Справа № 300/5595/22
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2023-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" березня 2023 р. справа № 300/5595/22
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Тимощука О.Л.,
секретаря судового засідання Зюбак Н.І.,
представника позивача Ридая Н.В.,
представника відповідача 1 Тиченко М.О.,
представника відповідача 2 Сергієнко І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовною заявою ОСОБА_1
до Управління Держпраці в Івано-Франківській області,
Державної служби України з питань праці
про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,
ОСОБА_1 (надалі, також - позивач, ОСОБА_1 ) 30.12.2022 звернувся в суд з позовною заявою до Управління Держпраці в Івано-Франківській області (надалі, також відповідач 1, Управління Держпраці в області), Державної служби України з питань праці (надалі, також відповідач 2, Держпраці), у якій просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ Управління Держпраці в Івано-Франківській області №256-к від 07.12.2022 Про звільнення ОСОБА_1 ;
- поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу нагляду в будівництві, енергетиці, машинобудуванні, котлонагляді, на транспорті та зв`язку з 08.12.2022;
- стягнути з Державної служби України з питань праці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08.12.2022 по дату ухвалення рішення у справі;
- стягнути з Державної служби України з питань праці на користь ОСОБА_1 мора-льну шкоду у розмірі 25 000 гривень.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання територіальних органів Державної служби з питань праці» №14 від 12.01.2022 (надалі, також - Постанова №14) ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань праці, серед яких Управління Держпраці в Івано-Франківській області та утворено як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Державної служби з питань праці. У подальшому, наказом Управління Держпраці в Івано-Франківській області №256-к від 07.12.2022 ОСОБА_1 звільнений з посади головного державного інспектора відділу нагляду в будівництві, енергетиці, маши-нобудуванні, котлонагляді, на транспорті та зв`язку з 07.12.2022 у зв`язку з ліквідацією дер-жавного органу, відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті 87 Закону України «Про держав-ну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (надалі, також Закон України "Про державну служ-бу", Закон №889-VIII). Позивач вважає, що у спірному випадку мала місце не ліквідація державного органу, а "завуальована" реорганізація, у зв`язку з чим правонаступник був зобов`язаний вжити заходів щодо його працевлаштування у новоствореному органі. Звертає увагу, що нормами спеціального законодавства, зокрема Законом України Про державну службу, не передбачена процедура звільнення працівника у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією, тому підлягають застосуванню положення Кодексу законів про працю України в частині гарантій прав працівника при звільненні. Так, позивач вважає, що перед звільненням роботодавець мав пересвідчитися у неможливості переведення працівника на рівнозначну чи нижчу вакантну посаду і лише після цього вживати заходи щодо звільнення. Оскільки ОСОБА_1 при його звільненні не запропоновано вакантні посади у державному органі, до якого перейшли повноваження Управління держпраці в області, таке звільнення відбулося з порушенням норм трудового законодавства. Окрім цього, позивач звертає увагу, що його звільнення на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 87 Закону України Про державну службу є незаконним, так як звільнення мало відбутись згідно з вимогами пункту 1 частини 1 статті 87 цього Закону. Таким чином, позивач вважає, що спірний наказ є протиправним та підлягає скасуванню, а його слід поновити на раніше займаній посаді та сплатити на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Окрім цього, ОСОБА_1 вказує, що у зв`язку з незаконним звільненням він зазнав моральних страждань, на відшкодування яких просить стягнути моральну шкоду в розмірі 25 000,00 грн.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.01.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, згідно з вимогами статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, також КАС України), судовий розгляд справи призначено на 26.01.2023 о 10:00 год. (а.с. 40-41).
Пунктом 6 резолютивної частини цієї ухвали витребувано в Управління Держпраці в області належним чином оформлені письмові докази: копії матеріалів особової справи ОСОБА_2 ; довідку про середньомісячну та середньоденну заробітну плату ОСОБА_1 , обчислену відповідно до Порядку обчислення се-редньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.
Пунтом 7 резолютивної частини ухвали від 04.01.2023 про відкриття провадження ви-требувано в Держпраці належним чином оформлену копію штатного розпису новоствореного Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці.
Представницею Держпраці 13.01.2023 в системі Елетронний суд сформовано відзив на позовну заяву (а.с. 54-59). У поданому відзиві представниця відповідача 2 заперечила щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Вказала, що посада, з якої звільнено позивача передбачена у штатному розписі Управління Держпраці в області, яке є суб`єктом призначення. Зважаючи на викладене, у Держпраці відсутні підстави відповідати за цим позовом та вчиняти дії, які містяться в прохальній частині позову. Зазначила, що процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення врегульована положеннями Закону України Про державну службу, що виключає застосування КЗпП України до спірних правовідносин. Також представниця позивача зауважила, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами завдання йому моральної шкоди, у зв`язку з чим відсутні підстави для її стягнення. Також вказала на неспівмірність заявленої позивачем суми витрат, понесених на оплату правничої допомоги. На підставі викладеного, просила відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 .
Також, на виконання вимог пункту 7 резолютивної частини ухвали від 04.01.2023 про відкриття провадження, представницею Держпраці до відзиву долучено копію штатного роз-пису Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на 2023 рік (а.с. 61-62).
Також 13.01.2023 представницею відповідача 2 в системі Електронний суд сформовано клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи, в якому просила замінити статус учасника Держпраці на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, а також відкласти розгляд справи на іншу дату (а.с. 64-65).
Також представником відповідача 1 подано клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 70-71).
В судове засідання, призначене на 26.01.2023, сторони не з`явилися, про що секретарем судового засідання 26.01.2023 складено довідку (а.с. 74).
На виконання вимог пункту 6 резолютивної частини ухвали від 04.01.2023 про відкриття провадження представником відповідача 1 долучено витребувані судом письмові докази (а.с. 77-167).
На поштову адресу суду 27.01.2023 від представника Управління Держпраці в області надійшов відзив на позов №ІФ/1/587-ЦА-22 від 25.01.2023. У поданому відзиві представник відповідача 1 заперечив щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . На підтвердження своєї позиції зазначив, що приймаючи спірний наказ про звільнення позивача із займаної посади у зв`язку з ліквідацією відповідач 1 керувався Законом України «Про державну службу», Постановою №14, наказом Держпраці від 17.01.2022 №22 «Про ліквідацію Управління Держпраці в Івано-Франківській області», наказом Державної служби України з питань праці від 30.11.2022 №219 «Про внесення змін до наказу Держпраці від 17.01.2022 №22», попередженням про наступне звільнення з посади ОСОБА_1 , тому вважає наказ №256-к від 07.12.2022 "Про звільнення ОСОБА_1 " правомірним. Представниця повідомила, що 25.09.2019 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» від 19.09.2019 №117-ІХ (надалі, також - Закон №117-ІХ), який мав на меті спрощення порядку прийняття на державну службу та розширення підстав її припинення з метою швидкого та ефективного перезавантаження державної влади в Україні. Законом №117-ІХ були виключені положення абзаців 1 і 2 частини 3 статті 87 Закону України «Про державну службу», які стосувалися застосування до державних службовців законодавства про працю та допускали звільнення з підстав реорганізації або ліквідації державного органу лише в разі неможливості переведення державного службовця на іншу посаду чи його відмови від такого переведення. Внесення таких послідовних змін до Закону №889-VIII та КЗпП України, якими законодавець визначав особливості процедури звільнення державних службовців на підставі пунктів 1 і 1-1 частини 1 статті 87 Закону №889-VIII, зокрема, в частині строку попередження про наступне звільнення, пропозиції посад державної служби та визначення випадків застосування законодавства про працю, свідчить про намір законодавця обмежити дію законодавства про працю на державну службу та максимально спростити порядок звільнення державних службовців з метою швидкого та ефективного перезавантаження влади в Україні задля вирішення питання відновлення суспільної довіри до державної влади. Крім того, представник відповідача 1 зазначив про безпідставність посилань позивача на обставини проведення реорганізації Управління Держпраці, адже жодного нормативно-правового акта про передачу функцій та повноважень від Управління Держпраці в Івано-Франківській області до Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці немає, натомість є низка нормативно-правових актів, що підтверджують обставини саме ліквідації Управління Держпраці в Івано-Франківській області. Вважає, що звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог законодавства, а ліквідація Управління Держпраці в області відбулася у встановленому законом порядку. Вказує на безпідставність заявлених позивачем вимог та просить відмовити у їх задоволенні.
Представницею Держпраці через систему Елетронний суд сформовано клопотання від 27.01.2023 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з використан-ням системи відеозв`язку EASYCON (а.с. 195).
Ухвалою суду від 30.01.2023 клопотання відповідача 2 про проведення судового засі-дання в режимі відеоконференції задоволено та постановлено судове засідання у цій справі, призначене на 01.02.2023 о 10:00 год, провести в режимі відеоконференції за допомогою сервісу EASYCON (а.с. 200-201).
У судовому засіданні, призначеному на 01.02.2023, суддею внесено на обговорення клопотання відповідача 2 про заміну неналежного відповідача на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, за наслідками якого протокольною ухвалою суду у задоволенні такого клопотання відмовлено, з мотивів відсутності процесуальних підстав, передбачених статтею 48 КАС України. У зазначеному судовому засіданні оголошено перерву для подання позивачем відповіді на відзив; наступне судове засідання призначено на 16.02.2023 о 10:00 год (а.с. 208-216).
Судове засідання, призначене на 16.02.2023 не відбулося з технічних причин, про що секретарем судового засідання 16.02.2023 складено довідку (а.с. 218).
У судовому засіданні 02.03.2023 оголошено перерву у зв`язку з витребуванням додаткових доказів та наступне судове засідання призначено на 16.03.2023 о 14:00 год (а.с. 222-223).
Представником відповідача 2 подано до суду 13.03.2023 клопотання про долучення до-казів у справі (а.с. 225-226) та пояснення у справі (а.с. 245-246).
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Зазначив про порушення відповідачем права позивача при його звільненні на підставі спірного наказу. Просив позовні вимоги задовольнити.
Представник відповідача 1 заперечив щодо задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов. Вказав, що звільнення позивача відбулося з дотриманням законодавства, тому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
Представниця відповідача 2 вказала на необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 з викладених у відзиві на позов підстав, тому просила відмовити у їх задоволенні.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження, заслухавши позиції представників сторін, дослідивши в сукупності позовну заяву, відзив на позов, письмові пояснення та докази, наявні в матеріалах цієї адміністративної справи, встановив такі обставини.
Наказом від 11.06.2015 №35-к ОСОБА_1 призначено на посаду головного державного інспектора відділу нагляду в будівництві, котлонагляді на транспорті та зв`язку Управління Держпраці в Івано-Франківській області за переведенням з Територіального управління Держгірпромнагляду в Івано-Франківській області (а.с. 110).
Наказом від 02.09.2019 №181-к ОСОБА_1 переведений на посаду головного державного інспектора відділу нагляду в будівництві, енергетиці, машинобудуванні, котлонагляді, на транспорті та зв`язку Управління Держпраці в Івано-Франківській області (а.с. 135).
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.2022 №14 "Деякі питання територіальних органів Державної служби з питань праці" прийнято рішення про ліквідацію як юридичних осіб публічного права територіальні органи Державної служби з питань праці за переліком згідно з додатком 1. В переліку територіальних органів Державної служби з питань праці, що ліквідуються, наявне і Управління Держпраці в Івано-Франківській області. Також, постановлено утворити як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Державної служби з питань праці за переліком згідно з додатком 2.
Наказом Держпраці від 30.11.2022 №219 "Про внесення змін до наказу Держпраці від 17.01.2022 №22" пункт 3 наказу Держпраці від 17.01.2022 №22 "Про ліквідацію Управління Держпраці в Івано-Франківській області" викладено у такій редакції: призначено головою комісії Тиченка Максима Олександровича, заступника начальника Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (а.с.180).
Головного державного інспектора відділу нагляду в будівництві, енергетиці, машинобудуванні, котлонагляді, на транспорті та зв`язку Управління Держпраці в області Семчука В.Д. 28.01.2022 попереджено про наступне звільнення, згідно з пунктом 1-1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу», про що свідчить його особистий підпис на попередженні (а.с. 188).
Наказом Держпраці від 23.09.2022 №166 "Про утворення Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці" утворено як юридичну особу публічного права Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці (а.с.186).
Відповідачем 2 видано наказ від 02.12.2022 №230 "Про можливість забезпечення здійснення повноважень та виконання функцій", яким вирішено погодитися із пропозицією Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці щодо можливості забезпечення здійснення повноважень та виконання функцій, визначених Положенням про Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, затвердженим наказом Держпраці від 23.09.2022 №172 та іншими нормативно-правовими актами з 05.12.2022. Цим же наказом визначено Управлінню Держпраці в Івано-Франківській області, Управлінню Держпраці у Тернопільській області та Управлінню Держпраці у Чернівецькій області припинити з 05.12.2022 здійснення повноважень та виконання функцій з реалізації державної політики у відповідних сферах (а.с.187).
Управлінням Держпраці в області видано наказ №256-к від 07.12.2022 "Про звільнення ОСОБА_1 ", згідно з яким звільнено позивача із займаної ним посади 07.12.2022 у зв`язку з ліквідацією державного органу, відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» (а.с.189-190).
Незгода позивача із зазначеним наказом стала підставою для його звернення до суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, при вирішенні справи по суті суд виходить з таких підстав та мотивів.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд при вирішенні даної справи керується нормами законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 43 Конституції України гарантує кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізує програми професійно - технічного навчання, підготовки та перепідготовки кадрів відповідно до суспільних програм. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Також, громадянам згідно із статтею 43 Конституції України гарантується захист від незаконного звільнення.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України Про державну службу від 10.12.2015 №889-VIII.
Цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця (частина 1 статті 3 Закону України "Про державну службу").
Згідно з частинами 2 та 3 статті 5 Закону №889-VIII відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 83 Закону України "Про державну службу" державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).
Пунктами 1 та 1-1 частини 1 статті 87 Закону №889-VIII визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є:
1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу;
1-1) ліквідація державного органу.
Відповідно до частини 3 статті 87 Закону №889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.
Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.
Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.
Відповідно до частини 4 цієї статті, у разі звільнення з державної служби на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.
Частиною 5 статті 87 Закону №889-VIII передбачено, що наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки.
Пункт 1 частини 1 статті 87 Закону №889-VIII, у редакції, чинній до 25.09.2019, передбачав, що однією з підстав для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.
При цьому, частиною 3 статті 87 Закону №889-VIII у цій же редакції, передбачалося, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю (абзац перший). Звільнення на підставі пунк-ту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмов-ляється від такого переведення (абзац другий).
Водночас, 25.09.2019 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких за-конів України щодо перезавантаження влади» від 19.09.2019 №117-IX (надалі, також - Закон №117-IX), який мав на меті спрощення порядку прийняття на державну службу та розши-рення підстав її припинення з метою швидкого та ефективного перезавантаження державної влади в Україні.
Унаслідок цих законодавчих змін у частині 1 статті 87 Закону №889-VIII (у редакції пі-пункту 53 пункту 6 розділу I Закону №117-ІХ) виокремлені дві підстави припинення дер-жавної служби за ініціативою суб`єкта призначення:
- скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади дер-жавної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без ско-рочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу (пункт 1 частини 1);
- ліквідація державного органу (пункт 1-1 частини 1).
Законом №117-ІХ також виключені положення абзаців 1 і 2 частини 3 статті 87 Закону №889-VIII, які стосувалися застосування до державних службовців законодавства про працю та допускали звільнення з підстав реорганізації або ліквідації державного органу лише в разі неможливості переведення державного службовця на іншу посаду чи його відмови від такого переведення.
За приписами частин 2 і 3 статті 5 Закону №889-VIII відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Усталеною є також практика застосування приписів КЗпП України у разі неврегульо-ваності нормами спеціального законодавства правовідносин, з приводу яких виник спір.
Процедура вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України (у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реоргані-зації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників) регламентована положеннями частини 2 статті 40, ста-тей 42, 49-2 цього Кодексу, що містять юридичні гарантії забезпечення прав працівників від незаконного звільнення та сприяння у збереженні роботи, до яких можна віднести обов`язок роботодавця попередити працівника про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці та вчинити дії щодо працевлаштування працівника, в тому числі з урахуванням переважного права на залишення на роботі, а також заборону на звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності або відпустки, крім випадку повної ліквідації підприємства, установи, організації.
Законом № 117-ІХ статтю 40 КЗпП України доповнено частиною 5 такого змісту: «Осо-бливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 час-тини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини тре-тьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус».
Ретроспективний аналіз положень Закону №889-VIII дає підстави для висновку, що стаття 87 цього Закону до набрання чинності Законом №117-IX визначала як підставу для звільнення державного службовця (скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу), так і особливості її застосування (у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі) поряд із прямою вказівкою на застосування загальної процедури вивільнення працівників, установленої законодавством про працю.
Після внесених Законом №117-IX змін до статті 87 Закону №889-VIII підстава звільнення державних службовців, раніше визначена пунктом 1 частини 1 цієї статті, була розділена окремо на випадки скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу (пункт 1 частини 1) та ліквідації державного органу (пункт 1-1 частини 1). У частині процедури звільнення з цих підстав стаття 87 Закону № 889-VIII містила єдину норму про можливість видання наказу про звільнення в період тимчасової непрацездатності або відпустки державного службовця із зазначенням датою звільнення першого робочого дня останнього (частина 5).
Також Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи України» від 14.01.2020 №440-IX (надалі, також - Закон №440-IX) частину 3 статті 87 доповнено новим абзацом першим такого змісту: «Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення».
Верховний Суд у постанові від 22.11.2022 у справі №200/3012/21-а вказав, що внесення таких послідовних змін до Закону №889-VIII та КЗпП України, якими законодавець визначав особливості процедури звільнення державних службовців на підставі пунктів 1 і 1-1 частини першої статті 87 Закону №889-VІІІ, зокрема, в частині строку попередження про наступне звільнення, пропозиції посад державної служби та визначення випадків застосування законодавства про працю, свідчить про намір законодавця обмежити дію законодавства про працю на державну службу та максимально спростити порядок звільнення державних службовців з метою швидкого та ефективного перезавантаження влади в Україні задля вирішення питання відновлення суспільної довіри до державної влади.
Зважаючи на викладене, суд вважає помилковими доводи позивача щодо необхідності застосування при його звільненні норм КЗпП України в частині гарантій його прав як працівника, зокрема щодо можливості його звільнення лише в разі неможливості переведення на іншу посаду чи його відмови від такого переведення, оскільки такі положення частини 3 статті 87 Закону №889-VІІІ були виключені Законом №117-IX. Тобто у даному випадку законодавцем внесено зміни до профільного Закону шляхом виключення з попередньої редакції речення, яке означало наявність обов`язку суб`єкта призначення виконати обов`язок щодо пропонування державному службовцю іншої рівнозначної чи, як виняток, нижчої посади та врахування переважного права на залишення на роботі, передбаченого законодавством про працю.
На момент виникнення спірних правовідносин процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення була врегульована положеннями Закону №889-VІІІ, що виключає можливість застосування КЗпП України до спірних правовідносин. Така позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22.11.2022 у справі №200/3012/21-а.
Чергові зміни до статті 87 Закону №889-VІІ вносилися Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби» від 23.02.2021 №1285-IX, який набрав чинності 06.03.2021 (надалі, також - Закон №1285-IX). Зокрема, Законом №1285-IX частину 3 статті 87 викладено в такій редакції (яка чинна на момент виникнення спірних правовідносин та розгляду справи): "3. Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю. Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду".
Як встановлено судом вище, позивач перед звільненням обіймав посаду головного державного інспектора відділу нагляду в будівництві, енергетиці, машинобудуванні, котлонагляді, на транспорті та зв`язку Управління Держпраці в Івано-Франківській області.
Про наступне звільнення позивача попереджено 28.01.2022. При цьому у попередженні позивачу не запропоновано будь-яку іншу рівнозначну посаду або іншу роботу.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 №1074 затверджено Порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (надалі, також - Порядок №1074).
Відповідно до пункту 5 Порядку №1074, орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.
Пунктом 6 Порядку №1074 передбачено, що права та обов`язки органів виконавчої влади переходять: у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади - до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.
Так, Постановою №14 прийнято рішення про ліквідацію як юридичних осіб публічного права територіальні органи Державної служби з питань праці за переліком згідно з додатком, в якому наявне і Управління Держпраці в Івано-Франківській області.
Наказом Держпраці від 23.09.2022 №166 "Про утворення Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці" утворено як юридичну особу публічного права Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці.
Держпраці видано наказ від 02.12.2022 №230 "Про можливість забезпечення здійснен-ня повноважень та виконання функцій", яким вирішено погодитися із пропозицією Півден-но-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці щодо можли-вості забезпечення здійснення повноважень та виконання функцій, визначених Положенням про Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, затвер-дженим наказом Держпраці від 23.09.2022 №172 та іншими нормативно-правовими актами з 05.12.2022. Цим же наказом визначено Управлінню Держпраці в Івано-Франківській області, Управлінню Держпраці у Тернопільській області та Управлінню Держпраці у Чернівецькій області припинити з 05.12.2022 здійснення повноважень та виконання функцій з реалізації державної політики у відповідних сферах.
Зі змісту наведених нормативно-правових актів вбачається, що за юридичною формою мала місце ліквідація Управління Держпраці в Івано-Франківській області.
Положення Постанови №14 та інших нормативно-правових актів щодо прийняття рішень про ліквідацію як юридичних осіб публічного права територіальних органів Державної служби з питань праці у судовому порядку не оскаржувалися, докази визнання їх протипраними та нечинними відсутні.
Навіть попри те, що держава не відмовилася від функціональних повноважень органу, що ліквідовується наділивши такими ж повноваженнями новостворене Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, відсутні підстави стверджувати про наявність ознак юридичної реорганізації Управління Держпраці в Івано-Франківській області, оскільки жодного нормативно-правового акта чи іншого документа (передавальний акт, розподільчий баланс тощо), який би підтверджував перехід майнових прав та обов`язків Управління Держпраці в Івано-Франківській області до правонаступника, судом не встановлено та сторонами не підтверджено.
При цьому, принцип безперервності виконання державою певних функцій не може автоматично розповсюджуватися на умови та порядок проходження публічної служби працівниками відповідного органу державної влади.
У матеріалах справи відсутні докази того, що іншим працівникам територіальних органів Державної служби з питань праці, що ліквідовуються, при попередженні їх про звільнення пропонувалися посади у міжрегіональних територіальних органах Держпраці та такі працівники були переведені у новостворений орган з урахуванням переважного права на залишення на роботі.
Таким чином, оскільки у спірних правовідносинах триває процедура ліквідації Управління Держпраці в Івано-Франківській області, то позивач підлягав звільненню із займаної посади з підстав ліквідації юридичної особи (пункт 1-1 частини 1 статті 87 Закону №889-VІІІ), а не реорганізації (пункт 1 частини 1 статті 87 Закону №889-VІІІ).
Відтак, у зв`язку з ліквідацією Управління Держпраці в Івано-Франківській області та як наслідок звільнення позивача на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 87 Закону №889-VІІІ у суб`єкта призначення або керівника державної служби відсутній обов`язок надання позивачу пропозицій щодо зайняття іншої рівнозначної посади державної служби або, як виняток, нижчої посади державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей та врахування переважного права на залишення на роботі, передбаченого законодавством про працю.
Враховуючи наведені норми чинного законодавства та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідачі не порушили вимоги чинного законодавства України під час звільнення позивача з посади та вчинили всі необхідні дії, в тому числі стосовно попередження про майбутнє звільнення.
Таким чином, приймаючи спірний наказ №256-к від 07.12.2022 "Про звільнення ОСОБА_1 ", відповідач 1 діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, добросовісно та розсудливо, з дотриманням необхідної процедури та з урахуванням всіх обставин справи, а тому такий наказ відповідає критеріям правомірності, встановленим в частині 2 статті 2 КАС України, у зв`язку з чим відсутні підстави для його скасування.
Також у зв`язку з відсутністю підстав для скасування спірного наказу, не підлягають задоволенню і вимоги про поновлення на посаді, а також стягнення з відповідача 2 на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди у розмірі 25 000 грн.
За наведених підстав та вказаних правових норм, у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.
У зв`язку із відмовою в задоволенні позову та відсутністю доказів, що підтверджували б понесення відповідачами відповідних витрат, пов`язаних з розглядом справи, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтею 129-1 Конституції України, статями 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ;

відповідач 1: Управління Держпраці в Івано-Франківській області, адреса: вул. Василіянок, 62-А, м. Івано-Франківськ, 76019, ;

відповідач 2: Державна служба України з питань праці, адреса: вул. Десятинна, буд. 14, м. Київ, 01601, .

Рішення складене в повному обсязі 21 березня 2023 р.

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.