Справа № 159/1206/23
Суддя: Чалий А. В.
Дата ухвалення: 2023-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 159/1206/23
Провадження № 2-а/159/18/23
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2023 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Чалого А.В.,

за участю секретаря судового засідання Конашук М.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ковель адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, Відділу організації несення служби у м. Ковель УПП у Волинській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

06.03.2023 позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідачів про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування вимог ОСОБА_1 посилається на те, що постановою старшого лейтенанта поліції Панасюка І.Я., поліцейським роти з обслуговування м. Ковель УПП у Волинській області ДПП, серії БАБ №741729 від 27.02.2023 позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 грн за ч.5 ст.121; ч.2 ст.122 КУпАП із застосування ст. 36 КУпАП. Позивач вважає, що зазначена постанова є протиправною, винесена з порушенням норм процесуального й адміністративного права і підлягає скасуванню в частині кваліфікації адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.121; ч.2 ст.122 КУпАП.

В позовній заяві позивач зазначає, що 27.02.2023 року о 23 год. 35 хв. в м. Ковель по вул. Симоненка, він керував транспортним засобом Nissan Qashqai+2, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Старший лейтенант поліції ОСОБА_2 , поліцейський роти з обслуговування м. Ковель УПП у Волинській області ДПП, здійснив зупинку транспортного засобу, увімкнувши червоні проблискові маячки, після чого позивач вибрав місце для зупинки свого автомобіля, щоб не створювати перешкод для інших учасників дорожнього руху, і зупинився. Оскільки Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан в Україні, позивач подумав, що причиною його зупинки є перевірка документів, тому відстібнув ремінь безпеки, для того, щоб дістати свої документи, які знаходились в куртці у багажному відділенні автомобіля. Реалізовуючи задумане, він вийшов на вулицю, і до нього відразу підійшов поліцейський, який повідомив про вчинення позивачем адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.121; ч.2 ст.122 КУпАП і сказав, що керуючи транспортним засобом не був пристебнутий ременем безпеки, а також не подав сигнал світлового покажчику повороту на кільці, чим порушив п. п. 2.3. В та п. п. 9.2. б Правил дорожнього руху України. Після цього було здійснено огляд документів позивача. Потім поліцейський поцікавився, чому позивач не пристебнутий ременем безпеки під час здійснення керування транспортним засобом, на що останній чіткої відповіді не надав. Далі було проведено розгляд справи та винесено постанову. В позові позивач зазначає, що поліція зупиняє його вперше, тому останній почав нервувати та дуже переживав, йому було важко розмовляти та сприймати інформацію. Також, зважаючи на умови сьогодення, він вирішив не сперечатись з поліцейським, щоб якимось чином не проявити неповагу до органів державної влади. Через те, що було швидко проведено розгляд справи, він так і не розібрався у чому я винний, де вчинив правопорушення і як. Йому так і не запропонували ознайомитись з доказами, які б підтверджували факт скоєного правопорушення. Згодом позивач отримав копію постанови, і коли її читав, то зрозумів, що вчинив правопорушення на АДРЕСА_1 , проте впевнений, що на даній ділянці дороги покажчик повороту він вмикав, а також був пристебнутий ременем безпеки, тому й вирішив скористатись правом на оскарження в судовому порядку.

З огляду на обставини справи, позивач стверджує, що правопорушення, передбачені ч.5 ст.121; ч.2 ст.122 КУпАП не вчиняв, тож притягнення його до адміністративної відповідальності є неправомірними та безпідставним. Докази, які б підтверджували про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121; ч.2 ст.122 КУпАП, на думку позивача, відсутні. Вважає постанову незаконною і необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповними з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд визнати протиправною та скасувати постанову, складену старшим лейтенантом поліції Панасюком Ігорем Ярославовичем, поліцейським роти з обслуговування м. Ковель УПП у Волинській області ДПП, серії БАБ №741729 від 27.02.2023 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10.03.2023 відкрито провадження, справу призначено до судового розгляду.

В судовому позивач підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідачів Гапонюк І.М. та відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ст. 205 ч.1 КАС України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши їх у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: - на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Особливості провадження з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності передбачені ст. 286 КАС України.

Судом встановлено, що 27.02.2023 поліцейським роти з обслуговування м. Ковель УПП у Волинській області ДПП Панасюком Ігорем Ярославовичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №741729 за ч. 2 ст. 122 та ч. 5 ст. 121 КУпАП, згідно якої 27.02.2023 о 23 год 35 хв в м. Ковель по вул. Василя Симоненка, 9, водій, керуючи транспортним засобом не подав сигнал світловим покажчиком повороту та не був пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п. п. 2.3 в та п. п. 9.2 б ПДР України. До ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510, 00 грн.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до вимог ст. 293 КУпАП і роз`яснень, викладених в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 24.06.1988 «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення» зі змінами та доповненнями, орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. Зокрема, у ній мають бути наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

При винесенні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 та ч. 5 ст. 121 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 гривень, працівником поліції в порушення ст.ст. 278, 280 КУпАП, не були виявлені обставини, які виключають адміністративну відповідальність, пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також не з`ясовані інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова не відповідає вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП, а саме не наведені докази підтверджень вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, в обґрунтування яких інспектор поліції дійшов до висновку про винуватість правопорушника.

Також, розгляд справи проведений на місці, без підготовки та надання позивачу часу для звернення за правовою допомогою, подання документів, які характеризують його особу, інших доказів по справі, що порушує права позивача, передбачених ст. 268 КУпАП, внаслідок чого при винесенні постанови інспектором поліції не було не враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан та інші обставини, які слід враховувати при призначенні адміністративного стягнення відповідно до ст. 33 КУпАП.

Юридична природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваженнями, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

З урахуванням цього, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до відповідальності.

В силу вимог п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Всі ці обставини слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справах «Нечипорчук і Йонкало проти України» (рішення від 21.04.2011 року) та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» (рішення від 06.12.1998 року) Європейський суд з прав людини наголосив, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи поза розумним сумнівом і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (п. 150 та 253 рішень відповідно).

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

З огляду на вказане, суд приймає до уваги викладені обставини справи зазначені в позовній заяві, будь-яких відомостей, які б спростовували зазначені позивачем обставини у суду відсутні, а відповідачем надані не були.

Таким чином, суд вважає, що відповідач не виконав вимог ч. 2 ст.77 КАС України та не довів правомірності прийнятого ним рішення відносно ОСОБА_1 , у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що постанова відповідача підлягає скасуванню.

Крім того, зазначені вище недоліки при винесенні оскаржуваної постанови, позбавляють суд можливості перевірити її законність, у зв`язку з чим, згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, суд вважає за необхідне надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що згідно із ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Крім того, відповідно до ч. 1 139 КАС України, якщо відповідачем у справі виступала посадова чи службова особа, то судові витрати стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, в якому працює ця особа.

При цьому залучення такого суб`єкта владних повноважень до участі у справі в якості окремого учасника не вимагається.

Позивачем був сплачений судовий збір в сумі 570,00 грн. за вимогу про скасування оскаржуваної постанови, що підтверджується квитанцією АТ «ПриватБанк» №0.0..1 від 06.03.2023. Таким чином, враховуючи факт задоволення позовних вимог, вказану суму слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Волинській області.

Керуючись ст. ст. 2, 8, 9, 72-77, 139, 241-246, 251, 271, 272, 279, 283, 286 КАС України,

суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Постанову поліцейського роти з обслуговування м. Ковель УПП у Волинській області ДПП Панасюка Ігоря Ярославовича про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №741729 за ч. 2 ст. 122 та ч. 5 ст. 121 КУпАП - скасувати, провадження у справі закрити.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Волинській області на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий:А. В. ЧАЛИЙ