Справа № 500/2949/22
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2023-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 500/2949/22 пров. № А/857/18532/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2022 року (головуючий суддя Подлісна І.М., м.Тернопіль) у справі №500/2949/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватного акціонерного товариства "Запорізький автомобілебудівний завод" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

16.08.2022 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Приватного акціонерного товариства "Запорізький автомобілебудівний завод" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позов обґрунтовує тим, що 26.04.2022 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Закон №1058). Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, розгляд документів, наданих для призначення пенсії ОСОБА_1 провадився за принципом «екстериторіальності». Розглянувши звернення позивача та надані документи, на вимогу до п. 5 ст. 45 Закону №1058 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області ухвалено Рішення №94 від 28.07.2022, яким позивачу в призначенні пенсії по інвалідності відмовлено. Відповідно до Закону №1058 особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією для осіб з інвалідністю II та III груп від 49 років до досягнення особою 51 року включно та наявністю 12 років страхового стажу. Вік позивача на дату звернення 50 років. Страховий стаж позивача на дату звернення становить 7 років 10 місяців 14 днів. За результати розгляду документів позивача, доданих до заяви від 26.04.2022 до страхового стажу не зараховано 01.02.1993 по 30.06.1998, оскільки відсутні номер наказу та дата наказу про звільнення з роботи що суперечить вимогам «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» №58 від 29.07.1993. Позивач вважає, що рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області №94 від 28.07.2022 є протиправним та підлягає скасуванню.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2022 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності. Скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №94 від 28.04.2022 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 по інвалідності. Зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу періоди роботи ОСОБА_1 з 01.02.1993 року по 30.06.1998 року на посаді слюсаря 5-го розряду в Тернопільському регіональному спец автоцентрі «Таврія-Надзбруччя» смт. В.Бірки та призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності з 24.04.2022 року.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що до страхового стажу позивача не враховано період з 01.02.1993 по 30.06.1998 на посаді слюсаря 5-го розряду в Тернопільському регіональному спец автоцентрі «Таврія Надзбруччя», оскільки відсутні наказ та дата наказу про звільнення з роботи. Таким чином, у відповідності до поданих документів, страховий стаж склав 07 років 10 місяців 14 днів, що є не достатнім для призначення пенсії по інвалідності. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

26.04.2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області з заявою про призначення йому пенсії по інвалідності.

Відповідно до Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААВ №669404 від 24.03.2022 року, позивачу визначено третю групу інвалідності довічно. А тому, саме у зв`язку із виявленням у нього захворювання, що дало підстави визначення групи інвалідності довічно, у позивача виникла необхідність у зверненні до відповідача у справі про призначення пенсії по інвалідності.

Оглянувши трудову книжку позивача серії НОМЕР_1 при прийнятті заяви за призначенням пенсії, працівником відповідача у справі було виявлено, що запис №12, а саме від 30.06.1993 року про звільнення по переводу в ГРП «Авто ЗАЗ ДЕУ» не містить номер та дату відповідного наказу. У зв`язку із цим, позивачу було надано Розписку-повідомлення, відповідно до якої надано строк до 26.07.2022 року для надання документів про стаж роботи, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджених постановою КМУ від 12.08.1993 року № 637 за період 1993-1998 років.

Пунктом 4.2 Порядку подання №58 від 29.07.1993 та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (Порядок №22-1) визначено, що заява на призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (сервісний центр). Після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, та відповідно до п. 4.3. Порядку №22-1 рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку Подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, розгляд документів, наданих для призначення пенсії ОСОБА_1 проводився за принципом «екстериторіальності».

Розглянувши звернення позивача та надані документи, на вимогу до п. 5 ст. 45 Закону №1058 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області ухвалено Рішення №94 від 28.07.2022, яким позивачу в призначенні пенсії по інвалідності відмовлено.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до ст. 46 Конституції України Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 62 ЗУ Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній 637-93-п встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або записів в ній, затвердженого постановою КМУ №637 від 12,08.1993, основним документом, ідо підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або записів в ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно п. 1, 2, 3, 18 до постанови КМУ Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 12.08.1993 №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. У тих випадках, коли в трудовій книжці містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Колегія суддів звертає увагу, що підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, а не дотримання всіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідач не врахував, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Відповідно до ст. 30 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Згідно з ст.31 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» причина, група, час настання інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 32 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: «... Особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю II та ІІІ груп: від 49 років до досягнення особою 51 року включно -12 років».

Апеляційний суд зазначає, що пенсійним органом зараховано трудовий стаж позивача, який окрім спірного періоду становить 7 років 10 місяців 14 днів. При зарахуванні спірного періоду, а саме з 01.02.1993 року по 30.06.1998 року, його трудовий стаж перевищує необхідний та становить понад 12 років, що є достатнім та необхідним для призначення пенсії ОСОБА_1 по інвалідності.

Відтак, колегія суддів вважає, що позивач має право на призначення пенсії. Формальні неточності в записах не можуть бути підставою для не зарахування спірного періоду. Крім того, позивач не може відповідати за помилки осіб, які здійснювали записи.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про задоволення позову, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 500/2949/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний