Справа № 280/10706/21
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2023-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 лютого 2023 року м. Дніпросправа № 280/10706/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Чабаненко С.В.,

суддів: Чумака С.Ю., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 вересня 2022 року у справі № 280/10706/21 (суддя І інстанції Бойченко Ю.П.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 24.09.2021 № 71 в частині не підтвердження до загального стажу періодів роботи з 1976 по 1980 - 3 роки 6 місяців - навчання в ДПТУ № 32; з 19.03.1980 по 31.10.1981 - 1 рік 7 місяців 12 днів - робота в ЗПО арматуробудування; з 09.11.1981 по 21.12.1983 - 2 роки 1 місяць 12 днів - служба в Радянській Армії; з 30.01.1984 по 30.12.1988 - 4 роки 11 місяців - робота в ЗПО арматуробудування, та про відмову призначити пенсію за віком на загальних умовах;

- зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до загального страхового стажу періоди роботи з 1976 по 1980 - 3 роки 6 місяців - навчання в ДПТУ № 32, з 19.03.1980 по 31.10.1981 - 1 рік 7 місяців 12 днів - робота в ЗПО арматуробудування; з 09.11.1981 по 21.12.1983 - 2 роки 1 місяць 12 днів - служба в Радянській Армії; з 30.01.1984 по 30.12.1988 - 4 роки 11 місяців - робота в ЗПО арматуробудування та призначити позивачу пенсію за віком на загальних умовах відповідно до ст.ст. 26 та 56 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дати звернення - 20.09.2021.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 12 вересня 2022 року позов задоволений частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення від 24.09.2021 №71.

Зобов`язано відповідача зарахувати до загального страхового стажу позивача періоди роботи з 19.03.1980 по 31.10.1981, з 30.01.1984 по 30.12.1988, з 17.01.1989 по 03.10.1991, з 23.06.1992 по 10.09.1994, з 03.11.1994 по 12.05.1995.

Зобов`язано відповідача призначити позивачу пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування» з 20.09.2021.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 242 КАС України і просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У частині відмови у задоволенні позову рішення суду І інстанції не оскаржено.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до вимог ст. 311 КАС України.

Перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (а.с.4-5), відповідно до трудової книжки від 20.03.1980 серії НОМЕР_2 (а.с. 7):

- 19.03.1980 прийнятий до Запорізького виробничого об`єднання арматуробудування в чавунноливарний цех № 1 слюсаром-ремонтником на дільницю автоматичної формувальної лінії № 1, 2, 3, 4 по 3 розряду;

- 31.10.1981 звільнений;

- 30.01.1984 прийнятий до Запорізького виробничого об`єднання арматуробудування в механозбірний цех № 1 наладчиком агрегатних станків та п/автоматів 4 розряду;

- 30.12.1988 звільнений.

Згідно з трудовою книжкою колгоспника від 17.01.1989 серії НОМЕР_3 позивач працював в колгоспі «Україна» з 17.01.1989 по 03.10.1991, з 23.06.1992 по 10.09.1994, з 03.11.1994 по 12.05.1995 (а.с. 8-10).

20.09.2021 ОСОБА_1 , звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком.

24.09.2021 рішенням № 71 позивачу у призначенні пенсії відмовлено у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Рішення вмотивоване тим, що періоди роботи, зазначені у трудовій книжці від 20.03.1980 НОМЕР_2 , не зараховані в зв`язку із невірно зазначеною у ній датою народження позивача. Також, до страхового стажу заявника не зараховано періоди роботи в колгоспі з 17.01.1989 по 03.10.1991, з 23.06.1992 по 10.09.1994, з 03.11.1994 по 12.05.1995, оскільки відсутні відомості про встановлений річний мінімум та кількість відпрацьованих трудових днів (а.с. 6).

Позивач, не погодившись з рішенням пенсійного органу звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку що періоди з 17.01.1989 по 03.10.1991, з 23.06.1992 по 10.09.1994, з 03.11.1994 по 12.05.1995 підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача, у зв`язку із чим виходить за межі позовних вимог задля ефективного захисту прав позивача у спірних правовідносинах. Ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування» з дня звернення за пенсією, а саме з 20.09.2021, оскільки досяг необхідного віку (60 років) та має необхідний страховий стаж (понад 28 років).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 308 КАС України апеляційний розгляд справи здійснено в межах доводів і вимог апеляційної скарги, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції переглядається лише в частині задоволення позову.

Стосовно періодів роботи з 19.03.1980 по 31.10.1981, з 30.01.1984 по 30.12.1988 колегією суддів враховується, що відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

Згідно ст. 62 Закону № 1058 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року (далі по тексту - Порядок № 637) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі по тексту Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії, серед іншого, додаються документи про стаж, що визначені Порядком № 637.

Таким чином, додаткові документи для підтвердження стажу роботи вимагаються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній.

Пунктом 7 Порядку № 22-1 визначений вичерпний перелік документів, що мають бути подані особою, яка звертається за призначенням пенсії. Відповідно до п. 7 параграфу «б» цього Порядку до заяви про призначення пенсії за віком за відсутності трудової книжки мають бути додані у тому числі документи про стаж, що визначені Порядком № 637.

Пункт 3 Порядку № 637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За приписами п. 20 Порядку № 637 у тих випадках коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій.

Враховуючи зазначені норми законодавства, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Відповідно до трудової книжки позивача від 20.03.1980 серії НОМЕР_2 (а.с. 7) позивач у період з 19.03.1980 по 31.10.1981 працював слюсаром-ремонтником на дільниці автоматичної формувальної лінії № 1, 2, 3, 4 по 3 розряду Запорізького виробничого об`єднання арматуробудування в чавунноливарний цех № 1; у період з 30.01.1984 по 30.12.1988 працював наладчиком агрегатних станків та п/автоматів 4 розряду Запорізького виробничого об`єднання арматуробудування, механозбірний цех № 1.

На титульному аркуші трудової книжки від 20.03.1980 серії НОМЕР_2 зазначена дата народження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в той час як відомостями з паспорта позивача підтверджується його дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 . Незарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 19.03.1980 по 31.10.1981 та з 30.01.1984 по 30.12.1988 зумовлене вищевказаними розбіжностями.

Водночас матеріали справи містять копії диплому та військового квитка позивача, та їх реквізити (дата видачі та номер) повністю відповідають реквізитам, зазначеним у трудовій книжці від 20.03.1980 серії НОМЕР_2 .

Згідно зі ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню. Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Верховний Суд у постановах від 28.02.2018 у справі № 428/7863/17, від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 у справі № 423/1881/17, від 29.03.2019 у справі № 548/2056/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Колегія суддів погоджує висновок суду І інстанції, що належності трудової книжки від 20.03.1980 серії НОМЕР_2 саме ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та наголошує, що доказів недостовірності записів у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи позивача відповідачем суду не надано, а тому ці періоди безпідставно не взято до уваги при обрахуванні стажу роботи, необхідного для призначення пенсії.

Трудова книжка позивача містить усі записи на підтвердження роботи позивача за спірні періоди. Записи про роботу внесені в трудову книжку належним чином та не мають виправлень.

У зв`язку з цим відмова відповідача у зарахуванні позивачу спірних періоду є протиправною, як правильного висновку дійшов і суд першої інстанції.

Щодо періодів з 17.01.1989 по 03.10.1991, з 23.06.1992 по 10.09.1994, з 03.11.1994 по 12.05.1995 колегія суддів враховує, що у відомостях трудової книжки колгоспника від 17.01.1989 серії НОМЕР_3 позивач працював в колгоспі «Україна» з 17.01.1989 по 03.10.1991, з 23.06.1992 по 10.09.1994, з 03.11.1994 по 12.05.1995 (а.с. 8-10).

Відповідно до пунктів 1, 2, 5 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310 № «Про трудові книжки колгоспників», трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на усіх членів колгоспів з часу прийняття їх у члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом до членів колгоспу, припинення членства у колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання.

Усі записи у трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.

Записами у трудовій книжці колгоспника від 17.01.1989 серії НОМЕР_3 підтверджуються періоди роботи та трудова участь позивача в колгоспі «Україна» з 17.01.1989 по 03.10.1991, з 23.06.1992 по 10.09.1994, з 03.11.1994 по 12.05.1995.

Трудова книжка колгоспника містять усі записи на підтвердження роботи позивача за спірний період. Всі записи про роботу внесені в трудову книжку колгоспника належним чином та не мають виправлень.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

За умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні, тому періоди роботи позивача з 17.01.1989 по 03.10.1991, з 23.06.1992 по 10.09.1994, з 03.11.1994 по 12.05.1995 необхідно зарахувати до трудового (страхового) стажу позивача.

Трудова книжка колгоспника є достатньою підставою для підтвердження стажу роботи для призначення пенсії за віком на загальних умовах, незарахування періодів роботи позивача у колгоспі до страхового стажу є незаконним, а вимога про підтвердження цього стажу додатковими документами є протиправною.

У зв`язку з цим рішення відповідача від 24.09.2021 № 71 в частині не зарахування до загального страхового стажу позивача періодів роботи з 19.03.1980 по 31.10.1981, з 30.01.1984 по 30.12.1988, з 17.01.1989 по 03.10.1991, з 23.06.1992 по 10.09.1994, з 03.11.1994 по 12.05.1995 є протиправним та підлягає скасуванню, як правильного висновку дійшов і суд першої інстанції.

Стосовно обраного способу захисту колегія суддів зазначає таке.

Застосовуючи приписи ч. 2 ст. 9 КАС України, та виходячи за межі позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що для ефективного захисту прав та законних інтересів позивача необхідно зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з з 19.03.1980 по 31.10.1981, з 30.01.1984 по 30.12.1988, з 17.01.1989 по 03.10.1991, з 23.06.1992 по 10.09.1994, з 03.11.1994 по 12.05.1995 нарахувати, призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 20.09.2021.

Такий висновок відповідає наступним нормам права.

Частиною 4 статті 245 КАС України також передбачено, що у випадку прийняття рішення про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії суд може зобов`язати останнього прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Зазначена норма повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні ст. 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Питання ефективного способу захисту неодноразово розглядалось Європейським судом з прав людини, який, зокрема у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що ст. 13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу правового захисту для реалізації прав і свобод, у якій би формі вони не забезпечувалися у національному правовому полі. Суд також підкреслив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

З огляду на встановлені і зазначені вище обставини справи, а належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання зарахувати до загально страхового стажу позивача періоди роботи з 19.03.1980 по 31.10.1981, з 30.01.1984 по 30.12.1988, з 17.01.1989 по 03.10.1991, з 23.06.1992 по 10.09.1994, з 03.11.1994 по 12.05.1995 та призначити позивачу пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 20.09.2021, оскільки саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним в розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як правильного висновку дійшов і суд першої інстанції.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

З урахуванням приведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини 6 статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 327, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 вересня 2022 року у справі № 280/10706/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак

суддя І.В. Юрко