Справа № 420/766/23
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2023-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/766/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши у поряду письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Згіблової Оксани Олексіївни, Державного бюро розслідувань про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Згіблової Оксани Олексіївни, Державного бюро розслідувань, в якому позивач просить суд:

визнати протиправними дії начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Згіблової Оксани Олексіївни по неправомірній відмові у наданні інформації згідно запиту ОСОБА_1 від 31 грудня 2022 року;

зобов`язати Державне бюро розслідувань надати копії нормативно-правових актів та внутрішніх організаційно-розпорядчих документів, якими не передбачається ведення табелю обліку робочого часу за лютий - березень 2022 року щодо категорії посади, яку обіймає ОСОБА_2 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивача зазначив, що 31 грудня 2022 року позивач звернувся із запитом на інформацію до Державного бюро розслідувань, у якому просив надати на адресу електронної пошти копії нормативно-правових актів та внутрішніх організаційно-розпорядчих документів, якими не передбачається ведення табелю обліку робочого часу за лютий - березень 2022 року щодо категорії посади, яку обіймає ОСОБА_3 .

За № 1ПІ/10-13-06-6/23 від 06.01.2023 позивач отримав відповідь не по суті запиту, підписану начальником відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Оксаною Згібловою, у якій наведений перелік документів, які, на переконання позивача, не є ані нормативно-правовими актами, ані внутрішніми організаційно-розпорядчими документами для категорії посади, яку обіймає ОСОБА_2 , та якими не передбачено ведення табелю обліку робочого часу.

За твердженням позивача лист відповідачки за № 1ГО/10-13-06-6/23 від 06.01.2023 є направомірною відмовою в надання інформації.

Таким чином, позивача вважає, що неправомірна відмова в наданні інформації є порушенням конституційного права позивача на звернення, передбаченого статтю 40 Основного Закону. Відновленням цього права позивач вважає зобов`язання Державного бюро розслідувань надати запитувану інформацію.

Відповідачем Державним бюро розслідувань подано відзив на адміністративний позов, в якому представник відповідача зазначив, що викладені в позові вимоги позивач вважає необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Представник відповідача в обґрунтування правової позиції вказує, що листом № 1ПІ/10-16-06-278/22 від 06.01.2023 начальник відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності ДБР ОСОБА_4 у відповіді ОСОБА_1 повідомила, що у запитуваний період ДБР у діяльності, що стосується порушеного питання, керувалось Законом України «Про Державне бюро розслідувань», Кодексом законів про працю України, Законом України «Про державну службу», Положенням про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2020 № 743.

До відповіді на інформаційний запит ОСОБА_1 також долучено копії Правил внутрішнього розпорядку для осіб рядового та начальницького складу центрального апарату Державного бюро розслідувань, затверджених наказом Державного бюро розслідувань від 15.12.2020 № 839, Правил внутрішнього трудового розпорядку Державного бюро розслідувань, затверджених протоколом загальних зборів трудового колективу ДБР від 30.01.2019 № 1, Правил внутрішнього службового розпорядку Державного бюро розслідувань, затверджених протоколом конференції державних службовців ДБР від 29.01.2019 № 1.

Представник відповідача зазначив, що висновки ОСОБА_1 не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а відтворюють виключно власне бачення запитуваної інформації та застосування Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки зміст запиту на інформацію не узгоджується з обґрунтуванням позовних вимог.

Разом з тим, представник відповідача вказує, що ураховуючи відмінності в оплаті праці та грошовому забезпеченні працівників ДБР в залежності від категорії посади, облік їх робочого часу та проходження служби також відрізняються. Посада «Директор ДБР» не є посадою державної служби, а є посадою керівного начальницького складу, а, отже відповідно до займаної посади, Директор ДБР ОСОБА_2 проходить службу в указаному правоохоронному органі. Наразі для категорій посад рядового та начальницького складу у ДБР діє Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу ДБР, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2020 № 743, Правила внутрішнього трудового розпорядку для осіб рядового та начальницького складу центрального апарату ДБР, затверджені Наказом ДБР від 15.12.2020 № 839 та наказ ДБР від 04.03.2022 № 124 «Про деякі питання організації нарахування та виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу центрального апарату та територіальних управлінь ДБР». Станом на лютийберезень 2022 року діяла Інструкція про механізм реалізації та застосування норм законодавства щодо грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу ДБР, порядок та умови його виплати, затверджена наказом ДБР від 21.09.2020 № 516 (зі змінами). Пунктом 19 згаданої Інструкції з метою організації обліку проходження служби особами рядового і начальницького складу ДБР, керівниками самостійних структурних підрозділів ДБР передбачено подання до фінансового підрозділу ДБР відомостей про проходження служби особами рядового і начальницького складу ДБР (згідно форми затвердженої наказом ДБР).

На переконання представника відповідача, позивач помилково ототожнює трудові відносини працівників ДБР, що регулюються Законом України «Про Державне бюро розслідувань», законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами) з проходженням особами рядового та начальницького складу служби в ДБР, що крім зазначеного Закону врегульовано Положенням про проходження служби особами рядового та начальницького складу ДБР, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2020 № 743 та іншими спеціальними нормативно правовими актами. Однак, ОСОБА_1 у своєму запиті та позовних вимогах цього адміністративного позову просить надати йому саме копії нормативно-правових актів та внутрішніх організаційно-розпорядчих документів, якими не передбачено ведення табель обліку робочого часу за лютийберезень 2022 року щодо Директора ДБР ОСОБА_2 . Такого документу в ДБР з урахуванням рекомендованої типової форми такого табелю, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 05.12.2008 № 489, взагалі не існує.

З урахуванням викладеного, представник відповідача вказує, що ДБР на запит ОСОБА_1 від 31.12.2022 в межах Закону України «Про доступ до публічної інформації» надано цілком обґрунтовану відповідь про те, що нормативно-правовими актами та внутрішніми організаційно розпорядчими документами для категорії посади, яку обіймає Директор ДБР ОСОБА_2 , не передбачено ведення табелю обліку робочого часу.

Представником позивача до суду подано відповідь на відзив, в якому, зокрема зазначив, що доводи викладені у відзиві є необґрунтованими, не спростовують викладених в адміністративному позові фактів та обставин.

Відповідач - начальник відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Згіблова Оксана Олексіївна не скористалась правом подання відзиву на адміністративний позов.

Ухвалою суду від 20.01.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Ухвалою від 13.02.2023 року відмовлено в задоволенні клопотання представника Державного бюро розслідувань про розгляд справи №420/766/23 у судовому засіданні з викликом сторін.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

Як встановлено судом, позивач звернувся до Державного бюро розслідувань з інформаційним запитом про отримання публічної інформації від 31.12.2022 року.

У запиті позивач просив надати на адресу електронної пошти копії нормативно-правових актів та внутрішніх організаційно-розпорядчих документів, якими не передбачається ведення табелю обліку робочого часу за лютий - березень 2022 року щодо категорії посади, яку обіймає ОСОБА_2 .

Листом від 06.01.2023 року за №1ПІ/10-13-06-6/23 позивачу надана відповідь за результатами розгляду запиту від 31.12.2022 року стосовно запитуваної інформації.

Так, в листі зазначено, що правовідносини щодо надання доступу до інформації регулюються нормами Конституції України, Закону України «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон) та іншими актами законодавства.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Разом з цим, пунктом 1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 № 10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» визначено, що визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Водночас повідомлено, що у запитуваний період, а саме впродовж лютого - березня 2022 року, Державне бюро розслідувань у діяльності, що стосується порушеного позивачем питання, керувалось Законом України «Про Державне бюро розслідувань», Кодексом законів про працю, Законом України «Про державну службу», Положенням про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2020 №743, Правилами внутрішнього розпорядку для осіб рядового та начальницького складу центрального апарату Державного бюро розслідувань, затвердженими наказом Державного Бюро розслідувань від 15.12.2020 № 839, Правилами внутрішнього трудового розпорядку Державного бюро розслідувань, затвердженими протоколом загальних зборів трудового колективу Державного бюро розслідувань від 30.01.2019 № 1, Правилами внутрішнього службового розпорядку Державного бюро розслідувань, затвердженими протоколом конференції державних службовців Державного бюро розслідувань від 29.01.2019 № 1.

Також роз`яснено, що оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядника інформації здійснюється відповідно до статті 23 Закону

Позивач вважає, що відповідачем надано не повну та недостовірну інформацію, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно зі ст.5 Закону України від 2 жовтня 1992 року №2657-XII «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Згідно ст.5 вказаного Закону України «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

За змістом ч.1, 2 ст.7 Закону України «Про інформацію» передбачено, що право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації (ч.1 ст.2 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Публічна інформація, згідно із ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах: 1) прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; 2) вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом; 3) рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.

Статтею 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено забезпечення доступу до інформації шляхом:

1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом;

2) надання інформації за запитами на інформацію.

Статтею 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:

1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;

4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Відповідно до положень ч. 1, 2, 4, 5 ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Письмовий запит подається в довільній формі.

Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Відповідно до частин 1, 2 та 4 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно ч.1-5 ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

У відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.

Відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовій формі.

При цьому обов`язковою умовою, у разі відмови в задоволенні запиту є наведення обґрунтованих підстав такої відмови. У разі неправомірної відмови - суд може визнати такі дії протиправними та зобов`язати її надати.

Така ж правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у рішенні від 25.06.2019 року по справі №9901/924/18.

Суд зазначає, що спірним моментом в межах даного спору є те, що відповідач надав документи, який на думку позивача не відповідають запитуваним.

Як встановлено судом, позивач просив надати копії нормативно-правових актів та внутрішніх організаційно-розпорядчих документів, якими не передбачається ведення табелю обліку робочого часу за лютий - березень 2022 року щодо категорії посади, яку обіймає ОСОБА_2 .

На свій запит позивач отримав лист, в якому зазначено перелік нормативно-правових та організаційно-розпорядчих документів, та копії Правил внутрішнього розпорядку для осіб рядового та начальницького складу центрального апарату Державного бюро розслідувань, затвердженими наказом Державного Бюро розслідувань від 15.12.2020 № 839, Правил внутрішнього трудового розпорядку Державного бюро розслідувань, затвердженими протоколом загальних зборів трудового колективу Державного бюро розслідувань від 30.01.2019 № 1, Правил внутрішнього службового розпорядку Державного бюро розслідувань, затвердженими протоколом конференції державних службовців Державного бюро розслідувань від 29.01.2019 № 1.

Так, інформація, дані або документи, до яких вимагається доступ, як правило, повинні відповідати критерію суспільного інтересу, щоб призвести до необхідності їхнього поширення відповідно до Конвенції. Така необхідність може існувати, коли, іnter alіa, поширення інформації забезпечує прозорість у порядку ведення державних справ та у питаннях, що становлять інтерес для суспільства в цілому, і таким чином, дозволяє широкій громадськості брати участь у державному управлінні (див. mutatіs mutandіs рішення ЄСПЛ у справі «Центр демократії та верховенства права проти України» (пункт 84)).

Визначення того, що може становити предмет суспільного інтересу, буде залежати від обставин кожної справи. Суспільний інтерес виникає щодо питань, які впливають на громадськість настільки, що вона може на законних підставах цікавитися ними, які привертають її увагу або які значно стосуються її, особливо якщо такі питання впливають на добробут громадян чи життя громади. Це також стосується питань, здатних призвести до значних суперечок щодо важливих соціальних викликів або проблем, про які громадськість бажатиме отримати інформацію. Суспільний інтерес не може зводитися до прагнення громадськості отримати інформацію про приватне життя інших людей.

Суд зазначає, що позивач у позовній заяві не обґрунтовує, що запитувана інформація ним у запиті інформація є інформацією, яка становить суспільний інтерес, та не наводить обґрунтування з яким наміром позивач бажає отримати таку інформацію та яким чином він буде її використовувати.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» (у редакції, чинній до 27.12.2019), Державне бюро розслідувань (далі - ДБР) визначено, як центральний орган виконавчої влади, що здійснює правоохоронну діяльність з метою запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.

Ведення табельного обліку робочого часу на підприємствах, в установах і організаціях регламентується наказом Державного комітету статистики України від 05.12.2008 № 489 «Про затвердження типових форм первинної - облікової документації зі статистики праці».

Зазначеним наказом затверджено типову форму № 5 «Табель обліку використання робочого часу», в якій фактично й ведеться облік робочого часу, що носить рекомендаційний характер і складається із мінімальної кількості показників, необхідних для заповнення форм: державних статистичних спостережень. При необхідності форму можна доповниш іншими: показниками, необхідними: для обліку на підприємстві.

Можливе застосовування обліку робочого часу і у іншій формі але при цьому обов`язковим є наявність первинного обліку показників щодо використання робочого часу, явок та неявок працівників, які визначено формами державних статистичних спостережень з праці (лист Держстату від і 2.01.2012 М» 9/4-10/9).

Табель обліку робочого часу це підстава для нарахування працівникам заробітної штати, допомоги по тимчасовій непрацездатності, сум за період щорічних відпусток, інших виплат.

Статтею 1 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» (у редакції, чинній з 27.12.2019) визначено, що ДБР є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.

В той же час, відповідно до статті 14 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» до працівників ДБР належать особи рядового і начальницького склад), державні службовці та особи, які уклали трудовий договір (контракт) із ДБР.

Трудові відносини працівників ДБР регулюються цим Законом (у частині переведення працівників Державного бюро розслідувань на нижчі або рівнозначні посади та звільнення осіб рядового та начальницького складу), законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами). На державних службовців ДБР поширюється дія Закону України «Про державну службу». Посада: державних службовців ДБР відносяться до відповідних категорій посад державної служби в порядку, встановленому законодавством.

Порядок проходження служби особами рядового та начальницького складу ДБР визначається цим Законом, Положенням про проходження служби особами рядового та начальницького складу ДБР, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2020 №743, а також іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 14 Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу ДБР, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2020 № 743, особи рядового та начальницького складу вважаються такими, що виконують обов`язки служби:

1) на території органів системи Державного бюро розслідувань або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені правилами внутрішнього розпорядку (розкладом занять);

2) під час прямування на службу або із служби, службових поїздок, відряджень, повернення до місця служби;

3) під час перебування поза місцем розташування органів системи Державного бюро розслідувань, якщо під час такого перебування вони виконують свої обов`язки або відряджені (направлені) за наказом (розпорядженням) Директора Державного бюро розслідувань (директора територіального управління Державного бюро розслідувань, керівника органу системи Державного бюро розслідувань).

Грошове забезпечення та оплата праці працівників ДБР встановлено статтею 20 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», відповідно до якої на осіб рядового і начальницького складу ДБР поширюються умови грошового забезпечення, передбачені для працівників Національної поліції, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Умови оплати праці працівників ДБР, які є державними службовцями, визначаються законодавством про державну службу з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Умови оплати праці осіб, які працюють у ДБР за трудовими договорами, встановлюються Кабінетом Міністрів України,

Суд вважає обґрунтованими доводи представника відповдача, що грошове забезпечення заробітною платою не вважається і відносини, у яких перебувають особи рядового та начальницького складу ДБР розглядаються не як трудові, а як проходження служби.

Виплата грошового забезпечення за займаними посадами зберігається за час відряджень, а також надання оплачуваних відповідно до чинного законодавства України відпусток та за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах.

Ураховуючи зазначені відмінності в оплаті праці та грошовому забезпеченні працівників ДБР в залежності від категорії посади, облік їх робочого часу та проходження служби також відрізняються.

Указом Президента України від 31.12.2021 року №691/2021 ОСОБА_2 призначено на посаду Директора ДБР.

Посада «Директора ДБР» не є посадою державної служби, а є посадою керівного начальницького складу, а отже відповідно до займаної посади, Директор ДБР ОСОБА_2 проходить службу в указаному правоохоронному органі.

Наразі для категорій, посад рядового та начальницького складу у ДБР діє Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу ДБР, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2020 № 743, Правила внутрішнього трудового розпорядку для осіб рядового та начальницького складу центрального апарату ДБР, затверджені Наказом ДБР від 15.12.2020 № 839 та наказ ДБР від 04.03.2022 № 124 «Про деякі питання організації нарахування та виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу центрального апарату та територіальних управлінь ДБР».

Станом на лютий - березень 2022 року діяла Інструкція про механізм реалізації та застосування норм законодавства щодо грошового забезпечення осіб рядового ї начальницького складу ДБР, порядок та умови його виплати, затверджена наказом ДБР від 21.09.2020- №516 (зі змінами). Пунктом 19 згаданої Інструкції з метою організації обліку проходження служби особами рядового і начальницького складу ДБР, керівниками самостійних структурних підрозділів ДБР передбачено подання до фінансового підрозділу ДБР відомостей про проходження служби особами рядового і начальницького складу ДБР (згідно форми затвердженої наказом ДБР).

З огляду на викладене, на категорію посад рядового і начальницького складу облік використання робочого часу у формі табелювання не розповсюджується.

Таким чином, відповідачем на запит позивача надано копії організаційно розпорядчих документів щодо забезпечення обліку проходження служби особами, які обіймають посади рядового і начальницького складу, а також щодо забезпечення обліку робочого часу осіб, які є державними службовцями та працюють за договором.

Отже, оскільки у відповідача відсутній окремий документ, який би містив інформацію з тим формулюванням, яке в викладене позивачем у запиті, проте відповідачем надано копії організаційно розпорядчих документів щодо забезпечення обліку проходження служби особами, які обіймають посади рядового і начальницького складу, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог щодо відмови відповідачем у наданні інформації на запит.

Разом з тим, під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів особи, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо особа не довела факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Аналогічна позиція викладена і в постановах Верховного Суду, зокрема, від 19.10.2020 у справі №815/1294/16 та від 26.07.2021 у справі №420/2068/19.

В свою чергу позивач не обґрунтовує, що запитувана інформація про виконання повноважень директора ДБР є інформацією, яка становить суспільний інтерес.

Разом з тим, суд зазначає, що у запиті ОСОБА_1 від 31.12.2022 року відсутнє обґрунтування з яким наміром позивач бажає отримати інформацію відносно посадової особи правоохоронного органу та яким чином він буде її використовувати.

В адміністративному позові позивачем викладено лише припущення та власне судження щодо незаконності перебування ОСОБА_2 на посаді та видання ним незаконних документів, а також щодо неналежного обліку робочого часу ОСОБА_2 , що безпосередньо пов`язано з нарахуванням заробітної плати.

Проте, зазначене не змінює того факту, що відсутнє обґрунтування з яким наміром позивач бажає отримати інформацію відносно посадової особи правоохоронного органу та яким чином він буде її використовувати, і у позовній заяві.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 .

Щодо повноважень представника Державного бюро розслідувань, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч 1, 3 ст. 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, крім випадку, встановленого частиною дев`ятою статті 266 цього Кодексу.

Юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.

На підтвердження повноваження представника Державного бюро розслідувань - Чупринської Євгенії Михайлівни до відзиву на адміністративний позов додано виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до якої Чупринська Євгенія Михайлівна діє виключно в судах без окремого доручення (самопредставництвао) з усіма правами та обов`язками сторони, третьої особи в т.ч. подання процесуальних документів, оскарження судових рішень, посвідчення копій.

Юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації (частина четверта статті 87 Цивільного кодексу України).

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації, регулюються, окрім Цивільного кодексу України, спеціальним Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

Загальні засади державної реєстрації, а також її основні принципи визначені в статті 4 вказаного Закону. До них, зокрема, належать обов`язковість та публічність державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі. З метою забезпечення державних органів достовірною інформацією створено Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (частина перша статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань") .

Обов`язковому відображенню (реєстрації) в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, серед інших перелічених у цій статті відомостей, належать: відомості щодо керівників державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб та осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (частина третя статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань").

При цьому, відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 цього закону Витяг з Єдиного державного реєстру містить відомості, які є актуальними на дату та час формування витягу або на дату та час, визначені у запиті, або інформацію про відсутність таких відомостей у цьому реєстрі.

Статус документів та відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, закріплений статтею 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", яка, зокрема, визначає, що внесені до Реєстру документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі. Якщо ж відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі.

Отже, наявність відповідного запису у реєстрі є належним і достатнім (достовірним) підтвердженням наявності таких відомостей (інформації) для будь-якого державного органу, яким є і суд.

Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань містить відомості щодо можливості здійснення самопредставництва Чупринською Євгенією Михайлівною Державного бюро розслідувань.

Таким чином, вказані документи є належним доказом наявності у представника ДБР повноважень приймати участь у справі в якості представника, а отже і подавати заяви по суті справи.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Судові витрати розподілити відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 9, 72-73, 77, 90, 242, 245, 255, 295 КАС України суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Згіблової Оксани Олексіївни, Державного бюро розслідувань про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Державне бюро розслідувань (, вул. Симона Петлюри, буд. 15, м. Київ, 01032);

Відповідач: начальник відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Згіблова Оксана Олексіївна (вул. Симона Петлюри, буд. 15, м. Київ, 01032)

Суддя П.П. Марин

.