Справа № 761/2729/22
Суддя: Аббасова Н. В.
Дата ухвалення: 2022-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 761/2729/22
Провадження № 2-а/761/414/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Аббасової Н.В.,

секретаря судових засідань Шалівського В.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до працівника 2 бат. 7 роти управління патрульної поліції в місті Києві Гаєвого Владислава Вадимовича, працівника 2 бат. 7 роти управління патрульної поліції в місті Києві Камал Сергія Геннадійовича, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до працівника 2 бат. 7 роти управління патрульної поліції в місті Києві Гаєвого Владислава Вадимовича, працівника 2 бат. 7 роти управління патрульної поліції в місті Києві Камал Сергія Геннадійовича, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що постанова про накладення адміністративного стягнення серії ЕГА № 577259 є протиправною, складеною з порушеннями норм законодавства.

Як вказує позивач, 07.01.2022 близько 10 год. 00 хв. він, рухаючись на автомобілі марки «BMW» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Вадима Гетьмана, 38 у м. Києві був зупинений працівниками Управління патрульної поліції в м. Києві, один з яких представився інспектором роти № 7 батальйону № 2 полку № 1 Гаєвим Владиславом Валерійовичем. Після з`ясування причин зупинки, представник поліції заявив, що він підозрює позивача у керуванні автомобілем у стані наркотичного сп`яніння та запропонував пройти освідчення у медичному закладі. У приміщенні клініки «Соціотерапія» за адресою: м. Київ, вул. П. Запорожця, 20, лікар провів всі необхідні огляди, після чого відносно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та постанова по справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП, відповідно до фабули якої ОСОБА_1 07.01.2022 о 11:52 год перебував у приміщенні кабінету лікаря без засобу індивідуального засобу біологічного захисту.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач просить визнати протиправними дії Гаєвого В.В. та Камала С.Г. протиправними, визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 577259 від 07.01.2022, винесену лейтенантом поліції 2 бат. 7 роти управління патрульної поліції в місті Києві Гаєвим В.В. про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 170 грн за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 44-3 КУпАП та закрити провадження у справі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.01.2022 матеріали позову передані на розгляд судді Аббасовій Н.В.

28.01.2022 ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Аббасової Н.В. позовну заяву залишено без руху та наданий строк позивачу для усунення недоліків.

05.07.2022 ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Аббасової Н.В. відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання позивач не з`явився, від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника позивача, до якої долучено калькуляцію наданих послуг позивачу на суму 6 500,00 грн.

Представники відповідачів в судове засідання не з`явилися та будь-яких заяв чи клопотань від яких не надходило. Відзиву станом на 03.10.2022 до суду не подано.

Дослідивши долучені матеріали, суд приходить до наступного.

Судом установлено, що постановою серії ЕГА № 577259 від 07.01.2022, винесеною Гаєвим Владиславом Вадимовичем , бат. 2 рота 7 Управління патрульної поліції в місті Києві по справі про адміністративне правопорушення, застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у розмірі 170 грн. Як вказано у постанові, 07.01.2022 ОСОБА_1 у м. Києві по вул. П. Запорожця, 20 перебував у приміщенні кабінету лікаря - нарколога без засобуіндивідуального засобу біологічного захисту, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 44-3 КУпАП.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтями 72-79 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази - не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Отже, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за частиною 2 статті 44-3 КУпАП.

Нормами статті 280 КУпАП закріплено обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд зазначає, що відповідно до частини другої та третьої статті 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Згідно вказаної вище статті КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення складається за встановленою формою і має містити дані, необхідні для вирішення адміністративної справи.

Тобто, предмет судового розгляду обмежений обставинами, які вказані в постанові по справі про адміністративне правопорушення та які визначають її суть.

Частиною 2 статті 44-3 КУпАП («Порушення правил щодо карантину людей») передбачена відповідальність за перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Норма статті 44-3 КУпАП носить бланкетний характер, а тому серед ознак суті такого адміністративного правопорушення обов`язково повинно бути зазначено, яку конкретно заборону відповідного пункту нормативно-правового акту, яким встановлюються правила карантину, порушила особа, щодо якої складено постанову.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, наявність яких можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Він криє в собі: а) об`єкт; б) об`єктивну сторону; в) суб`єкт; г) суб`єктивну сторону. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

Отже, оскільки у постанові не має жодного посилання на конкретну норму Закону, що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченої ч. 2 ст. 44-3 КУпАП, яка є бланкетною і вимагає аналізу конкретної порушеної норми закону, тому у діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення передбачений ч. 2 ст.44-3 КУпАП.

У постанові від 26 квітня 2018 року у справі №338/855/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду вказав, що постанова у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Не додано Департаментом будь-яких доказів вчинення позивачем порушення, вказаного в оскаржувані постанові, також і в порядку надання відзиву на позов.

Посилання ж на оскаржувану постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності як на доказ вчинення ним правопорушення є помилковим, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачяться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 8 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а).

Враховуючи, що відповідач не надав жодного доказу на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, у суду відсутні підстави вважати, що позивачем дійсно було вчинене адміністративне правопорушення внаслідок недотримання карантинних обмежень.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо буде встановлено відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного суд вважає, що є правові підстави для скасування постанови серії ЕГА №577259 від 07.01.2022 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП і закриття провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП (відсутність складу адміністративного правопорушення).

Іншим доводам позивача суд не дає оцінки, оскільки встановлені обставини, щодо невідповідності постанови про притягнення до адміністративної відповідальності вимогам закону є достатніми для скасування постанови.

Вирішуючи позовну вимогу про визнання протиправними дій працівників управління патрульної поліції Гаєвого Владислава Вадимовича та Камала Сергія Геннадійовича такими, що порушують права позивача, та визнання оскаржуваної постанови протиправною, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, процесуальним законом не передбачено право суду за наслідками розгляду даної категорії справ визнавати дії інспектора так само як і постанову протиправними.

Також слід зазначити, що предметом оскарження у даній справі є постанова винесена по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 577259 від 07.01.2022 інспектором роти № 7 батальйону № 2 полку № 1 Управління патрульної поліції в місті Києві Гаєвим Владиславом Валерійовичем. Дії чи бездіяльність інспектора Управління патрульної поліції в м. Києві Камала Сергія Геннадійовича при складенні протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП не входять до кола обставин, які можуть бути досліджені при вирішенні даного позову з урахуванням тих обставин, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в даній частині.

Щодо вимоги позивача про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 132 КАС України).

Відповідно до частин 1-5 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування слід виходити саме з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Такий підхід застосовано Великою Палатою Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

За змістом частин 7, 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз вищенаведених положень закону дає підстави суду дійти висновку про те, що судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

З матеріалів справи вбачається, що 05.01.2022 між адвокатом Кравченком В.П. та ОСОБА_1 укладено договір № 1 про надання юридичних послуг.

В надані представником позивача калькуляції наданих послуг ОСОБА_1 в адміністративній справі № 761/2729/22 визначено розмір наданих послуг, який становить 8 000,00 грн та долучено скріншот з мобільного банкінгу Ощадбанк щодо перерахування коштів у розмірі 6 500,00 грн.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.09.2018 у справі №751/3840/15-ц сказала, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.).

Саме наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах ВП ВС від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та Касаційного адміністративного суду від 17.09.2019 у справі №810/3806/18, від 31.03.2020 у справі №726/549/19.

Враховуючи викладене, а також те, що позивачем та його представником не надано до суду документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, оскільки з наданого скріншоту з мобільного банкінгу неможливо установити факт перерахування коштів саме за надання правової допомоги, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення витрат на правову допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до працівника 2 бат. 7 роти управління патрульної поліції в місті Києві Гаєвого Владислава Вадимовича, працівника 2 бат. 7 роти управління патрульної поліції в місті Києві Камал Сергія Геннадійовича, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, - задовольнити частково.

Скасувати постанову інспектора Управління патрульної поліції м. Києва Департаменту патрульної поліції Гаєвого Владислава Вадимовича, серії ЕГА №577259 від 07.01.2022 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції (вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, ), в дохід держави судовий збір в розмірі 496,20 грн.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Аббасова