Справа № 522/5153/23
Суддя: Косіцина В. В.
Дата ухвалення: 2023-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/5153/23
Провадження № 2-а/522/189/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2023 року Приморський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого - судді Косіцина В.В.,

за участю секретаря судових засідань Левченко К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в місті Одеси справу за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (м. Одеса, вул. Преображенська, 44) до громадянина ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України,

ВСТАНОВИВ:

20 березня 2023 року до суду надійшов позов Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Мотивують вимоги тим, що громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 незаконно перебуває на території України. Документи, що підтверджують законність перебування на території України у відповідача відсутні. Своїми діями вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 203 КУпАП. ГУДМС в Одеській області прийнято рішення, яким відповідача зобов`язано покинути територію України у термін до 20.11.2022 року включно. В зазначений термін відповідач не виконав рішення. 18.03.2023 року він був повторно виявлений та затриманий, після чого позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою судді Приморського районного суду міста Одеси від 20 березня 2023 року відкрито провадження у справі та призначений розгляд справи.

В судовому засіданні представник позивача підтримав поданий ним позов, наполягаючи на його задоволенні.

Відповіда та його представник ч в судовому засіданні заперечували проти задоволення вказаної заяви. При цьому, відповідач не заперечував факт нелегального знаходження в Україні. В Україні проживає з 1996 року, був одружений, проте шлюб був розірваний у 2006 року, колишня дружина померла у 2018.

В них є двоє спільних дітей, які наразі вже повнолітні. Пояснив, що працював в Україні, до праці ніхто не змушував, до міграційної служби за документами не звертався, права відомі та зрозумілі, українську мову розуміє, проте російську краще, перекладач не потрібен. Зазначив, що документи, а саме дипломи. Свідоцтво про одруження та народження в нього є. проте знаходяться в Первомайську у його знайомого, який може взяти його на поруки. Телефон знайомого не пам`ятає, оскільки свій втартив.

Відповідач має бажання продовжувати проживати в Україні. Також вказав, що свій паспорт він загубив за невідомих обставин, на підтвердження особи жодних документів не надав.

Судом встановлені наступні обставини.

229.10.2022 працівниками ГУ ДМС в Одеській області було виявлено громадянина Таджикистану ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Перевіркою іноземця було встановлено, що відповідач порушив правила перебування іноземців в Україні - а саме проживає на території України без документів на право проживання, ухилився від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування.

Відповідач прибув на територію України в 1996 році, за паспортним документом громадянина Таджикистану для виїзду за кордон на його ім`я який втратив за не встановлених обставин, з метою працевлаштування.

Встановлено, що громадянин Таджикистану ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 постійного зареєстрованого місця проживання на території України не має, законного джерела існування не має.

22.10.2022 за порушення правил перебування іноземців в Україні, а саме: ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стосовно громадянина Таджикистану ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 009050 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 22.10.2022 ПН МОД № 009133 був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн.

22.10.2022 року ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення № 700 про примусове повернення в країну походження іноземця або особи без громадянства відносно громадянина Таджикистану ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано його покинути територію України у термін до 20.11.2022, на підставі ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VІ передбачено, що іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Рішення від 22.10.2022 № 700 про примусове повернення відповідач не оскаржував в судовому порядку, проте у встановлений термін до 20.11.2022 територію України не залишив.

18.03.2023 громадянин Таджикистану ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно виявлений працівниками ГУ ДМС в Одеській області спільно з працівниками УСБУ в Одеській області, управління міграційної поліції ГУНП в Одеській області, за адресою: пр-т. Добровольського, 114/2, м. Одеса та запрошено до ГУ ДМС в Одеській області за адресою: вул. Преображенська, 64, м. Одеса.

18.03.2023 за порушення ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто ухилення від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування в Україні стосовно громадянина Таджикистану ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 009677 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 18.03.2023 ПН МОД № 009774 був притягнутий до адміністративної відповідальності в розмірі 1700 грн.

Окрім цього, 18 березня 2023 року о 13 годин 10 хвилин громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 був затриманий, про що свідчить протокол № МОД 000215 про адміністративне затримання за ч.2 ст. 263 КУпАП.

20 березня 2023 року Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області звернулося до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою про примусове видворення та позовом про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.

Із матеріалів справи, судом встановлено, що відповідач не ідентифікований та відсутні документи, що посвідчують його особу.

Також, на момент розгляду справи у відповідача відсутні документи, які б давали йому право законно перебувати на території України. Відповідач не звертався до компетентних органів України із заявою про визнання його біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту.

Крім того, відсутні дані, що у країні походження відповідач піддавався переслідуванням за расовими або етнічними ознаками, за політичні або релігійні переконання.

Згідно ч. 1 ст. 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Згідно з ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VІ передбачено, що іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Відповідно до п. 14 ст. 1 Закону вищезазначеного Закону нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Згідно до частини 3 статті 3 розділу I Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до частини 1 статті 9 розділу II Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Відповідно до частини 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VІ «центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухиляється від виконання такого рішення, та існує ризик його втечі…».

За приписами статті 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" органи Державної міграційної служби мають право поміщувати іноземців та осіб без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, до пунктів тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, за умови невиконання такими особами в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення з України.

Також, Законом встановлено, що зазначені дії не застосовуються до осіб, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", та визначено вичерпний перелік випадків, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні за межі України. Крім того, відповідно до пункту "f" частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім як відповідно до процедури, встановленої законом, у випадку законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Однак, судом не становлено обставин, які вказані в статті 5 Конвенції або статті 31 Закону "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", та які унеможливлюють примусове видворення за межі України, судами попередніх інстанцій не встановлено. Також не встановлено обставин, відповідно до яких на відповідача поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Водночас, судом встановлено, що на момент затримання відповідача у нього були відсутні документи, які б надавали йому право законно перебувати на території України.

Крім того суд враховує той факт, що відповідачем не було оскаржено рішення про примусове повернення в країну походження, а від його виконання він ухилився.

Зазначені обставини свідчать про те, що відповідач ухиляється від виконання рішення про примусове повернення, не має діючих документів, що встановлюють особі та дають право для перетинання державного кордону України на законних підставах.

Також, ним вчинені адміністративні правопорушення передбачені ст. 203 КУпАП та його притягнуто до відповідальності, тобто встановлений факт порушення законодавства України щодо прикордонних питань, іноземцем, що не має документу, що дає право на виїзд з України.

Відомості про перебування на території України на законних підставах громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутні, що вказує на порушення відповідачем вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Таким чином, суд встановив, що відповідач проживає на території України без документів на право проживання в Україні, вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП, у нього відсутній паспортний документ, який надає можливість здійснити його ідентифікацію та право здійснити виїзд з території України.

У той же час, правовий аналіз норм матеріального та процесуального права щодо вирішення питання затримання іноземця або особи без громадянства стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, дає Суду право дійти висновку, що за наявності певних перелічених у цих нормах умов, існує правова можливість здійснити таке затримання як з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, так і лише для забезпечення видворення за межі території України, як досягнення самостійної мети без необхідності ідентифікації.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним судом у постанові від 27 лютого 2020 року по справі № 585/2811/19.

Відповідно до частини 11 статті 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців.

Згідно пункту 27 частини 1 статті Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, державна установа, призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства: стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством України; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Суд вважає, що затримання відповідача, незважаючи на серйозність заходу, з огляду на встановлені фактичні обставини, є цілком виправданим, оскільки в цьому випадку застосування інших, менш суворих заходів, буде недостатнім для гарантування виконання відповідачем певних обов`язків, пов`язаних із залишенням території України, з огляду також і на те.

Окрім того, суд враховує позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладену в постанові від 25 листопада 2020 року по справі № 522/15129/19, адміністративне провадження № К/9901/28409/19.

Відповідач заперечуючи проти позову не надав суду жодного доказу, який би дозволив ідентифікути його. Не підтверджено доказами ані факт навчання у м. донецьку, ані факт укладання шлюбу з громадянкою України та народження спільних дітей. Факт проживання у м. Первомайьк Миколаївської області також не підтверджений.

Враховуючи вище наведене та оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 241, 244, 246, 289 КАС України, ст. ст. 4, 9, 16, 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (м. Одеса, вул. Преображенська, 44) до громадянина ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України - задовольнити.

Затримати громадянина Таджикистану ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців до 18.09.2023 року з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, на строк достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання 18 березня 2023 року та не більше 18 вересня 2023 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги у письмовій формі протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Косіцина В.В.

20.03.2023