Справа № 160/4673/23
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2023-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
20 березня 2023 р.Справа №160/4673/23

10 березня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом відповідача-1 Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області, відповідача-2 Державної міграційної служби України, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення, прийнятого у формі висновку Управління Державної міграційної служби України у Черкаській області №95/22 від 16 червня 2022 року, затвердженого Державною міграційною службою України 01.08.2022 року та зобов`язати Державну міграційну службу України видалити (виключити) з інформаційної системи підсистеми ФМ "Недійсні документи" ЄІАС УМП ДМС України інформацію (відомості) про недійсність паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 20.10.2011 Маньківським РВ УМВС України в Черкаській області на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Разом з позовною заявою позивач подала до суду заяву про забезпечення позову, у якій просить зупинити дію рішення, прийнятого у формі висновку Управління Державної міграційної служби України у Черкаській області №95/22 від 16 червня 2022 року, затвердженого Державною міграційною службою України 01.08.2022 року, щодо визнання недійсними паспорту громадянина України НОМЕР_2 , виданого 20.10.2011 Маньківським РВ УМВС України в Черкаській області на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та паспорту громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого 19.10.2005 Маньківським РВ УМВС України в Черкаській області на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - до набрання законної сили рішенням у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Черкаській області, Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування висновку, зобов`язання вчинити певні дії.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник зазначила, що у зв`язку з прийняттям оскаржуваного висновку у відповідача виникає право вчиняти дії щодо вилучення паспорту, його знищення, при цьому внесення відомостей про недійсність паспортних документів позивача до відповідних баз вже відбулось. Також, в резолютивній частині висновку зазначено, що за результатами службової перевірки матеріали будуть направлені до правоохоронних органів, що може спровокувати безпідставне ініціювання кримінального провадження відносно заявника.
Невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист порушених прав до набрання рішення законної сили у цій справі, у тому числі звернення до державних органів, банківських установ та правоохоронних органів, які можуть прохати пред`явити паспорт під час дії воєнного стану в Україні.
Відсутність у позивача документа, що посвідчує особу може унеможливити нормальне життєве існування, тому, на думку заявника, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до вкрай негативних наслідків, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів з урахуванням відповідності права та законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.
20.03.2023 року представник Державної міграційної служби України надав до суду заперечення на заяву про забезпечення позову, де зазначив, що у заяві про забезпечення позову заявниця посилається на припущення можливих негативних наслідків, але в обґрунтування зазначеного, належних та допустимих доказів, що обґрунтовують вимоги, до заяви про забезпечення позову заявник не надала.
Також зазначив, що висновком службової перевірки УДМС України у Черкаській області № 95/22 паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 визнаний таким, що виданий з порушенням вимог законодавства, та відповідно до підпункту 8 пункту 108 Порядку № 302 вважається недійсним та таким, що підлягає вилученню та знищенню у встановленому порядку. 15.08.2022 відомості про паспорт серії НОМЕР_2 на підставі пункту 113 № 302 внесено до ІП «Недійсні документи» ЄІАС УМП ДМС України як такий, що оформлений з порушенням законодавства, тому відповідач вважає, що оскаржуване рішення, прийняте у формі вищезгаданого висновку службової перевірки № 95/22, фактично виконано, а тому правові підстави для його зупинення відсутні.
Ухвалою суду від 13 березня 2023 року суд прийняти заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до розгляду у судовому засіданні та призначив судове засідання на 20 березня 2023 року о 14:00 год.
Заявник у судове засідання не прибула, надала суду клопотання про розгляд заяви без її участі.
Представник Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області в судове засідання не прибув, надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.
Представник Державної міграційної служби України прибув в судове засідання, про розгляд справи в письмовому засіданні не заперечував.
Суд вирішив заяву про забезпечення позову розглянути в письмовому провадженні.
Розглянув заяву позивача про забезпечення адміністративного позову та подані матеріали, суд вважає, що означена заява не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Згідно із ч.1 ст.150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.153 КАС України заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.
Частиною 1 ст.154 КАС України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Згідно із ч.2 ст.150 КАС України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Аналіз вищенаведеної норми дозволяє зробити висновок, що забезпечення позову це вжиття адміністративним судом певних заходів щодо охорони прав та інтересів позивача для створення можливості реального виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Положеннями процесуального закону передбачено конкретні умови і підстави для застосування судом заходів забезпечення позову, при цьому, суд, вирішуючи це питання, повинен враховувати інтереси усіх учасників справи, а також оцінити можливі наслідки і їх вплив на права заінтересованих осіб.
Заходи забезпечення позову повинні бути нерозривно пов`язані з предметом позову і правами, про судовий захист яких іде мова, а заява, подана в порядку вказаних статей КАС України, повинна містити належні обґрунтування необхідності застосування таких процесуальних повноважень з поданням на їх підтвердження належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів.
Заходи забезпечення позову застосовуються задля гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача. Водночас для виконання таких заходів потрібно додержуватися щонайменше однієї з умов, визначених у частині другій статті 150 КАС України.
Зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта є винятковим заходом забезпечення позову виключно у випадку очевидних ознак протиправності такого акта та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду з позовом щодо такого акта.
Стаття 152 КАС України встановлює невичерпний перелік реквізитів і змістовних вимог до такої заяви, в тому числі, спеціальні (предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову).
Тобто, законодавець встановив обов`язок особи, яка звертається із заявою про забезпечення позову, навести обґрунтування необхідності застосування такого заходу й зазначити усі необхідні відомості для цього з поданням відповідних доказів, з яких би суд мав змогу достовірно встановити доцільність реалізації вказаного процесуального повноваження.
ЄСПЛ у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
Своєю чергою, у рішенні ЄСПЛ від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
Як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настане подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Згідно із Рекомендацією N R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник обґрунтувала необхідність застосування таких заходів тим, що в результаті прийняття рішення, яке є предметом оскарження, у відповідача виникає право на вилучення та знищення паспорту позивача, також вказаним рішенням передбачено його направлення до правоохоронних органів, що може спровокувати безпідставне ініціювання кримінального провадження відносно позивача. В разі вилучення та знищення паспорту позивача він тривалий час буде обмежений у здійсненні своїх прав, зокрема, звернення до державних органів та банківських установ, пред`явлення паспорту на вимогу уповноваженої особи.
Суд зазначає, що позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження існування ризиків настання негативних наслідків невжиття заходів забезпечення позову, про які він зазначає. Більш того, сам позивач вказує, що рішення, яке є предметом оскарження, вже частково виконано.
Оскаржуване рішення датовано 01.08.2022 року, і є чинним вже протягом понад півроку, однак доказів його виконання в частині вилучення паспорта у позивача, повідомлення правоохоронних органів позивачем не надано (зокрема, виклик до органів міграційної служби, правоохоронних органів тощо), не посилається на такі факти і сам позивач.
Також необґрунтованим є і посилання заявника на те, що можливе вилучення паспорта обмежить його у реалізації наявних у нього прав, оскільки, як вже зазначив суд, позивачем не доведено звернення рішення, що є предметом оскарження, до виконання, при цьому паспорт громадянина України не є виключним документом, що посвідчує особу, відповідну функцію виконують і інші документи, передбачені ч.1 ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус».
У заяві про забезпечення позову позивач посилається на припущення можливих негативних наслідків, але в обґрунтування зазначеного, належних та допустимих доказів, з яких суд має встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги, до заяви про забезпечення позову не надано.
Суд вважає, що необґрунтоване вжиття заходів забезпечення позову може привести до негативних правових наслідків для позивача та/чи відповідача, а також інших осіб, що не є сторонами провадження.
Позивач фактично просить вирішити справу по суті без з`ясування обставин щодо правомірності прийнятого відповідачем оскаржуваного висновку в.о. начальника відділу з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції УДМС України у Черкаській області, погодженого директором Департаменту з питань громадянства паспортизації та реєстрації, однак забезпечення позову в такій спосіб суперечить засадам вжиття заходів забезпечення позову, визначених у ст.150 КАС України, які спрямовані виключно на те, щоб забезпечити виконання судового рішення, у випадку задоволення адміністративного позову.
За таких обставин, враховуючи приписи наведених положень актів національного законодавства, міжнародного права, суд зробив висновок, що у даному випадку підстави, передбачені ч.2 ст.150 КАС України, для забезпечення даного позову відсутні, а тому відмовляє у задоволенні поданої заяви про забезпечення позову.
Керуючись статтями 150-154, 241-243, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У задоволенні заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про забезпечення позову у справі № 160/4673/23 - відмовити.
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали суду складений 21.03.2023 року.

Суддя С.В. Ніколайчук