Справа № 420/4309/23
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2023-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4309/23
УХВАЛА
20 березня 2023 року м. Одеса
02 березня 2023 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, у якій представник позивача просить суд:
поновити пропущений строк звернення до адміністративного суду;
визнати протиправними дії відповідача (розпорядження Управління ПФУ у Залізничному районі м. Сімферополя про призначення/перерахунок пенсії позивачу від 28.01.2013р. № 152241, лист Генічеського ОУПФУ у Херсонській області від 20.04.2017р., протокол ГУ ПФУ в Херсонській області про перерахунок пенсії від 03.08.2022 р. версія 1.6.78.1 в особистому кабінеті позивача на веб-порталі ПФУ), щодо встановлення "особливостей" нарахування та виплати пенсії позивачу, починаючи з 02.04.2012р., шляхом призначення та виплати пенсії у фіксованому розмірі, нижчому за мінімальну пенсію у розмірі прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб;
Зобов`язати відповідача провести з 02.04.2012р. на загальних підставах перерахунок та виплату пенсії позивачу, з усіма складовими пенсійних виплат, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням змін у пенсійному законодавстві, як непрацюючому пенсіонеру, на підставі документів, які перебувають у пенсійній справі, не нижче мінімальної пенсії у розмірі прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, із застосуванням усіх підвищень, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України, осучасненням пенсії, відповідно до пенсійної реформи України, виплатити заборгованість по пенсії з урахуванням перерахунків, з компенсацією втрати доходу з 02.04.2012р., на визначений позивачем банківський рахунок;
відповідно до п.1 ч.2 ст.371 КАС України, допустити негайне виконання рішення суду у повному обсязі заявлених позовних вимог, шляхом стягнення усієї суми заборгованості, починаючи з 02.04.2012 року до дня фактичної виплати;
відповідно до ч. 6 ст. 245, ч. 1 ст. 382 КАС України , зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області у 14-денний строк надати до суду звіт про виконання судового рішення, зверненого до негайного виконання.
Разом з позовною заявою представником позивача подані клопотання про:
звільнення позивача від сплати судового збору;
поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду;
витребування у відповідача пенсійної справи позивача.
Згідно Розпорядження Голови Верховного Суду від 18.03.2022р. №11/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Харківської та Херсонської областей)» територіальна підсудність справ Херсонського окружного адміністративного суду визначена за Одеським окружним адміністративним судом.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа №420/4309/23 розподілена на суддю Аракелян М.М. Ухвалою суду від 10.03.2023 року адміністративний позов залишено без руху з підстав необхідності подання суду заяви про поновлення строку звернення до суду із приведенням поважних причин, відмінних від тих, що наведені у заяві про поновлення строку звернення до суду, що надана позивачем разом із позовною заявою; встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви 10 днів з дня вручення копії даної ухвали.
13.03.2023 року представник позивача подав суду заяву про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду в обґрунтування якої, зокрема, наведено висновок, викладений в ухвалі Великої Палати Верховного Суду у ухвалі від 20.05.2020 року у справі № 815/1226/18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.12.2020р. у справі № 510/1286/16-а та зазначено, що протиправна невиплата пенсії позивачу в установленому законом розмірі, з вини держави, в особі її компетентних органів, може бути віднесена до правопорушень, що тривають, тому, перерахунок пенсії повинен бути здійснений без обмеження будь-яким строком, з компенсацією втрати частини доходів, починаючи з 02.04 .2012 року. Оскільки суд не може застосовувати шестимісячний термін звернення до адміністративного суду у справах із вимогами, пов`язаними з виплатою компенсаторної складової доходу, суд також не може застосовувати шестимісячний термін звернення до адміністративного суду у справах із вимогами, пов`язаними з виплатою інших складових доходу та доходу загалом. Великою Палатою Верховного Суду в ухвалах від 06.02.2019р. у справі № 522/2738/17, від 20.05.2020 року у справі № 815/1226/18, від 24.12.2020р. у справі № 510/1286/16-а, та у низці постанов Верховного суду у справах з подібними правовідносинами сформульовано висновок про неможливість обмеження шестимісячним строком обов`язку України, як держави, забезпечити реалізацію громадянином України свого конституційного права на соціальний захист. Суд також врахує, що незнання позивачем факту порушення її прав (з 02.04.2012р.) пов`язане з тривалим проживанням за кордоном, відсутність будь-яких навичок користування персональним комп`ютером, відсутність доступу до інформаційних комп`ютерних мереж (місцеве телебачення не інформує про зміни до законодавства) України).
Розглянувши заяву представника позивача, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Разом з цим, процесуальним законом передбачені певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.
Відповідно до ч.1, абз.2 ч.2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Питання ж поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.
Оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду, слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 січня 2012 року у справі Рисовський проти України підкреслено особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.
Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оціночні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час спливу строків звернення до суду.
Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо об`єктивно йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив через можливі власні недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до свого права на звернення до суду.
Зазначена позиція суду також узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права та свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, рішення "Девеер проти Бельгії", "Голдер проти Сполученого Королівства").
Крім того, кажучи про принцип рівності сторін, Європейський Суд з прав людини зазначає, що кожній стороні мають бути надані рівні можливості щодо представлення справи у такому вигляді, якій не ставить її у невигідне становище стосовно свого противника (рішення у справі "Бацаніна проти Росії" від 26.05.2009 року). Вказані принципи допомагають зрозуміти деякі важливі елементи справедливого суду. При цьому, й саме питання застосування строку звернення до суду тісно пов`язано з їх реалізацією.
У справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Європейський Суд з прав людини послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. У разі неподання особою заяви в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані ст.123 КАС України, відповідно до ч.2 якої, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Водночас для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони, унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.
Верховний Суд у постанові від 02.03.2021р. у справі № 758/7700/17 зазначив, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, з моменту отримання грошових виплат, при отриманні від органу Пенсійного фонду України повідомлення про призначення пенсії, відповіді на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.
Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 р. у справі №340/1019/19).
Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія, вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.
Позивачка повинна була дізнатися (та мала таку можливість) про порушення своїх прав, починаючи з 02.04.2012 року, коли ї була призначена пенсія за постановою Залізничного районного суду м.Сімферополя як непрацюючій особі.
Залишаючи позовну заяву без руху, суд в ухвалі від 10.03.2023 року зазначив, що із заявою про перерахунок пенсії за віком починаючи з 02.04.2012 року ОСОБА_2 звернулась лише 05.01.2023 року, тобто більше ніж через рік від тієї події, до настання якої (відкриття рахунку в банку та отримання електронного цифрового підпису), за її твердженням, вона не могла дізнатись про порушення свої прав діями відповідача; твердження позивача про те, що до 21.09.2021 року вона не мала можливості отримати відомості щодо розміру її пенсії спростовуються матеріалами, доданими до позовної заяви 14.04.2017 року ОСОБА_3 зверталась до Генічеського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області із заявою про поновлення виплати їй пенсії, на що отримала лист від 20.04.2017 року, в якому зазначено, що перерахунок пенсії здійснений з 01.01.2015 року.
Подавши заяву про поновлення строку на виконання ухвали суду від 10.03.2023 року позивач жодним чином не висвітлює обставин, зазначених в ухвалі суду.
Причини пропуску строку, наведені у клопотанні, суд оцінює як загальні, не пов`язані з конкретними обставинами, що стосуються саме позивачки та свідчать про непереборний характер таких обставин в контексті можливості подати позовну заяву у встановлений законом строк.
Виходячи із встановлених обставин та враховуючи вищенаведені правові позиції, суд вважає, що жодних належних та допустимих доказів щодо причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, які б унеможливлювали звернення і не залежали б від волі позивача, із змісту заяви про поновлення пропущеного процесуального строку, поданої позивачкою на виконання ухвали суду від 10.03.2023р., не вбачається, позивачкою не зазначено, а судом не встановлено.
Відповідно до ч.2 ст.123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
ОСОБА_2 пропустила строк звернення до суду. При цьому представником позивача на виконання ухвали суду про залишення адміністративного позову без руху вказані підстави, які визнані судом неповажними, а тому заява позивача про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом у справі №420/4309/23 не підлягає задоволенню як необґрунтована.
Згідно п.9 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Згідно з ч. 5 ст. 169 КАС України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.
Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 слід повернути позивачу відповідно до приписів ч. 2 ст. 123 КАС України.
Керуючись ст.ст. 122, 123, 169, 243, 248, 256, 294, 295, 297 КАС України, суд
Відмовити ОСОБА_4 у поновленні пропущеного строку для звернення до адміністративного суду з позовом.
Копію ухвали разом з позовною заявою та всіма додатками до неї надіслати позивачеві.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення у повному обсязі до суду апеляційної інстанції (П`ятого апеляційного адміністративного суду).

Суддя М.М. Аракелян