Справа № 640/10020/22
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2023-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2023 року Справа № 640/10020/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Войтович І.І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

У липні 2022 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, у якому просила суд:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві () викладену у листі від 14.06.2022 № 1238-10337/Ж-02/8-2600/22 про перерахунок призначеної ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії за віком із застосуванням оцінки одного року страхового стажу з 1,35 % та перерахунку коефіцієнту заробітної плати;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві () перерахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за віком із застосуванням оцінки одного року страхового стажу 1,35 %, коефіцієнту заробітної плати 1,76377 та виплатити заборгованість з урахуванням виплачених сум з 01.10.2017, а також нарахувати та виплатити компенсацію у відповідності з Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» з 01.10.2017.

06.07.2022, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва, позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу на підставі п. 3 ч. 4 ст. 169 КАС України.

За наслідками, апеляційного перегляду вказаної ухвали суду, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.12.2022, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.07.2022 скасовано та справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

14.12.2022 справа повернута із Шостого апеляційного адміністративного суду до Окружного адміністративного суду міста Києва.

На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13 грудня 2022 року №2825-ІХ, дана справа отримана Київським окружним адміністративним судом за належністю.

11.01.2023 вказані матеріали адміністративного позову отримані Київським окружним адміністративним судом та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 12.01.2023 справа розподілена судді Войтович І.І.

16.01.2023, ухвалою Київського окружного адміністративного суду провадження у справі відкрито та ухвалено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Даною ухвалою суду також витребувано від позивача належним чином завірені копії додатків до позовної заяви, отримані 27.10.2022 згідно ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.07.2022 та витребувано від відповідача за ініціативою суду належним чином завірені докази - матеріали пенсійної справи ОСОБА_1

25.01.2023 позивачем вимоги ухвали суду від 16.01.2023 виконано.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказала, що вона отримує пенсію за віком за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та отримавши 17.05.2022 рішення № 53 про перерахунок пенсії встановила, що Пенсійним фондом застосовано коефіцієнт страхового стажу з урахуванням кратності 0,41500, при цьому величина оцінки року страхового стажу визначена як 1. Розрахований пенсійним органом коефіцієнт заробітної плати станове після оптимізації 1,63897. ОСОБА_1 звернулась із заявою до Пенсійного фонду, отримала відповідь у формі листа, яким відмовлено у проведенні належного перерахунку її пенсії із відповідною компенсацією частини втраченого доходу, з підстав того, що автоматичну оптимізацію пенсії було проведено яка вигідну для неї. Та такі дії, ОСОБА_1 вважає такими, що порушують її право на отримання пенсії в більшому розмірі, посилаючись на положення абз. 1 п. 4-3 Прикінцевих положень Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції яка набрала чинності з 11.10.2017) та абз. 1 п.4-4 вказаних Прикінцевих положень зазначає, що виходячи зі страхового стажу 41 рік 6 місяців 10 днів, коефіцієнт страхового стажу для розрахунку пенсії становить 0,41500, при застосуванні величини одного року страхового стажу коефіцієнту 1,35%, збільшується її коефіцієнт страхового стажу до показника 0,56025, що впливає на розмір пенсії у бік збільшення з нарахованої Пенсійним фондом суми пенсії за ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі 4207,76 грн. до 6113,02 грн. ОСОБА_1 також вказує на неналежне обрахування відповідачем коефіцієнту заробітної плати в порушення абз. 3 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та вказаний коефіцієнт розрахований із її заробітної плати без показників 2001 2004 рр. та за червень 2007 рік травень 2009 року, що призвело до зменшення розміру пенсії, застосовує оптимізацію до 10% від страхового стажу та обраховує коефіцієнт заробітної плати 1,76377. Також, позивач вказала, що застосування відповідачем коефіцієнту страхового стажу 1% призвело до отримання пенсії в значно меншому розмірі, вона втратила частину свого доходу.

22.02.2023 до суду надійшов відзив від відповідача, в якому останнім вказано про те, що за ст. 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розмір пенсії кожного пенсіонера визначається індивідуально в залежності від набутого ним страхового стажу та отриманого заробітку, з якого сплачувались страхові внески. Пенсію ОСОБА_1 було перераховано з 01.10.2017 із застосуванням п. 4-3 Прикінцевих положень вказаного Закону, вказує на тому, що правові підстави для розрахунку пенсії із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 % відсутні. Пенсію ОСОБА_1 обчислено з урахуванням заробітної плати, визначеної за періоди роботи з 01.01.1977 по 31.12.1981 та з 01.07.2001 по 31.05.2009, період роботи з 01.04.2001 по 31.12.2004 оптимізовано автоматично як більш вигідний. Також, відповідач зауважив, що ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» застосовується тільки при призначенні пенсії і не може бути застосована при перерахунку вже призначеної пенсії, наполягає на відсутності підстав для перерахунку пенсії ОСОБА_1 , в задоволенні позову просить суд відмовити.

Суд зазначає, що відповідачем не виконано вимоги ухвали суду від 16.01.2023, не надано до справи матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 .

За ч. 6 ст. 77 КАС України якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Позивач з 09.05.2007 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вирішуючи спір по суті суд звертає увагу на наступне.

В даній справі позивач оскаржує дії Пенсійного фонду перерахунок призначеної пенсії за віком із застосуванням оцінки одного року страхового стажу з 1,35 % та перерахунку коефіцієнту заробітної плати.

Вказані дії відповідача, на думку позивача, призвели до зменшення коефіцієнта страхового стажу, який застосовується для розрахунку пенсії, невірного застосування коефіцієнту заробітної плати, у зв`язку з чим звернулась до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Щодо позовних вимог застосування відповідачем коефіцієнта страхового стажу 1 суд зазначає наступне.

З 01.10.2017 Пенсійним фондом було перераховано пенсію позивачу із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки, застосувавши для визначення коефіцієнта страхового стажу 1%.

Згідно ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) коефіцієнт страхового стажу - величина, що визначається відповідно до цього Закону для обрахування страхового стажу при обчисленні розміру пенсії у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Статтею 25 Закону № 1058-IV розмір коефіцієнту страхового стажу, станом на час призначення позивачу пенсії (на 09.05.2007), обраховувався виходячи з показників суми місяців страхового стажу, а також величини оцінки 1 року страхового стажу (1%) за формулою наведеною в статті.

Законом України № 2148-VIII від 03.10.2017 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», який набув чинності 11.10.2017, у частині першій ст.25 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» друге речення абзацу п`ятого викладено в такій редакції: «За період участі в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1%».

Пунктом 4-3 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

Пунктом 4-4 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що з 01.10.2017 року по 31.12.2017 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %.

Аналіз вищезазначених норм свідчить про те, що з 01.10.2017 пенсії, призначені відповідно до Закону № 1058-IV до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %, тоді як при призначенні вперше пенсії в період з 01.10.2017 по 31.12.2017, зокрема, застосовується величина оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %.

Пенсія була призначена позивачу 09.05.2007 відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до набрання чинності Законом №2148-VIII, у зв`язку з чим підлягала перерахунку з 01.10.2017 року з урахуванням пункту 4-3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

Однак, згідно із положеннями абз.2 пункту 2 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закон України № 2148-VIII від 03.10.2017 у разі якщо внаслідок перерахунку, проведеного відповідно до цього Закону, розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

При цьому, при зменшенні величини оцінки одного року страхового стажу з 1,35 % до 1 % одночасно було підвищено розмір середньої заробітної плати, який використовується при обчисленні пенсій. Тобто, доводи позивача про те, що застосування відповідачем при обчисленні пенсії позивача величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1 % в порівнянні із 1,35% призвело до звуження вже набутих позивачем прав та рівня соціальної захищеності, спростовуються вищевикладеним.

Суд звертає увагу, що вказаними змінами до Закону № 1058-IV, при зменшенні величини оцінки одного року страхового стажу з 1,35% до 1% одночасно було підвищено розмір середньої заробітної плати, який використовується при обчисленні пенсій. З 01.10.2017 перерахунок раніше призначених пенсій здійснено із використанням показника середньої заробітної плати на рівні 3764,40грн., що вбачається із наявного у справі розрахунку заробітку для обчислення пенсії наданого позивачем.

Відповідно до частини третьої статті 22 Конституції України, яку позивач вважає порушеною, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У мотивувальній частині Рішення Конституційного Суду України від 11.10.2015 №8-рп/2005 зазначено, що звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб`єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірювальних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Відтак, доводи позивача про звуження її прав та погіршення становища внаслідок застосування відповідачем при обчисленні пенсії величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1% є безпідставними.

Суд зазначає, що посилання позивача на пункт 4-4 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV являється безпідставним, оскільки зазначена норма встановлює відсоток оцінки одного року страхового стажу для пенсій, які призначались у період з 01.10.2017 року по 31.12.2017 року, а ОСОБА_1 здійснювався перерахунок вже призначеної раніше пенсії у зв`язку зі зміною показника заробітної плати в Україні, що вбачається із розрахунку наданого позивачем від 22.02.2022.

Щодо посилання позивача у позові на зворотну дію в часі пункту 4-3 Прикінцевих положень Закону України №1058-ІV суд зазначає, що Конституційний Суд України в Рішенні №1-рп/99 від 09.02.1999 року у справі №1-7/99 вказав, що дію в часі законів та інших нормативно-правових актів треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Суд зауважує також, що перерахунок пенсії позивача із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1% здійснено з 01.10.2017, тобто з дати набрання чинності пунктом 4-3 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV у зв`язку із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, що виключає зворотну дію закону в часі.

Водночас, суд зазначає, що вищевказані норми, на підставі яких позивачу було зроблено перерахунок із застосування коефіцієнту 1%, не було визнано неконституційними в установленому законодавством порядку, а отже у відповідача були відсутні підстави для їх не застосування при перерахунку пенсії позивачу.

У зв`язку з викладеним, суд доходить висновку про правомірність дій відповідача при проведенні перерахунку пенсії позивача, оскільки Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві діяло у відповідності до законодавства, чинного на момент виникнення у позивача права на перерахунок пенсії, в даній частині позовних вимог суд відмовляє.

Щодо застосування коефіцієнту заробітної плати відповідачем суд вирішуючи даний спір зазначає слідуюче.

Відповідно до №1058-IV, розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де: П - розмір пенсії у гривнях, Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія у гривнях, Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

На підставі частини 1 статті 40 Закону №1058-IV, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 1 січня 2016 року або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.

За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі.

У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.

За змістом зазначених норм Закону для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року, незалежно від перерв, та за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року.

Згідно частини 2 статті 40 Закону №1058-IV, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи за кожний місяць страхового стажу, який враховується при обчисленні пенсії, визначається за формулою: Кз = Зв : Зс, де: Кз - коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи; Зв - сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу); Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії, за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу).

Індивідуальний коефіцієнт заробітної плати розраховується, як сума коефіцієнтів заробітної плати поділити на кількість місяців заробітної плати для розрахунку пенсії.

Відповідно до відомостей зазначених у листі Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві 14.06.2022 №12378-10337/Ж-02/8-2600/22, останнім здійснено розрахунок коефіцієнту заробітної плати з урахуванням відпрацьованого позивачем періоду з 01.01.1977 по 31.12.1981 та з 01.07.2001 по 31.05.2009 та отриманого за цей період заробітку у відповідності до частини 1 статті 40 Закону №1058-IV, тобто, у відповідності та з додержанням вимог законодавства, період з 01.04.2001 по 31.12.2004 опитимізовано автоматично, як більш вигідний.

Суд зазначає, що за ч. 2 ст. 42 Закону №1058-IV для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Частиною 4 вказаної статті визначено, що за бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

Вказані проведені дії відповідачем по автоматичній оптимізації пенсії позивача відображені у розрахунку від 22.02.2022.

При цьому, суд зазначає, що чинним законодавством не встановлено право позивача самостійно визначати коефіцієнт заробітної плати для призначення/перерахунку пенсії, це є повноваженнями органу Пенсійного фонду України.

У зв`язку з цим, суд не приймає до уваги твердження позивача, що відповідачем було зменшено індивідуальний коефіцієнт заробітку для розрахунку пенсії.

Враховуючи вищевказані положення статті 40 Закону №1058-IV, доказів того, що позивач зверталась до відповідача із відповідною заявою про виключення певних періодів з її страхового стажу для підвищення індивідуального коефіцієнту та наданням усіх необхідних матеріалів до пенсійної справи, необхідного для визначення розміру пенсії, суду не надано.

З наведеного у сукупності вбачається, що положення ст. 40 Закону 1058-IV регулюють правила та процедуру призначення пенсії, а не її перерахунку, на чому наполягає позивачка, що вказує на помилковість доводів позивача в обґрунтування позову із посиланням на положення ст. 40 зазначеного Закону, як на підставу перерахунку, а відтак, наведене свідчить про безпідставність позовних вимог в цій частині, відсутність підстав для їх задоволення.

Як зазначив в контексті вищенаведеного Верховний Суд у постанові від 18.07.2018 у справі № 461/4328/16-а, закріплена у наведеній нормі можливість оптимізації заробітку стосується призначення пенсій, і не може бути застосована при перерахунку вже призначеної пенсії.

При цьому, у постанові від 19 березня 2021 року у справі № 345/3150/16-а Верховний Суд не вбачав підстав для відступу від цієї правової позиції.

Більш того, наведене норми у своїй сукупності дають підстави для висновку, що виключення невигідних періодів інші дії при розрахунку пенсії з метою найвигіднішого розрахунку (як зазначено вище), здійснюються за бажанням особи, якій призначається пенсія, тобто на підставі її волевиявлення - самостійно.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для зміни коефіцієнту заробітної плати позивача до 1,76377.

Враховуючи, що відповідачем вірно застосовано індивідуальний коефіцієнт заробітної плати для перерахунку пенсії, суд доходить про необґрунтованість позовних вимог та відсутності правових підстав для їх задоволення.

Враховуючи вищевказані висновки суду, позовні вимоги щодо стягнення компенсації втрати частини доходів з пенсії позивача, як наслідок задоволенню не підлягають.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 90 КАС України).

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно з вимогами пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд зазначає, що позивач по справі не надав суду належних та достатніх доказів щодо протиправної бездіяльності відповідача за предметом спору та відповідачем доведено правомірність своїх тверджень щодо відсутності обставин здійснення перерахунку пенсії позивача за вказаними вище вимогами.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги не знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є необґрунтованими, надані письмові докази по справі не спростовують позицію відповідача у зв`язку з чим суд приходить про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

За наслідками вирішення спору у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо понесених витрат по справі позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 73-78, 90, 242-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І.І.