Справа № 380/20769/21
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2023-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/20769/21 пров. № А/857/17136/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судових засідань Доморадової Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2022 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

суддя у І інстанції Кузан Р.І.,

час ухвалення судового рішення 11 год 46 хв,

місце ухвалення судового рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 03 жовтня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення (далі ППР) Головного управління ДПС у Львівській області (далі ГУ ДПС) № від 19 квітня 2021 року, згідно з яким на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, пунктів 1281.1 та 1281.2 статті 1281 Податкового кодексу України (далі ПК) за порушення вимог підпункту 212.3.4 пункту 212.3 статті 212 та підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 цього Кодексу застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції в сумі 1 040 000,00 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2022 року у справі № 380/20769/21 позов було задоволено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що під час фактичної перевірки контролюючим органом не встановлено суб`єкта господарювання, який є розпорядником акцизного складу та зобов`язаний зареєструватись платником акцизного податку та зареєструвати акцизний склад.

Встановлення відповідачем факту одноразової реалізації пального не є достатнім доказом того, що позивачем здійснюється господарська діяльність з вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального. За відсутності відповідної ліцензії такі дії можуть свідчити лише про наявність порушень вимог законодавства у сфері виробництва та обігу підакцизних товарів.

Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 травня 2021 року у справі № 442/3197/21 закрито провадження у адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за частиною 1 статті 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

За адресою АДРЕСА_1 розміщено два резервуари, які використовуються різними суб`єктами господарювання, і контролюючим органом не встановлено власника пального, яким заправлено автомобіль посадових осіб відповідача, а отже висновок податкового органу про порушення вимог підпункту 212.3.4 пункту 212.3 статті 212, підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК саме позивачем суд вважає необґрунтованим.

Окрім того, фактична перевірка ФОП ОСОБА_1 проведена 31 березня 2021 року, однак акт перевірки складено, зареєстровано та підписано посадовими особами відповідача лише 02 квітня 2021 року, тобто з порушенням пункту 86.5 статті 86 ПК .

ГУ ДПС у своїй апеляційній скарзі просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 .

Звертає увагу апеляційного суду на те, що позивач отримав ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання для власних потреб чи промислової переробки) №2000411 терміном дії з 05 березня 2020 року до 05 березня 2025 року з місцем зберігання за адресою АДРЕСА_2 .

Фактичною перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 у своїй діяльності використовував та використовує резервуар ємністю 14 000 л.

31 березня 2021 позивачем особисто було здійснено заправку дизельним паливом автомобіля працівників ГУ ДПС у кількості 52.17 л на загальну суму 1200,0 грн за адресою м.Дрогобич, вул. Данила Галицького, 7, тобто у місці, яке вказано в ліцензії, як місце зберігання палива для власних потреб, що ним не заперечується.

Посилання ФОП ОСОБА_1 на те, що дизельне паливо нібито належало МПВКП «Хева і К» не підтверджується документально, оскільки ним не було надано документів, які б доводили факт здійснення позивачем заправки автомобіля з цистерни об`ємом 10 000 л, що знаходиться в оренді зазначеного підприємства.

При цьому адміністративний суд не повинен сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях в інших адміністративних, цивільних чи господарських справах.

Доводи позивача зводяться лише до того, що відпуск нафтопродуктів відбувся не з його цистерни ємкістю 14000 л, а із цистерни ємкістю 10000 л, що є його власністю, однак знаходиться в оренді МПВКП «Хева і К».

Позивачем під час розгляду справи по суті не було надано пояснення куди було використано отримані 31 березня 2021 року від реалізації дизпалива 1200,0 грн, які зі слів позивача належали МПВКП «Хева і К», та чи зверталось це підприємство до позивача щодо відшкодування реалізованих 52,17 літрів дизельного пального чи до правоохоронних органів щодо порушення кримінального провадження по факту шахрайства або крадіжки дизельного пального.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ФОП ОСОБА_1 підтримав доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечив обґрунтованість апеляційних вимог та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Додатково звертає увагу апеляційного суду на те, що одночасне притягнення ОСОБА_1 до відповідальності як фізичної особи та як ФОП є непропорційним та порушує приписи статті 61 Конституції України.

Представник ГУ ДПС у судовому засіданні апеляційного суду підтримав подану апеляційну скаргу доводами, аналогічними до тих, що зазначені у її тексті. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 відмовити.

Представник ФОП ОСОБА_1 у ході апеляційного розгляду заперечив обґрунтованість вимог апелянта доводами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу та письмових поясненнях. Просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, основним видом діяльності ФОП ОСОБА_1 є технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (КВЕД 45.20).

Посадовими особами ГУ ДПС 31 березня 2021 року була проведена фактична перевірка господарської одиниці, розташованої за адресою АДРЕСА_3 , де здійснює свою діяльність позивач.

За наслідками перевірки було складено акт від 02 квітня 2021 року №7486/13/09/РРО/ НОМЕР_1 , у якому зазначено, що 31 березня 2021 року о 10:27 год ФОП ОСОБА_1 за вказаною адресою було здійснено реалізацію пального (дизельне паливо) в кількості 52,17 л вартістю 23,00 грн/л з металевої ємності через вимірювальний прилад безпосередньо у бак автомобіля за відсутності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним.

На підставі висновків акту перевірки ГУ ДПС прийнято ППР № від 19 квітня 2021 року, яким на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК до позивача штрафні (фінансові) санкції в сумі 1040000,00 грн.

ФОП ОСОБА_1 не погодився із вказаним рішенням ГУ ДПС та звернувся до адміністративного суду із позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регламентовано приписами ПК.

За правилами підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначені Законом № 481/95-BP.

Згідно із визначенням, що наведене у підпункту 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 ПК акцизний склад - це:

а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів;

б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Не є акцизним складом:

а) приміщення відокремлених підрозділів розпорядника акцизного складу, які використовуються ним виключно для пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі маркованих марками акцизного податку горілки та лікеро-горілчаних виробів, відвантажених з акцизного складу, а також для здійснення оптової та/або роздрібної торгівлі відповідно до отриманої розпорядником акцизного складу ліцензії;

б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

Критерій, визначений цим підпунктом, щодо загальної місткості ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не застосовується до ємностей суб`єктів господарювання, які є розпорядниками хоча б одного акцизного складу;

в) приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання - платник єдиного податку четвертої групи, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам;

г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої;

ґ) приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару;

Відповідно до підпункту 212.3.4 пункту 212.3 статті 212 ПК особи, які здійснюватимуть реалізацію пального або спирту етилового, підлягають обов`язковій реєстрації як платники податку контролюючими органами за місцезнаходженням юридичних осіб, постійних представництв, місцем проживання фізичних осіб - підприємців до початку здійснення реалізації пального або спирту етилового.

Приписами підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК встановлено, що акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізація пального, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі, а для скрапленого газу (пропану або суміші пропану з бутаном), інших газів, бутану, ізобутану за кодами згідно з УКТ ЗЕД 2711 12 11 00, 2711 12 19 00, 2711 12 91 00, 2711 12 93 00, 2711 12 94 00, 2711 12 97 00, 2711 13 10 00, 2711 13 30 00, 2711 13 91 00, 2711 13 97 00, 2711 14 00 00, 2711 19 00 00, 2901 10 00 10 - також можуть бути обладнані пристроями для вимірювання рівня або відсотка пального у резервуарі (далі - рівнемір-лічильник) на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на акцизному складі.

Акцизні склади, на яких здійснюється діяльність з переробки нафти, газового конденсату, природного газу та їх суміші, з очищення коксового газу, з метою вилучення цільових компонентів (сировини), що передбачає повний технологічний цикл їх переробки в готову продукцію (пальне), повинні бути обладнані лише витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску готової підакцизної продукції (пального) наливом з такого акцизного складу.

Акцизні склади, на яких здійснюються виключно зберігання та реалізація пального, що отримується та реалізується виключно у споживчій тарі без зміни розфасовки, а також скрапленого газу природного, бензолу, метанолу, не обладнуються витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.

Витратоміри-лічильники та резервуари повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, проведені відповідно до законодавства, а рівнеміри-лічильники повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, або калібрування, проведені відповідно до законодавства. У разі відсутності позитивного результату повірки або оцінки відповідності, або калібрування витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників для цілей цього Кодексу акцизні склади, на яких вони розташовані, вважаються необладнаними витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.

Паливороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки, встановлені на акцизних складах, на які є позитивні результати повірки або оцінка відповідності, проведені відповідно до законодавства, виконують функції витратомірів-лічильників.

Платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати:

а) усі розташовані на акцизних складах резервуари, введені в експлуатацію, витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники у розрізі акцизних складів - в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі;

б) усі акцизні склади - в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Один акцизний склад може бути зареєстрований виключно одним розпорядником акцизного складу. Один розпорядник акцизного складу може зареєструвати один і більше акцизних складів.

Забороняється здійснення реалізації пального без наявності зареєстрованих витратомірів-лічильників, рівнемірів-лічильників та резервуарів, без реєстрації акцизного складу.

Відповідно до пункту 1281.1 статті 1281 ПК необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнеміра-лічильника на введеному в експлуатацію резервуарі, розташованому на акцизному складі, та/або витратоміра-лічильника на місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованого на акцизному складі, а також необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників обсягу виробленого спирту етилового витратоміра-лічильника спирту етилового, та/або масового витратоміра на місці отримання та відпуску спирту етилового, розташованого на акцизному складі, та/або місці отримання/відпуску спирту етилового у виробництво продукції, визначеної у підпунктах "д"-"ж" підпункту 229.1.1 пункту 229.1 статті 229 цього Кодексу тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 20000 гривень за кожний необладнаний резервуар та/або незареєстрований рівнемір-лічильник, а також за кожне необладнане місце відпуску пального наливом з акцизного складу або за кожне місце отримання та відпуску спирту етилового, та/або незареєстрований витратомір-лічильник/витратомір-лічильник спирту етилового, та/або масовий витратомір.

Приписами пункту 1281.2 статті 1281 передбачено, що відсутність з вини платника податку реєстрації акцизних складів у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового платником податку - розпорядником акцизного складу тягне за собою накладення штрафу в розмірі 1000000 гривень.

Сторонами визнається те, що у ФОП ОСОБА_1 станом на момент проведення ГУ ДПС фактичної перевірки була чинна ліцензія на право зберігання пального №2000411 від 05 березня 2020 року.

За адресою АДРЕСА_1 розміщено два резервуари для зберігання пального місткістю 14000 л та 10000 л.

Відповідно до договору оренди Б/Н від 02 січня 2021 року ФОП ОСОБА_1 передав, а МПВКП «Хева і К» прийняло у строкове платне користування нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 20 кв.м. для розміщення та обслуговування цистерни.

МПВКП «Хева і К» 15 лютого 2021 року отримало ліцензію №2100035 на право зберігання пального за вказаною адресою. Загальна місткість резервуару, що використовується для зберігання пального 10 000 л.

Таким чином, фактичною перевіркою встановлено, що Позивач у своїй діяльності використовував та використовує резервуар ємністю 14000 л.

Окрім того, безспірним є встановлення факту реалізації позивачем 31 березня 2021 посадовим особам контролюючого органу дизельного палива у кількості 52,17 л вартістю 23грн/л у бак автомобіля на загальну суму 1200,00 грн.

Водночас у своїх власноручних письмових поясненнях від 31 березня 2021 року ОСОБА_1 визнавав факт реалізації дизельного палива із свого резервуару на суму 1200 грн за ціною 2323грн/л та висловлював з цього приводу жаль (а.с. 67).

Попри те, позивачем не заперечуєть те, що ним не була проведена реєстрація акцизного складу за місцем ведення господарської діяльності та не було забезпечено обладнання витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі.

З урахуванням наведених правових норм та встановлених у ході апеляційного розгляду фактичних обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про правомірність висновків контролюючого органу, зроблених у ході фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , та наявність у відповідача належних підстав для застосування до позивача у зв`язку із цим штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1 000 040 грн оспорюваним ППР № від 19 квітня 2021 року.

Водночас апеляційний суд вважає безпідставними доводи ФОП ОСОБА_1 про відсутність у контролюючого органу доказів щодо належності саме йому реалізованого дизельного палива, оскільки вважає їх надуманими та такими, що свідчать про переоцінку фактичних обставин справи на свою користь, довільне, невиправдано спрощене і неправильне трактування вимог діючого законодавства.

Водночас апеляційний суд наголошує на тому, що факт наявності постанови Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 травня 2021 року у справі № 442/3197/21, якою було закрито провадження у адміністративній справі щодо ОСОБА_1 за частиною 1 статті 164 КУпАП, не спростовує наявності у діях позивача порушення вимог податкового законодавства, відповідальність за яке передбачено приписами ПК.

Доводи позивача про те, що у спірному випадку має місце одночасне притягнення його до відповідальності як фізичної особи, і як фізичної особи-підприємця за одне і теж правопорушення всупереч приписам статті 61 Конституції України, на переконання апеляційного суду, є безпідставними та не відповідають фактичним обставинам справи.

Реєстрація та підписання посадовими особами відповідача 02 квітня 2021 року акту фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , проведеної 31 березня 2021 року, на переконання апеляційного суду, жодним чином не впливає на суть виявленого у ході перевірки порушення позивачем вимог Закону № 481/95-BP.

Приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при вирішенні публічно-правового спору, що розглядається, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у своєму рішенні, обставинам справи, що призвело до помилкового задоволення позову. Відтак, рішення суду першої інстанції слід скасувати та у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 відмовити.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 317, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області задовольнити.

Скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2022 року у справі № 380/20769/21 та у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк
Постанова у повному обсязі складена 17 березня 2023 року.