Справа № 640/8/21
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2023-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/8/21 Суддя (судді) першої інстанції: Донець В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Грибан І.О.,

при секретарі судового засідання Почепі В.В.,

за участю учасників судового процесу:

від позивача: Ковпак І.Ю.

від відповідача (апелянта): Коваленко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства молоді та спорту України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2022 року по справі за адміністративним позовом Громадської організації "Федерація Таеквон-до І.Т.Ф. України" до Міністерства молоді та спорту України про визнання нормативного-правового акта таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась Громадська організація "Федерація Таеквон-до І.Т.Ф. України" (надалі - позивач) з адміністративним позовом до Міністерства молоді та спорту України (надалі - відповідач), в якому позивач просив суд:

- визнання нормативно-правового акта "Порядок визнання видів спорту, включення їх до Реєстру визнаних видів спорту в Україні" (затверджений наказом Міністерства молоді та спорту України від 28.02.2019 №1059 і зареєстрований у Міністерстві юстиції України від 10.05.2019 за №480/33451) у частині пункту 6 розділу IV, таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, зокрема Закону України "Про фізичну культуру і спорт";

- зобов`язання Міністерства молоді і спорту України привести пункт 6 розділу IV "Порядку визнання видів спорту, включення їх до Реєстру визнаних видів спорту в Україні" (затвердженого наказом Міністерства молоді та спорту України від 28.02.2019 №1059 і зареєстрованого у Міністерстві юстиції України від 10.05.2019 за №480/33451), у відповідність до вимог статей 1 та 40 Закону України "Про фізичну культуру і спорт".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про невідповідність пункту 6 "Порядку визнання видів спорту, включення їх до Реєстру визнаних видів спорту в Україні", затвердженого наказом Міністерства молоді та спорту України від 28.02.2019 №1059, статтям 1, 40 Закону України "Про фізичну культуру і спорт", оскільки в новій редакції оскаржуваної норми наказу виключено положення про необхідність урахування для визнання нового виду спорту таких критеріїв як назва нового виду спорту та правил спортивних змагань з цього виду спорту; невизначеність внаслідок наведеного правового регулювання щодо можливості визнання необмеженої кількості видів спорту з бойового мистецтва Таеквон-до, яке є олімпійським видом спорту; необґрунтованість правової експертизи щодо відповідності проекту нормативно-правового акту вимогам Конституції України та Законам України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2022 року позов задоволено частково:

- зобов`язано Міністерства молоді і спорту України привести пункт 6 розділу IV "Порядку визнання видів спорту, включення їх до Реєстру визнаних видів спорту в Україні", затвердженого наказом Міністерства молоді та спорту України від 28 лютого 2019 року №1059, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 травня 2019 року за №480/33451, у відповідність до вимог статті 1 Закону України "Про фізичну культуру і спорт" від 24 лютого 1993 року №3808-XII (зі змінами), шляхом визначення критерієм для визнання виду спорту такого критерію як наявність правил спортивних змагань;

- у задоволенні решти позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням відповідачем подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує на те, що судом першої інстанції не було залучено до участі у справі Міністерство юстиції України, оскільки останнім надано позитивний висновок щодо нормативно-правового акта "Порядок визнання видів спорту, включення їх до Реєстру визнаних видів спорту в Україні" (затверджений наказом Міністерства молоді та спорту України від 28.02.2019 №1059 і зареєстрований у Міністерстві юстиції України від 10.05.2019 за №480/33451) у частині пункту 6 розділу IV, таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, зокрема Закону України "Про фізичну культуру і спорт".

Крім того, апелянт зазначає, що суд не мав право втручатися в діяльність відповідача.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити у повному обсязі.

Представник позивач в судовому засіданні заперечує проти апеляційної скарги відповідача в повному обсязі та зазначає, що в апеляційній скарзі апелянт не наводить жодного аргументу на обґрунтування правомірності та необхідності виключення з підстав для визнання виду спорту (пункт 6 розділу IV Порядку) наступної підстави: «назва нового виду спорту та правила спортивних змагань з цього виду спорту повинні суттєво відрізнятися від назви видів спорту та правил спортивних змагань з видів спорту, які визнані в Україні» та не зазначає які норми права були неправильно застосовані судом першої інстанції у його висновках. А отже рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог законодавства.

На адресу суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у з тим, що відзив на апеляційну скаргу отримано лише 10 березня 2023 року та необхідний час для підготовлення заперечення на відзив на апеляційну скаргу, колегія суддів відхиляє дане клопотання, оскільки подання заперечення на відзив на апеляційну скаргу є правом сторони, а не обов`язком.

Крім того, апелянт заявлено клопотання про повернення позивачу відзив на апеляційну скаргу, оскільки останній направлено на адресу суду апеляційної інстанції після спливу строку, який надано судом для надання такого відзиву.

Колегією суддів розглянуто дане клопотання та відхилено його, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, що копію апеляційної скарги позивачем отримано 01 березня 2023 року, а отже в даному випадку позивач скористався своїм правом на подання відзиву протягом 10 днів, що не заборонено законодавством.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що Міністерством молоді та спорту України прийнято наказ від 28.02.2019 №1059 "Про внесення змін до Порядку визнання видів спорту, включення їх до Реєстру визнаних видів спорту в Україні, порядку його ведення", який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10.05.2019 за №480/33451 (Наказ №1059).

Наказом №1059 відповідно до статей 36-1, 39 Закону України "Про фізичну культуру і спорт", підпункту 31 пункту 4 та пункту 8 "Положення про Міністерство молоді та спорту України", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 №220 внесено зміни до "Порядку визнання видів спорту, включення їх до Реєстру визнаних видів спорту в Україні, порядку його ведення", затвердженого наказом Міністерства молоді та спорту України від 27.01.2014 №149, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.02.2014 за №281/25058 зі змінами (Порядок №149).

Наказ №1059 опублікований в Офіційному віснику України від 31.05.2019 №41 та набрав чинності 31.05.2019.

Зокрема, згідно з підпунктом 4 пункту 1 Наказу №1059 пункт 6 розділу IV Порядку №149 викладено в такій редакції:

"6. Підставами для визнання виду спорту є його відповідність одному із таких критеріїв:

членство в міжнародній спортивній федерації (організації), яка розвиває вид спорту та членом якої є всеукраїнська федерація, що ініціює визнання зазначеного виду спорту в Україні, веде цілеспрямовану політику боротьби із використанням допінгу та здійснює цю діяльність у співпраці з ВАДА;

вид спорту, який заснований на національно-культурних традиціях України та за змістом навчально-тренувальної і змагальної діяльності відтворює елементи історії фізичного виховання в Україні;

напрям спорту за своєю суттю є службово-прикладним або військово-прикладним, за змістом навчально-тренувальної та змагальної діяльності імітує умови виконання службових обов`язків та використовується відповідними органами у процесі підготовки спеціалістів."

Згідно з пояснювальною запискою до проекта наказу Міністерства молоді та спорту України "Про внесення змін до Порядку визнання видів спорту, включення їх до Реєстру визнаних видів спорту в Україні, порядку його ведення" внесення змін сприятиме удосконаленню процедури визнання видів спорту, включення їх до Реєстру Міжнародної конвенції про антидопінговий контролю у спорті.

Міністерством юстиції України надано висновки про від 23.04.2019 про відповідність нормативно-правового акта Конституції України, актам законодавства, що мають вищу юридичну силу, узгодженість актів з актами такої самої юридичної сили, відповідність вимогам нормопроектувальної техніки, відсутність в проекті корупціогенних норм, відсутність положень, які містять ознаки дискримінації, а також висновки від 28.02.2019 про відсутність в проекті положень. Які не відповідають принципу забезпечення рівних прав та можливостей жінок.

До відзиву додано лист Мін`юсту від 02.05.2019 №7969/20.1-19, відповідно до якого Мін`юстом розглянуто поданий на експертизу наказ Міністерства молоді та спорту України від 28.02.2019 №1059 "Про внесення змін до Порядку визнання видів спорту, включення їх до Реєстру визнаних видів спорту в Україні, порядку його ведення" та зроблено висновок про відповідність проекта наказу вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Листами Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 03.04.2019 №17-5050/172 та від 06.05.2019 №17-6601/172, Міністерства внутрішніх справ від 26.04.2019 №6077/01/12-2019, Служби безпеки України від 10.04.2019 №161436, Міністерства оборони України від 09.04.2019 №220/1911 погоджено проект Наказу від 28.02.2019 №1059.

Не погоджуючись з наведеними положеннями Наказу №1059, позивач звернувся до суду з позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог частково, суд першої інстанції виходив з того, що приведення пункту 6 розділу IV Порядку №1059 у відповідність до вимог статті 1 Закону України "Про фізичну культуру і спорт" захистить інтереси позивача забезпечувати розвиток Таеквон-до І.Т.Ф. , проведення змагань за відповідним правилами та убезпечить від створення подібних видів спорту з однаковими правилами, тому обраний позивачем спосіб захисту суд вважає належним.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні правові, організаційні, соціальні та економічні основи діяльності у сфері фізичної культури і спорту визначені Законом України "Про фізичну культуру і спорт" від 24 грудня 1993 року N 3808-XII (надалі - Закон N 3808-XII), який регулює суспільні відносини у створенні умов для розвитку фізичної культури і спорту.

Так, згідно з "Положенням про Міністерство молоді та спорту України", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 №220:

Міністерство молоді та спорту України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у молодіжній сфері, сферах фізичної культури і спорту, національно-патріотичного виховання (абзац другий пункту 1);

Міністерство молоді та спорту України відповідно до покладених на нього завдань визначає порядок визнання видів спорту в Україні, включення їх до відповідного реєстру та порядок його ведення (підпункт 31 пункту 4);

Міністерство молоді та спорту України в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує та контролює їх виконання (пункт 8).

Отже, відповідач наділений повноваженнями видавати на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України накази про визнання видів спорту в Україні.

Відповідно до статті 1 Закону N 3808-XII (у редакції, чинній на час ухвалення Наказу №1059 та судового розгляду адміністративної справи) вид спорту - різновид змагальної діяльності у спорті, що здійснюється з дотриманням визначених правил. Види спорту поділяються на групи: олімпійські види спорту - види спорту, включені до програми Олімпійських ігор; неолімпійські види спорту - види спорту, не включені до програми Олімпійських ігор; види спорту осіб з інвалідністю - види спорту, включені до програм Паралімпійських і Дефлімпійських ігор, та види спорту, не включені до програм Паралімпійських і Дефлімпійських ігор, у яких беруть участь особи з інвалідністю (абзац другий);

спорт - діяльність суб`єктів сфери фізичної культури і спорту, спрямована на виявлення та уніфіковане порівняння досягнень людей у фізичній, інтелектуальній та іншій підготовленостях шляхом проведення спортивних змагань та відповідної підготовки до них. Спорт має такі напрями: дитячий спорт, дитячо-юнацький спорт, резервний спорт, спорт вищих досягнень, професійний спорт, спорт ветеранів, олімпійський спорт, неолімпійський спорт, службово-прикладний та військово-прикладний спорт, спорт осіб з інвалідністю тощо (абзац чотирнадцятий).

За змістом наведених визначень, критеріями виду спорту визначено змагальну діяльність у спорті, яка здійснюється на підставі визначених правил, тому суд погоджується з доводами представника позивача, що для віднесення спорту до конкретного виду спорту необхідним, згідно з Законом України "Про фізичну культуру і спорт", є наявність відповідних правил.

Судом першої інстанції встановлено, а відповідачем не спростовано, що оскаржуваними положеннями Наказу №1059 пункт 6 розділу IV Порядку №149 викладено в новій редакції, за якою підставами для визнання виду спорту є його відповідність одному із таких критеріїв:

членство в міжнародній спортивній федерації (організації), яка розвиває вид спорту та членом якої є всеукраїнська федерація, що ініціює визнання зазначеного виду спорту в Україні, веде цілеспрямовану політику боротьби із використанням допінгу та здійснює цю діяльність у співпраці з ВАДА;

вид спорту, який заснований на національно-культурних традиціях України та за змістом навчально-тренувальної і змагальної діяльності відтворює елементи історії фізичного виховання в Україні;

напрям спорту за своєю суттю є службово-прикладним або військово-прикладним, за змістом навчально-тренувальної та змагальної діяльності імітує умови виконання службових обов`язків та використовується відповідними органами у процесі підготовки спеціалістів.

Колегією суддів досліджено зміст оскаржуваного пункту положення та встановлено, що він не відповідає критеріям для визнання виду спорту передбачених статтею 1 Закону України "Про фізичну культуру і спорт".

З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції щодо відсутності в підпункті 4 пункту 1 Наказу №1059, яким пункт 6 розділу IV Порядку №149 викладено в новій редакції, серед підстав для визнання виду спорту такого критерію як наявність правил, який відповідно до статті 1 Закону України "Про фізичну культуру і спорт" є обов`язковим.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у попередній редакції пунктом 6 розділу IV Порядку №149 передбачалось що підставами для визнання виду спорту є:

наявність уніфікованого порівняння досягнень людей у фізичному, інтелектуальному та інших видах спортивної діяльності шляхом проведення спортивних заходів у більшості адміністративно-територіальних одиниць України;

назва нового виду спорту та правила спортивних змагань з цього виду спорту повинні суттєво відрізнятися від назви видів спорту та правил спортивних змагань з видів спорту, які визнані в Україні. Для національних видів спорту дані, які підтверджують, що вид спорту заснований на національно-культурних традиціях України;

членство у міжнародній спортивній федерації, яка включена до переліку міжнародних спортивних федерацій, членами яких є відповідні всеукраїнські спортивні федерації, в порядку, визначеному наказом Міністерства молоді та спорту України від 11.11.2014 №3751 "Про затвердження Порядку ведення переліку міжнародних спортивних федерацій, членами яких є відповідні всеукраїнські спортивні федерації", зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26.11.2014 за №1505/26282.

Порівнюючи чинну редакцію пункту 6 розділу IV Порядку №149 та пункт 6 в редакції Наказу №1059, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем суттєво змінено правове регулювання визнання виду спорту.

Поряд з цим, в попередній редакції визначались кілька критерії для визнання виду спорту, в чинній редакції - для визнання виду спорту необхідним є відповідність одному з перерахованих критерії. Крім того, відповідачем уточнено критерії та визначено нові.

Судом першої інстанції зазначено, що позивачем додано до позову договір від 14.05.2013 №4/10, укладений між Державною службою молоді та спорту України та Федерацією Таеквон-до І.Т.Ф . України, відповідно до якого Держмолодьспорт делеговано Спортивній федерації повноваження щодо розвитку Таеквон-до І.Т.Ф. і виключне право представляти даний вид спорту у Міжнародній федерації Таеквон-до І.Т.Ф. та на міжнародних змаганнях, а також виключне право на організацію та проведення офіційних міжнародних та національних змагань на території України. Також додано правила змагань з Таеквон-до І.Т.Ф .

Так, постановою Верховного Суду від 14.08.2019 справа №826/3196/18 за позовом Громадської організації "Федерація Таеквон-до І.Т.Ф. України" до Міністерства молоді та спорту України, залишено без змін рішення судів попередніх інстанцій, якими визнано протиправним та скасовано пункт 4 наказу Міністерства молоді та спорту України від 27.12.2017 №5229 у частині доповнення Розділу II. Неолімпійські та національні види спорту Реєстру визнаних видів спорту в Україні, затвердженого наказом Мінмолодьспорту від 11.03.2015 №639 Про затвердження Реєстру визнаних видів спорту в "Україні" пунктом "ІІ. 117. Таеквон-До" та зобов`язано Міністерство молоді та спорту України виключити з Реєстру визнаних видів спорту в Україні, затвердженого наказом Міністерства молоді та спорту України від 11.03.2015 №639 вид спорту "Таеквон-До" зазначений за номером ІІ.117.

Судами в адміністративній справі №826/3196/18 установлено, зокрема, що 30.05.2017 ГО "Всеукраїнський Союз Таеквон-До" звернулась до Міністерства молоді та спорту України з заявою № 18/17 про визнання виду спорту в Україні, включення його до Реєстру визнаних видів спорту в Україні, в якому просила визнати в Україні вид спорту "Таеквон-До". 27.12.2017 Міністерством молоді та спорту України, відповідно до статті 39 Закону України "Про фізичну культуру і спорт", пункту 31 "Положення про Міністерство молоді та спорту України", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 №220, наказу Міністерства молоді та спорту України від 27.01.2014 №149 "Про затвердження Порядку визнання видів спорту, включення їх до Реєстру визнаних видів спорту в Україні", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.02.2014 за № 281/25058, рішення Комісії з визнання виду спорту в Україні від 19.12.2017 (протокол № 2), видано наказ №5229 "Про визнання виду спорту в Україні, та внесення змін до Реєстру визнаних видів спорту в Україні" в пункті 4 якого зазначено наступне: "Розділ II. Неолімпійські та національні види спорту Реєстру визнаних видів спорту в Україні, затвердженого наказом Мінмолодьспорту від 11.03.2015 №639 "Про затвердження Реєстру визнаних видів спорту в Україні", доповнено зокрема пунктом: "II. 117. Таеквон-До".

Залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій, Верховний Суд погодився, що визнання Міністерством молоді та спорту України виду спорту Таеквон-До за заявою ГО "Всеукраїнський Союз Таеквон-До" порушує інтереси Громадської організації "Федерація Таеквон- до І.Т.Ф. України" як організації, що тривалий час займається розвитком в України таеквон-до, що є достатнім для визнання заним права на звернення до суду з відповідним позовом.

Відповідно до статті 40 Закону України "Про фізичну культуру і спорт":

правила спортивних змагань з видів спорту, визнаних в Україні (правила спортивних змагань), включають вимоги до учасників змагань, відповідних спортивних споруд, спеціального обладнання та інвентарю, умови та порядок визначення результатів та переможців змагань. Вони розробляються всеукраїнською спортивною федерацією з виду спорту з урахуванням правил спортивних змагань відповідної міжнародної спортивної федерації (частина перша);

правила спортивних змагань затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері фізичної культури та спорту, з урахуванням пропозицій відповідних всеукраїнських спортивних федерацій (частина друга);

офіційні спортивні змагання з видів спорту проводяться за правилами спортивних змагань, затвердженими відповідно до вимог цієї статті (частина третя).

Судом першої інстанції зроблено висновок, що такий критерій для визнання виду спорту як правила змагань є значущим критерієм, оскільки такі правила розробляються відповідною федерацією для конкретного виду спорту, на підставі яких і проводяться офіційні змагання. Державний орган, делегуючи повноваження громадській організації виключне право представляти відповідний вид спорту, повинен забезпечити належне правове регулювання визнання видів спорту в такий спосіб, щоб визнання іншого виду спорту не порушувало інтереси громадської організації забезпечувати виключне представництво виду спорту, змагання з якого відбувається за затвердженими правилами.

З аналізу матеріалів справи та для відновлення порушених прав позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість вимог про зобов`язання відповідача привести пункт 6 розділу IV Порядку №1059 відповідно до вимог статті 1 Закону України "Про фізичну культуру і спорт" щодо встановлення для визнання виду спорту такого критерію як наявність відповідних правил.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Щодо посилання апелянта на те, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено представнику відповідача в задоволенні клопотання про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Міністерства юстиції України, колегія суддів вважає, що дані твердження є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що предметом спору є оскарження нормативно-правового акта виданого Міністерством молоді та спорту України, а не дії Міністерства юстиції України, а отже і підстав для залучення останнього є необґрунтованим.

Отже, зважаючи на предмет спору, обставина здійснення державної реєстрації Міністерством юстиції України оскаржуваного нормативно-правового акта не є підставою для висновку про те, що рішення може вплинути на повноваження Міністерства юстиції України саме у спірних відносинах. Обов`язок щодо оприлюднення резолютивної частини рішення, повідомлення Міністерства юстиції України про таке рішення, в разі задоволення позову, покладається на відповідача

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що погодження щодо прийняття спірного нормативно-правового акту надавалися і іншими органами, зокрема: Державної служби України з надзвичайних ситуацій; Міністерства внутрішніх справ; Служби безпеки України; Міністерства оборони України при цьому відповідач не наполягав на залучення даних органів до розгляду справи, а отже твердження апелянта є необґрунтованими.

Щодо посилання апелянта на те, що Міністерством юстиції України надано позитивний висновок щодо нормативно-правового, який оскаржується позивачем, а отже відсутні підстави для його скасування, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме, з листа Мін`юсту від 02.05.2019 №7969/20.1-19, відповідно до якого Мін`юстом розглянуто поданий на експертизу наказ Міністерства молоді та спорту України від 28.02.2019 №1059 "Про внесення змін до Порядку визнання видів спорту, включення їх до Реєстру визнаних видів спорту в Україні, порядку його ведення" та зроблено висновок про відповідність проекта наказу вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів звертає увагу, що Міністерством юстиції України надано позитивний висновок щодо відповідності Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при цьому в листі (висновку) не зазначено, що даний наказ відповідає вимогам Закону України "Про фізичну культуру і спорт", а отже твердження відповідача про відповідність оскаржуваного наказу нормативного правовим актам є необґрунтованим.

Щодо посилання апелянта на рішення суду по справі № 826/7216/18, як аналогічні підстави правомірності прийняття відповідачем оскаржуваного нормативно-правового акту, колегія суддів не приймає їх до уваги, оскільки, як вбачається з рішення судів: «Положення жодним чином не перешкоджає розвитку фізичної культури і спорту, а навпаки сприяє врегулюванню питання надання допуску особам до участі у заходах, визначенню повноважень медичних працівників під час проведення заходів, та як наслідок запобіганню виникнення ризиків життю та здоров`ю осіб, які займаються фізичною культурою і спортом та беруть участь у заходах.».

Колегія суддів звертає увагу, що в рішенні суду по справі № 826/7216/18 встановлено відповідність нормативно-правового акту вимогам Закону України та зазначено, що дані зміни дозволять залучення медичних працівників призведуть до збереження життя та здоров`ю осіб, які займаються фізичною культурою і спортом та беруть участь у заходах.

В той час, як зміни, які внесені в оскаржувану постанову по даній справі суперечать вимогам статті 1 Закону України "Про фізичну культуру і спорт" від 24 лютого 1993 року №3808-XII.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що зміст апеляційної скарги є ідентичним відзиву на адміністративний позов, а отже, доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 311, 313, 315-316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства молоді та спорту України - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2022 року -залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Суддів: О.О. Беспалов

І.О. Грибан

Повний текст постанови складено 20 березня 2023 року.