповідач посилається на неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду щодо застосування норм права до спірних правовідносин. На підставі викладеного, відповідач просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивачем подано відзив на касаційну скаргу, з якого слідує, що Товариство вважає доводи податкового органу необґрунтованими, вказує, що зміст касаційної скарги фактично відтворює акт перевірки без аргументації або спростування наведених позивачем доводів. Як зазначає позивач, долучені до адміністративної справи первинні документи містять необхідну інформацію для підтвердження реальності здійснення господарських операцій з контрагентами. З урахуванням зазначеного, позивач просить залишити касаційну скаргу податкового органу без задоволення, а рішення судів попередньої інстанції - без змін.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга податкового органу не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Положеннями пункту 14.1.36 ПК України передбачено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через відокремлені підрозділи, а також через будь - яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, яких відбувається формах, здійснених для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталі (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником.

Згідно пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 135.4 статті 135 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Із системного аналізу вказаних вище правових норм, можна дійти висновку, що для отримання права на формування податкового кредиту із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), та права на віднесення витрат по його придбанню до складу валових витрат, платник повинен мати податкові накладні, первинні бухгалтерські документи, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначені для використання у власній господарській діяльності. Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Таким чином, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Як вбачається зі змісту акту перевірки та доводів відповідача, податковий орган вважав, що перевіркою не підтверджено реальність здійснення господарської операції між позивачем та ТОВ «Будторг-1», ПП «Промресурс-інструмент», ТОВ «Євровектор 2016» оскільки відсутнє підтвердження джерела походження за відповідні періоди товарно-матеріальних цінностей та послуг, які документально оформлено ТОВ «ЗВ «Гідроспецбуд».

У цій справі судами встановлено, що між ТОВ "ЗВ "ГІДРОСПЕЦБУД" та ПП «Промресурс-інструмент» укладено наступні договори: на постачання дизельного палива від 01.11.2015 №011115, на постачання товарно-матеріальних цінностей від 01.09.2015 №0910915 (на постачання послуги «Проект виконання будівельних робіт»).

Підпунктом 1.1. цього Договору на постачання дизельного палива від 01.11.2015 №011115 передбачено, що Постачальник зобов`язується на умовах встановлених цим Договором поставити, а покупець прийняти та сплатити дизельне пальне. Сплачене покупцем дизельне пальне залишається в резервуарах постачальника на відповідальному зберіганні до повної вибірки покупцем сплаченої партії.

Судами вказано, що позивачем надані первинні документи по взаємовідносинам ТОВ "ЗВ "ГІДРОСПЕЦБУД" та ПП «Промресурс-інструмент», а саме: прибуткові накладні, накладні про внутрішнє переміщення матеріалів, подорожні листи власних вантажних автомобілів, маршрутні листи вантажного автомобіля (разом із зазначенням кілометражу та витратами палива на постачання), приходні накладні, акти приймання-передачі дизельного пального, акти списання товару, звіти щодо витрат палива, рапорти про витрати дизельного пального, договори з контрагентами для виконання робіт на об`єктах яких використовувалося паливо. Здійснення поступових оплат в безготівковій формі підтверджується доданими до позову виписками з банківського рахунку.

На виконання договору на постачання товарно матеріальних цінностей від 01.09.2015 №0910915 (на постачання послуги «Проект виконання будівельних робіт») позивачем додані: акти звіряння, приходні ордери, оборотно-сальдові відомості, накладні, подорожні листи вантажного автомобіля, маршрутні листи автомобіля, акти списання товару, накладні на внутрішнє переміщення матеріалу

Після підписання накладної на отримання будівельних матеріалів від контрагента позивачем оприбутковувався товар та у разі необхідності переміщувався на об`єкт виконання робіт власним транспортом.

Будівельні матеріали використовувалися позивачем для діяльності з виконання будівельних робіт да договорами №11/12/2014 від 23.12.2014 на виконання будівельних робіт між ТОВ «ЗВ «ГІДРОСПЕЦБУД» та ТОВ «Шахтспецстрой»; договором №051115 від 05.11.2015 між ТОВ «Центр Гідроізоляції і покрівлі» та ТОВ «ЗВ «ГІДРОСПЕЦБУД» на виконання робіт з реконструкції ущільнень температурних швів глухої греблі Дніпровської ГЕС-1 філії «Дніпровська ГЕС» ПАТ «Укргідроенерго».

Щодо отримання послуг із складання проекту будівельних робіт, то для проведення будівельних робіт на ПАТ «Запоріжсталь» за договором №20/2016/2431 від 20.08.2016 та робіт за договором підряду №280416 від 28.04.2016 на ТОВ «ЮРОКЕЙП ЮКРЕЙН І», між ТОВ «ЗВ «ГІДРОСПЕЦБУД» та ПП «ПРОМРЕСУРС-ІНСТРУМЕНТ» було укладено договір на складання проекту будівельних робіт з ПП «ПРОМРЕСУРС-ІНСТРУМЕНТ».

Зазначене підтверджується: договором №010716 від 01.07.2016, актом приймання передачі від 20.07.2016 відповідно до якого прийнято проект робіт №СВ 16-232 «Улаштування тимчасових під`їзних доріг і майданчиків. Проведення випробування ґрунтів дослідними палями на Об`єкті «будівництво вітроелектростанцій в Приазовському та Мелітопольському районах Запорізької області, проект виробництва робіт « 16.08.001 ПР ПВР на монтаж об`єднаної насосно-фільтрувальної станції з циркуляційною насосною - станцією СЮ при реконструкції Доменної печі №3 ПАТ ЗМК «Запоріжсталь» на об`єкті «ПАТ Запоріжсталь». Реконструкція ДП-3».

Позивачем також надані акти звіряння, виписки з особового рахунку за період що перевірявся.

Також, на підставі матеріалів справи судами встановлено, що ТОВ «ЗВ «ГІДРОСПЕЦБУД» в періоді що перевірявся мало взаємовідносини з ТОВ «Євровектор 2016» та ТОВ «Будторг-1» на постачання послуги оренди бурових установок BAUER та бурового інструменту.

Між ТОВ «ЗВ «ГІДРОСПЕЦБУД» (орендар) та з ТОВ «Євровектор 2016» (орендодавець) укладено:

договір суборенди обладнання №15/08-17 від 15.08.2017, згідно якого орендодавець передає орендарю у строкове, платне використання Бурову установку BAUER BG25 2004 року випуску, а орендатор приймає обладнання в оренду та зобов`язується сплатити оренду плату на умовах цього Договору.

договір суборенди №16/8-17 від 16.08.2017, згідно якого орендодавець передає орендарю у строкове, платне використання Бурові інструменти (перелік якого вказаний у специфікації до договору), а орендатор приймає обладнання в оренду та зобов`язується сплатити оренду плату на умовах цього Договору.

У ході виконання вказаних договорів складені первинні документи: акти виконаних робіт. На адресу ТОВ «ЗВ «ГІДРОСПЕЦБУД» підприємством ТОВ «Євровектор 2016» складені податкові накладні. Після відображення у бухгалтерському обліку позивача первинних документів, виписаних підприємством ТОВ «Євровектор 2016» та перерахування грошових коштів на адресу ТОВ «Євровектор 2016» заборгованість між підприємствами відсутня.

Між ТОВ «ЗВ «ГІДРОСПЕЦБУД» (орендар) та з ТОВ «Будторг - 1» (орендодавець) укладено:

договір суборенди обладнання №01/11-1 від 01.11.2017, згідно якого орендодавець передає орендарю у строкове, платне використання Бурову установку BAUER BG25 2004 року випуску, а орендатор приймає обладнання в оренду та зобов`язується сплатити оренду плату на умовах цього Договору.

Аналогічного змісту було складено Договір №30/01-18 від 30.01.2018.

договір суборенди №01/11-2 від 01.11.2017, згідно якого орендодавець передає орендарю у строкове, платне використання Бурові інструменти (перелік якого вказаний у специфікації до договору), а орендатор приймає обладнання в оренду та зобов`язується сплатити оренду плату на умовах цього Договору.

ТОВ «ЗВ «ГІДРОСПЕЦБУД» по взаємовідносинам з ТОВ «Будторг - 1» складені первинні документи: акти виконаних робіт. На адресу ТОВ «ЗВ «ГІДРОСПЕЦБУД» підприємством ТОВ «Будторг - 1» складені наступні податкові накладні. У бухгалтерському обліку ТОВ «ЗВ «ГІДРОСПЕЦБУД» господарські операції по взаємовідносинах з ТОВ «Будторг-1», ПП «Промресурс-інструмент», ТОВ «Євровектор 2016» відображені відповідними бухгалтерськими проводками.

Суди констатували, що податкові накладні складені контрагентами позивача на користь ТОВ «ЗВ «ГІДРОСПЕЦБУД» своєчасно зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних. Як свідчать матеріали справи, зауважень до податкових накладних, рівно як й до інших документів первинного бухгалтерського обліку позивача по взаємовідносинах із вказаними контрагентами у контролюючого органу не було.

Судами не знайдено підтвердження доводам контролюючого органу з приводу того, що первинні документи складені між позивачем та його контрагентами з порушеннями, а також твердження щодо безоплатної поставки товару. Суди встановили, що Акти, складені за цими Договорами, підписані сторонами та скріплені їх печатками без жодних зауважень, повністю відповідають вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України", а, отже, є первинним документом.

На момент існування взаємовідносин, ТОВ «Будторг-1», ПП «Промресурс-інструмент», ТОВ «Євровектор 2016» були належним чином зареєстрованими у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, платником ПДВ згідно з чинним законодавством України, тобто мало достатній обсяг правоздатності для укладення угод.

Окрім того, в Акті перевірки відсутні будь-які докази щодо невідповідності податкових накладних, виписаних на користь підприємства позивача ТОВ «Будторг-1», ПП «Промресурс-інструмент», ТОВ «Євровектор 2016» вимогам чинного законодавства України.

Також, суди не вважали обґрунтованими доводи відповідача про відсутність підстав визнавати реальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Будторг-1», ПП «Промресурс-інструмент», ТОВ «Євровектор 2016» у зв`язку тим, що вказані контрагенти не є постачальниками, виробниками, імпортерами товарно-матеріальних цінностей, що передавалися підприємству позивача.

Посилаючись на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 02.04.2019 у справі №804/1444/14, судами відзначено, що ТОВ «ЗВ «ГІДРОСПЕЦБУД» не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов`язань, адже поняття добросовісний платник, яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. Допущені попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару певні порушення податкового законодавства тягнуть негативні наслідки саме для таких постачальників та не впливають на право позивача на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого податку на додану вартість постачальникам товару.

Разом з тим, походження товарно-матеріальних цінностей, ланцюг використання бурової установки, а отже й відсутність підстав для формування висновків, викладених перевіряючими у акті перевірки підтверджується: накладними, подорожніми листами наших власних вантажних автомобілів, маршрутних листів, актами списання товарів, звітами щодо витрат палива, рапортами про витрати дизельного палива, договорами із контрагентами, для виконання робіт на об`єктах яких (зазначених у маршрутних листах) використовувалося паливо актами звіряння, виписками з особового рахунку за період, всі вказані документи містяться в матеріалах справи.

За наслідками розгляду справи суди дійшли висновку, що твердження відповідача базуються виключно на припущеннях щодо неможливості господарських операцій, а також безоплатному отриманню товарів та послуг. Жодних доказів щодо безпідставності набуття позивачем товарно-матеріальних цінностей. відповідач не надає. При цьому, судами зауважено, що доводи податкового органу про отримання платником необгрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування валових витрат та податкового кредиту.

За таких обставин, під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено та апеляційним судом перевірено, що при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідач діяв необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

На підставі встановлених судами обставин та досліджених доказів, Суд вважає доцільним врахувати, що порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів у ланцюгу постачання за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Посилання контролюючого органу на відсутність у спірних контрагентів матеріальних та трудових ресурсів також не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.

Судами попередніх інстанцій з`ясовано, що в акті перевірки відсутні будь-які докази на підтвердження того, що укладаючи спірні договори, учасники договірних відносин діяли з метою, яка є завідомо суперечною інтересам держави та суспільства, оскільки договори укладені між позивачем та контрагентами націлені на здійснення підприємницької діяльності та пов`язані з рухом активів підприємств. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем з його контрагентами не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності; доказів того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у способи, що передбачені Конституцією та законами України.

Поряд з цим, відповідач не довів, що позивач як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускав його контрагент, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з цими підприємствами було одержання податкової вигоди, як то вказує відповідач.

Верховний Суд також вважає, що доводи касаційної скарги в частині незгоди позивача з висновками судів попередніх інстацій щодо безтоварності господарських операцій не суперечать висновкам Верховного Суду, викладеним зокрема і у постановах, на які посилається скаржник у касаційні скарзі. Наведені позивачем постанови Верховного Суду ухвалені у адміністративних справах за інших фактичних обставин, установлених судами попередніх інстанцій, та загалом стосуються оцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів (оцінюючий фактор).

Усталеною є практика Верховного Суду, яка, якщо її систематизувати, полягає в тому, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Ні податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання, ні помилки в оформленні первинних документів самі по собі не є самостійними підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.07.2022 у справі №160/3364/19 вказала, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у власній господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд касаційної інстанції з урахуванням вказаного, дійшов висновку, що контролюючим органом не наведено доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені належними документами, а також не представлено доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі. Також, не подано відповідачем доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку на додану вартість або можливої фіктивності його постачальника, як-от: судових рішень, вироків, не наведено доводів щодо здійснення позивачем операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

Крім того скаржник не зазначає, яку саме норму матеріального права судом апеляційної інстанції застосовано неправильно, висновок щодо застосування якої, на думку скаржника, наявний у постановах Верховного Суду, у чому саме полягає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та/або порушення норм процесуального права. Фактично ж доводи касаційної скарги зводяться до того, що, на переконання скаржника, суди неправильно оцінили наявні у матеріалах справи докази.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд зауважує, що обґрунтування, наведені відповідачем у касаційній скарзі, містять вимоги здійснити переоцінку встановлених судами обставин справи, а також додатково перевірити докази, що не входить в межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини другої статті 341 КАС України.

Правилами статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

У цій справі необхідно наголосити, що, виходячи з окреслених процесуальним законом меж, предметом касаційного перегляду можуть бути виключно питання права, а не факту, а тому до їх переоцінки Верховний Суд не вдається у разі відсутності підстав, визначених підпунктами 1, 3, 4 частини другої статті 353 КАС України.

Як встановлено пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 52, 343, 349, 350, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання відповідача про заміну сторони її правонаступником задовольнити. Замінити Головне управління Державної податкової служби у Запорізькій області правонаступником - Головним управлінням Державної податкової служби у Запорізькій області (код ЄДРПОУ ВП 44118663).

Касаційну скаргу Головного управлінням Державної податкової служби у Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2020 року в справі №280/1010/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

-------------------

-------------------

-------------------

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

І.Я. Олендер

Судді Верховного Суду