Справа № 760/887/22
Суддя: Зуєвич Л. Л.
Дата ухвалення: 2023-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/760/1002/22
Справа № 760/887/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2023 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі головуючого судді - Зуєвич Л.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (участі) учасників справи (в письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до інспектора роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в місті Києві старшого лейтенанта Медвідь Андрія Сергійовича /далі - інспектор поліції Медвідь А.С./ (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 9, м. Київ,), Управління патрульної поліції в місті Києві /далі - Управління/ (03151, адреса: м. Київ, вул. Народного Ополчення, 9), Департаменту патрульної поліції /далі - Департамент/ (; адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С ТА Н О В И В:

Рух справи

06.01.2022 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, за підписом позивача, в якій він просить визнати протиправною та скасувати постанову інспектора Медвідь А.С. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАО № 5188232 від 27.12.2021 про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 425,00 грн за порушення ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2022 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Відповідний позов фактично передано судді по реєстру 19.01.2022.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 24.01.2022 вказаний позов прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмового провадження).

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України /далі - КАС України/).

Обґрунтування позову

В позові, зокрема, вказується, що 27.12.2021 на вулиці Пухівська, 9 в м. Києві відносно ОСОБА_1 (позивача) інспектором поліції Медвідь Андрієм Сергійовичем складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 5188232, якою позивача визнано винним в скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено штраф у розмірі 425,00 грн.

Позивач вважає, що дії інспектора поліції при винесенні даної постанови є незаконними, а відповідна постанова підлягає скасуванню.

Так, зазначає, що 27.12.2021 він (позивач) рухався на автомобілі CHEVROLET SUBURBAN, д.н.з. НОМЕР_2 , близько 11 години 45 хвилин по вулиці Пухівська, 9, що в місті Києві, де його зупинили працівники патрульної поліції. Після зупинки інспектор поліції повідомив, що на даний час відпрацьовується оперативний план СЕРЕНА і запропонував позивачу надати посвідчення водія для встановлення особи. При цьому жодних вимог Правил дорожнього руху позивачем порушено не було. Позивач надав працівнику поліції своє посвідчення водія для огляду та перевірки, було вчинено всі необхідні дії, виконано запити, особу позивача встановлено і жодних питань чи проблем при цьому не виникло. Після чого посвідчення водія позивачу було повернуто. Після цього, інспектор поліції сказав позивачу надати свідоцтво на реєстрацію транспортного засобу, на якому він рухався. Позивач повідомив, що свідоцтво в нього наявне при собі і він його надасть працівнику поліції відразу після того, як йому буде повідомлено який саме пункт Правил дорожнього руху було ним порушено. Також позивач попросив пред`явити йому підтвердження наявності на даний момент відпрацювання оперативного плану «Сирена», та що саме даний вид автомобіля, на якому рухався позивач, в ньому фігурує. Інспектор поліції відмовився надавати підтвердження наявності відпрацювання оперативного плану «Сирена», не повідомив чи наявне взагалі якесь порушення позивачем ПДР, яке може бути підставою для вимоги пред`явити свідоцтво, і виніс постанову за відмову надати свідоцтво про реєстрацію ТЗ та накладення штрафу на позивача, яка оскаржується.

Позивач вважає, що у даному випадку зупинення ТЗ на основі відпрацювання оперативного плану СЕРЕНА не є порушенням зі сторони позивача, а тому вимога працівника поліції показати посвідчення водія являється неправомірною.

Крім того, вказує, що до оскаржуваної постанови не долучено ніяких доказів вини позивача в інкримінованому йому правопорушенні, в тому числі і копії технічного запису, тобто ніяким технічним засобом не проводилося фіксування скоєного правопорушення.

Також, зазначає, що в його (позивача) автомобілі був присутній пасажир, який був свідком даної події, однак його пояснення при винесенні постанови інспектором поліції не були враховані, хоч цей свідок також наголошував про те, що позивач не відмовляється надавати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, однак підстави для такої вимоги відсутні і працівник поліції відмовлявся надати докази наявності підстав для такої вимоги.

Таким чином, на думку позивача, відповідачем при винесенні постанови було порушено вимоги ст. 283 КУпАП.

Підсумовуючи, позивач зазначає, що інспектором поліції не було зібрано достатньо доказів для встановлення вчинення правопорушення позивачем, постанову винесено без посилання на докази, а сама вимога пред`явити свідоцтво про реєстрацію ТЗ була неправомірною, тому дії відповідача при складанні оскаржуваної постанови є незаконними.

З огляду на викладене, позивач вважає, що інспектор поліції не мав законної підстави для вимоги до позивача пред`явити свідоцтво про реєстрацію ТЗ, а вина позивача в зазначеному відповідачем правопорушенні не доведена належним чином, при винесенні оскаржуваної постанови в справі про адміністративне правопорушення відповідачем не було з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи і висновки відповідача не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до винесення незаконної постанови.

Щодо правової позиції відповідача

06.03.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, датований 03.03.2023, за підписом представника Департаменту - Дідковської Д.Ю. (діє на підставі довіреності), в якому Департамент просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Департамент вважає, що викладені в позовній заяві твердження позивача є хибними, а позовні вимоги - безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом.

Так, у відзиві вказується, що згідно постанови винесеної інспектором 27.12.2021 o 11 год. 46 хв., водій ОСОБА_1 в м. Києві по вул. Пухівській, 9, керував транспортним засобом CHEVROLET SUBURBAN номерний знак НОМЕР_3 якого зупинено при відпрацюванні оперативного плану СЕРЕНА, при спілкуванні водій не виконав вимогу пред`явити свідоцтво реєстрації на транспортний засіб, чим порушив п. 2.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР України), за яке частиною 1 статті 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, внаслідок чого позивач притягнутий до адміністративної відповідальності шляхом накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

У відзиві зауважується, що позивач в позовній заяві не заперечує, що не пред`являв інспектору свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Також, вказується, що 27.12.2021 під час виконання службових обов`язків, перебуваючи на патрулюванні інспекторами було отримано повідомлення від Головного управління Національної поліції, про те, що оголошено спеціальну поліцейську операцію «СИРЕНА»; що підтверджується наданою позивачем копією відповіді ГУНП у м. Києві.

Таким чином, відповідача вважає, що зупинка такого транспортного засобу була правомірною, оскільки під час такої операції дозволяється зупинка будь-яких транспортних засобів. Після зупинення транспортного засобу, підійшовши до водія, інспектор, поінформував водія про причину зупинення транспортного засобу. Виснув законну вимогу пред`явити документи зазначені в пункті 2.1 реєстраційний документ на транспортний засіб.

Отже, на думку відповідача, розглядаючи дану адміністративну справу, інспектор діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.

У відзиві підсумовується, що оскільки постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, то немає підстав для її скасування.

Разом з тим, звертається увага на те, що відповідно до розділу VIII Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від 18.12.2018, строк зберігання відеозаписів становить 30 діб. Таким чином в управлінні патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції відсутні фото - та відеоматеріали на підставі яких була винесена постанова серії ЕАО №5188232 від 27.12.2021, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

При цьому, зауважується, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення був досліджений та встановлений інспектором під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відтак, на думку відповідача, твердження позивача, викладені у позові є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

27.12.2021 о 11 год 58 хв інспектором поліції Медвідь А.С. складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕАО № 5188232, за змістом якої, 27.12.2022 о 11 год 46 хв за адресою: м. Києві, вул. Пухівська, 9, водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який керував транспортним засобом CHEVROLET SUBURBAN номерний знак НОМЕР_3 , було зупинено при відпрацюванні оперативного плану СЕРЕНА, при спілкуванні водій не виконав вимогу пред`явити свідоцтво реєстрації на транспортний засіб, чим порушив п. 2.4а ПДР України, чим скоїв правопорушення передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

У зв`язку з зазначеним на позивача накладено штраф у розмірі 425,00 грн.

Графа 7 оскарженої постанови «до постанови додаються» - не заповнена.

Позивач вражає вказану постанову неправомірною та просить її скасувати.

При цьому, зокрема, вказує, що у даному випадку зупинення ТЗ на основі відпрацювання оперативного плану СИРЕНА не є порушенням зі сторони позивача, а тому вимога працівника поліції показати посвідчення водія являється неправомірною. Крім того, звертає увагу на те, що до оскаржуваної постанови не долучено доказів вини позивача в інкримінованому йому правопорушенні.

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже законодавчо встановлено презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується.

Це означає, що повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Стаття 62 Конституції України встановлює, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Визначення доказів в справі про адміністративне правопорушення та їх перелік регламентований ст. 251 КУпАП, а саме: доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В постанові Верховного Суду від 27.06.2019 у справі № 560/751/17, яка відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України є обов`язковою для врахування судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, звертається увага на те, що обов`язок доказування правомірності накладення адміністративного стягнення на позивача в даній категорій справ, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України покладений на відповідача, - суб`єкта владних повноважень.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 1.3 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п. 1.9. ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 2.1 ПДР України встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів

За змістом п. 2.4а ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1, зокрема - реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон);

Положеннями ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» встановлені основні права та обов`язки водія транспортного засобу, якими, зокрема, вказано, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Водночас, п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

При цьому, перелік підстав для зупинки транспортного засобу наведений у ст. 35 Закону № 580-VIII. Зазначений перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Так, п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський може зупинити транспортні засоби у разі, якщо водій порушив ПДР України або якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Аналіз наведених положень Закону дає підстави для висновку, що поліцейський має право вимагати у водія пред`явлення документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що така особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав) та безпосередньо при оформленні дорожньо-транспортної пригоди. У випадку, якщо поліцейський належним чином не зафіксував факту порушення особою Правил дорожнього руху, вимога відповідної посадової особи про пред`явлення водієм документів, є неправомірними.

Наведені правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 15.03.2019 у справі № 686/11314/17.

Крім того, судом встановлено, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Оцінюючи оскаржувану постанову на предмет її обґрунтованості (п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України), суд має констатувати, що працівником поліції факт вчинення правопорушення, в якому звинувачено позивача, жодним чином не зафіксовано та не підтверджено жодним допустимим й належним доказом.

Так, оскаржена постанова не містить жодних відміток про наявність на момент її винесення доказів на підтвердження вчинення відповідного правопорушення (графа 7 не заповнена).

Не подано належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження вчинення правопорушення до суду також і в порядку надання відзиву.

Щодо посилань відповідача на те, що строк зберігання відеозаписів становить 30 діб, тому у патрульної поліції відсутні фото- та відеоматеріали з місця зупинки позивача, то вони не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки, як зазначалось, у зв`язку з відсутністю в оскаржуваній постанові вказівки, на підставі яких доказів вона винесена (в т.ч. відеодокази), наразі неможливо встановити чи такі докази взагалі існували.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

При цьому провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а).

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

З іншого боку, рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Враховуючи викладене, відсутність доказів правомірності дій з боку інспектора патрульної поліції, встановлені судом обставини, не спростовані відповідачем, суд приходить висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача щодо скасування оскаржуваної постанови.

При цьому суд зазначає, що належним відповідачем в даній категорії справ є саме Департамент патрульної поліції.

Так, як зазначено у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі № 742/2298/17 від 17.09.2020 належним відповідачем у справах про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення є орган який таке стягнення застосував, а не конкретна посадова особа вказаного органу.

На підставі наведеного інспектор поліції Медвідь А.С. є неналежним відповідачем у даній справі, у зв`язку з чим відповідні позовні вимоги підлягають задоволенню в частині належного відповідача.

Висновок суду

Скасувати постанову серії ЕАО № 5188232 від 27.12.2021 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складену інспектором Управління патрульної поліції у місті Києві Медвідь Андрієм Сергійовичем відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Щодо судового збору

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, з урахуванням задоволення позову на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції судовий збір у розмірі 496,20 грн, сплачений позивачем за подання позову у даній справі.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 72-78, 90, 139, 241-246, 255, 257, 269, 286 КАС України, ст.ст. 7, 9, 18, 251, 256, 268, 276, 287-289, 293 КУпАП, ст. 62 Конституції України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в місті Києві старшого лейтенанта Медвідь Андрія Сергійовича, Управління патрульної поліції в місті Києві , Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - задовольнити в частині належного відповідача - Департаменту патрульної поліції.

Скасувати постанову серії ЕАО № 5188232 від 27.12.2021 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором Управління патрульної поліції у місті Києві Медвідь Андрієм Сергійовичем відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного порушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (; адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) 496,20 грн (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок) судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л. Л. Зуєвич