Справа № 120/6320/22
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2023-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 березня 2023 р. Справа № 120/6320/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що з 02 грудня 1979 року по 26 квітня 2005 року він працював суддею Тиврівського районного суду Вінницької області.

Постановою Верховної Ради України від 07 квітня 2005 року ОСОБА_1 звільнено з посади судді і призначено довічне грошове утримання в розмірі 90% заробітку судді без обмеження граничного розміру такого утримання.

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою щодо включення до стажу роботи на посаді судді половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, період проходження військової служби, а також період його роботи з 2003 року по 2005 рік на посаді виконуючого обов`язки голови Тиврівського районного суду Вінницької області.

Листом від 02 серпня 2022 року пенсійний орган повідомив позивача про те, що у зарахуванні згадуваних вище періодів до стажу роботи на посаді судді йому відмовлено.

Не погодившись із такою відмовою пенсійного органу, позивач звернувся з цим позовом до суду із вимогами зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області включити до стажу роботи позивача на посаді судді половину строку навчання за денною формою у вищих навчальних закладах, три роки строкової військової служби та 2 роки стажу роботи на посаді виконуючого обов`язки голови Тиврівського районного суду Вінницької області; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до довідки територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області № 4-35/0231 від 19 лютого 2020 року з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2019 року.

Ухвалою від 15 серпня 2022 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків, що містить позовна заява, шляхом:

- надання власного письмового підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав;

- подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з доказами поважності причин його пропуску;

- наведення обґрунтування позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області в частині вимог, що стосуються перерахунку пенсії на підставі довідки територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області №4-35/0321 від 19 лютого 2020 року;

- надання документу про доплату судового збору за звернення до суду з позовом, що містить дві вимоги немайнового характеру, в розмірі 1594,80 гривень.

22 серпня 2022 року на виконання вимог ухвали від 15 серпня 2022 року ОСОБА_1 подано заяву, до якої долучено позовну заяву в новій редакції, а також квитанцію про доплату судового збору в розмірі 605 гривень. Так, у позовній заяві в новій редакції позивачем зазначено, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Також позов в новій редакції не містить позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, що стосуються перерахунку пенсії на підставі довідки територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області №4-35/0321 від 19 лютого 2020 року. Крім того, позивач просив поновити строк звернення до адміністративного суду.

Відтак позивачем виконано вимоги ухвали від 15 серпня 2022 року, проте до заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду не долучено докази, на які він у такій заяві посилався.

Ухвалою від 05 вересня 2022 року ОСОБА_1 продовжено строк до 26 вересня 2022 року для усунення недоліків позовної заяви, що визначені ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2022 року, в частині необхідності подання доказів його хвороби, а також отримання листа Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 02 серпня 2022 року (або інших доказів, що підтверджуватимуть поважність причини несвоєчасного звернення до суду з позовом).

19 вересня 2022 року позивачем подано до суду заяву, до якої долучено копію листа Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 28 липня 2022 року та довідку №99 Тиврівської амбулаторії загальної практики - сімейної медицини про стан здоров`я.

Ухвалою від 26 вересня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 поновлення строку звернення до адміністративного суду, відкрито провадження в адміністративній справі, задоволено клопотання позивача щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено розгляд її здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

19 жовтня 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ (далі - Закон № 1402-VІІІ) суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених Законом або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 61 рік - які народилися з 01 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 61 рік 6 місяців - які народилися з 01 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року. Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною 1 цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною 1 цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Як зазначив представник відповідача далі, відповідно до частини 1 статті 137 Закону № 1402-VІІІ до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Відтак підстави для задоволення позовних вимог щодо зарахування навчання за денною формою навчання та періоду проходження військової служби відсутні.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є суддею у відставці, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує щомісячне довічне грошове утримання.

Згідно з дипломом серії НОМЕР_1 , що виданий 27 червня 1972 року (реєстраційний № 375), ОСОБА_1 з 1966 року навчався у Ленінградському державному університеті імені Жданова А.О. на денній формі навчання за спеціальністю «Правознавство», а у 1972 році позивач закінчив повний курс Львівського державного університету імені Івана Франка.

Із записів з трудової книжки, що видана ОСОБА_1 , слідує, що 01 вересня 1966 року позивача зараховано на денну форму навчання юридичного факультету Ленінградського ордена Леніна державного університету ім. А.О. Жданова, з 29 травня 1968 року йому надано академічну відпустку, а з 05 вересня 1968 року його відраховано у зв`язку із переведенням до Львівського державного університету ім. Івана Франка, який закінчив у 1972 році.

Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 проходив строкову військову службу з 31 жовтня 1962 року по 31 жовтня 1965 року.

Записами у трудовій книжці підтверджується проходження позивачем військової служби у період з 31 жовтня 1962 року по 31 жовтня 1965 року.

Згідно з рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року у справі № 120/159/21-а частково задоволено позов ОСОБА_1 , яким, окрім іншого, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити з 19 лютого 2020 року перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , виходячи із 90 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

Проте постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2021 року, що залишена без змін постановою Верховного Суду від 14 червня 2022 року, рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року скасовано. Прийнято нову постанову, якою, окрім іншого, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити з 19 лютого 2020 року перерахунок і виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді, виходячи із 60% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням раніше виплачених сум.

06 липня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою, у якій просив зарахувати до стажу роботи на посаді судді половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, період проходження строкової військової служби, а також період його роботи на посаді виконуючого обов`язки голови Тиврівського районного суду Вінницької області з 2003 року по 2005 рік.

Листом від 28 липня 2022 року вих. № 6074-5581/Д-02/8-0200/22 Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повідомило позивача, що підстави для зарахування навчання за денною формою навчання у вищих навчальних закладах та періоду проходження військової служби відсутні, оскільки відповідно до частини 1 статті 137 Закону № 1402-VІІІ до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

При цьому у листі зазначено, що стаж ОСОБА_1 на посаді судді становить 25 років 04 місяці 26 днів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 126 Основного Закону незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням (пунктом 4 частини п`ятої статті 126 Конституції України).

Закон 1402-VIII визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Пунктом 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України Про судоустрій і статус суддів від 07 жовтня 2010 року № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI), крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Відповідно до частини першої статті 142 Закону № 1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (частина друга статті 142 Закону № 1402-VIII).

Згідно з частиною третьою статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону № 2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2020 від 18 лютого 2020 року визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII зі змінами.

Таким чином, з 19 лютого 2020 року у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону № 1402-VIII, оскільки фактично відбулась зміна, по відношенню до позивача, розміру окладу судді, який є складовою суддівської винагороди, що в свою чергу є підставою для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці.

На виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2021 року у справі № 120/159/21-а Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснено перерахунок довічного грошового утримання позивача як судді у відставці, виходячи із 60% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50% за 20 років стажу роботи на посаді судді та 10% за 5 років стажу роботи на посаді судді (2% за кожен рік).

При цьому як у постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2021 року, так і у постанові Верховного Суду від 14 червня 2022 року судами зроблено висновок, що питання щодо невключення до стажу роботи на посаді судді половини строку навчання за денною формою у вищих навчальних закладах та періоду проходження строкової військової служби не розглядаються, оскільки такі вимоги не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Водночас предметом спору у даній справі і є оцінка правомірності дій відповідача щодо незарахування позивачу до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоду проходження строкової військової служби у період з 31 жовтня 1962 року по 31 жовтня 1965 року та половини строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі.

Визначаючись із тим, чи правомірно/неправомірно позивачеві не зараховано відповідні періоди до стажу роботи на посаді судді, суд враховує наступне.

Згідно з абзацом 4 пункту 34 розділу XII Закону № 1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Таким чином, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді.

До 10 липня 2010 року (набрання чинності Законом № 2453-VI) зазначені правовідносини регулювались Законом України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ (далі по тексту - Закон № 2862-ХІІ).

Кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень (частина 1 статті 43 Закону № 2862-ХІІ).

Абзацом 2 частини 4 цієї статті Закону № 2862-ХІІ передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

В період дії положень статті 43 Закону № 2862-ХІІ правове регулювання поняття стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, було додатково врегульовано і іншими нормативно-правовими актами.

Зокрема, за змістом статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" (стаття втратила чинність 20 березня 2008 року), чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Крім того, згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року за № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Враховуючи вищевикладене, чинним на момент призначення позивачу довічного грошового утримання законодавством передбачалось право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах та календарний період проходження строкової військової служби.

Таким чином, невключення до стажу роботи на посаді судді половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах та календарний період проходження строкової військової служби і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.

Відтак, оскільки стаж роботи позивача на посаді судді становив більше 10 років до стажу роботи, який дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, враховуються половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах та календарний період проходження строкової військової служби ОСОБА_1 .

Водночас позивач звернувся до суду із позовом лише із вимогами щодо зобов`язання відповідача включити до стажу роботи на посаді судді половину строку навчання за денною формою у вищих навчальних закладах та період проходження протягом трьох років строкової військової служби.

При цьому відповідно до частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій, визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Наведені положення кореспондуються із приписами частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення зокрема про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункти 3, 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

Пунктом 10 частини 1 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Відтак процесуальним законом передбачено способи захисту порушених прав, свобод та інтересів особи, що звернулася до суду за захистом таких, серед яких визнання протиправними дій (бездіяльності) та зобов`язання вчинити дії.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На думку суду, з метою ефективного захисту прав та інтересів позивача слід вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови у зарахуванні до стажу роботи позивача на посаді судді половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах та календарний період проходження строкової військової служби з 31 жовтня 1962 року по 31 жовтня 1965 року.

З огляду на те, що суд дійшов висновку щодо протиправності дій відповідача в частині відмови у зарахуванні до стажу роботи на посаді судді позивача згадуваних вище періодів, а тому задоволенню підлягає також і позовна вимога щодо зобов`язання відповідача зарахувати до стажу роботи на посаді судді позивача половину строку навчання за денною формою у вищих навчальних закладах, а також період проходження строкової військової служби з 31 жовтня 1962 року по 31 жовтня 1965 року.

Водночас відсутні підстави для зарахування періоду роботи позивача з 2003 року по 2005 рік на посаді виконуючого обов`язки голови Тиврівського районного суду Вінницької області, адже відповідно до долученого до відзиву розрахунку стажу позивача такий період пенсійним органом зараховано до стажу роботи на посаді судді, а тому права позивача в цій частині пенсійним органом не порушено.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Визначаючись з приводу розміру судових витрат, які належить стягнути на користь позивача, суд зважає на приписи статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з частиною 1 якої при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Так, позивач при зверненні до суду з позовом немайнового характеру сплатив судовий збір в розмірі 992,40 гривень, що підтверджується квитанціями від 08 серпня 2022 року та від 19 серпня 2022 року.

Задовольняючи позов частково, суд вважає, що половина від суми сплаченого судового збору і є пропорційною до розміру задоволених позовних вимог, а тому на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 496,20 гривень.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді половини строку навчання за денною формою у вищих навчальних закладах, а також календарного періоду проходження строкової військової служби з 31 жовтня 1962 року по 31 жовтня 1965 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді половину строку навчання за денною формою у вищих навчальних закладах, а також календарний період проходження строкової військової служби з 31 жовтня 1962 року по 31 жовтня 1965 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (місцезнаходження: 21028, м. Вінниця, Хмельницьке шосе, 7; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 13322403)

Рішення суду в повному обсязі складено 13.03.2023

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович