Справа № 120/5019/22
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2023-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/5019/22

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Слободонюк Михайло Васильович

Суддя-доповідач - Боровицький О. А.

16 березня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Шидловського В.Б. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2022 року у справі за адміністративним позовом Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Товариства з обмеженою відповідальністю "МУР" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МУР" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "МУР" (далі - ТОВ "МУР", відповідач) на користь позивача адміністративно-господарських санкцій в розмірі 689428,80 грн. за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та пені за їх несвоєчасну сплату в розмірі 40262,42 грн., а всього - 729691,27 грн.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2022 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ТОВ "МУР" перебуває на обліку у Вінницькому обласному відділенні Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю як підприємство, яке у своїй діяльності використовує найману працю.

05.04.2022 ТОВ "МУР" сформувало та подало до Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за 2021 рік за формою №10-ПІ, згідно з яким: середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить 234 осіб; з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність 4. Відповідачем зазначено кількість інвалідів, які повинні працювати відповідно до вимог ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" - 9, однак відсутня розрахована сума адміністративно-господарських санкцій.

За наслідками опрацювання даного звіту позивач вважає, що оскільки ТОВ "МУР" не виконало нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів в кількості п`яти робочих місць (9-4=5), до нього слід застосувати адміністративно-господарські санкції у розмірі однієї середньої річної заробітної плати на одного штатного працівника за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте особою з інвалідністю, у розмірі 689428,80 грн. (137885,77 х 5).

Крім того на думку позивача за порушення термінів сплати зазначених санкцій ТОВ "МУР" зобов`язане сплатити пеню у розмірі 40262,42 грн., яка розрахована починаючи з наступного дня граничного строку сплати адміністративно-господарських санкцій, тобто з 15.04.2022 у відповідності до Порядку нарахування пені та її сплати, затвердженого наказом Мінпраці України від 15.05.2007 року № 223 по 27.06.2022.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Так, статтею 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" 21.03.1991 № 875-XII (далі - Закон № 875-XII) передбачено, що забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань особи з інвалідністю, наявних у неї професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із ст. 18-1 вказаного Закону особа з інвалідністю, яка не досягла пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованим у державній службі зайнятості як безробітний. Рішення про визнання особи з інвалідністю безробітним і взяття її на облік для працевлаштування приймається центром зайнятості за місцем проживання інваліда на підставі поданих ним рекомендації МСЕК та інших передбачених законодавством документів. Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Відповідно до ст. 19 Закону № 875-XIІ для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю.

Частинами першої, четвертої, дев`ятої статті 20 Закону № 875-XII передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування осіб з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Спори, що виникають із правовідносин за статтями 19 і 20 цього Закону, вирішуються Фондом соціального захисту інвалідів або в судовому порядку.

Відповідно до абзацу 3 частини 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 31.01.2007 №70 (далі - Порядок №70), інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 50 Закону України "Про зайнятість населення" від 05.07.2012 № 5067-VI (далі - Закон № 5067-VI), роботодавці зобов`язані своєчасно та в повному обсязі подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Згідно пунктів 5 та 6 розділу 1 Порядку надання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 № 316 (далі - Наказ № 316) (чинним на момент виникнення спірних правовідносин), форма № 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Отже, згідно чинних на момент виникнення спірних правовідносин положень Наказу № 316, звітність за формою № 3-ПН роботодавці подають до центрів зайнятості за наявності попиту на робочу силу (вакансії), тобто лише у разі наявності на підприємстві чи в організації вільних робочих місць.

Разом з тим, періодичності подачі звітності за формою №3-ПН законодавством не встановлено, а передбачено, що така звітність подається не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, тобто передбачено одноразове інформування про кожну вакансію.

Таким чином системний аналіз вищезазначених норм законодавства дає підстави для висновку, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані:

- виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця з урахуванням індивідуальних програм реабілітації;

- надавати державній службі зайнятості необхідну для організації працевлаштування інвалідів інформацію у порядку, передбаченому Законом № 5067 та Наказом № 316;

- звітувати Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Законом № 875-ХІІ та Порядком № 70;

- а у разі невиконання такого нормативу - щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

У свою чергу Верховний Суд у своїх постановах від 11 серпня 2021 року № 260/557/19, від 22 червня 2022 року № 826/11977/18, від 25 липня 2022 року № 160/4187/19 зробив висновок про те, що підприємство не несе відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, якщо воно розробило необхідні заходи по створенню для них робочих місць, зокрема, створило робочі місця для таких осіб та своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформувало відповідні установи, але фактично не працевлаштувало особу з інвалідністю з причин незалежних від нього: відсутність осіб з інвалідністю, їх відмова від працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню осіб з інвалідністю.

Отже, проаналізувавши загальні засади відповідальності учасників господарських відносин, зокрема і підстави для звільнення від відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності, які регламентовано главою 24 Господарського кодексу України, Верховний Суд виснував наступне: "суб`єкт звільняється від відповідальності, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності (тобто від адміністративно-господарських санкцій), якщо доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення".

За наведеного, у цій справі необхідно перевірити, чи вжив відповідач залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, яке полягає у не забезпеченні середньооблікової чисельності працюючих інвалідів відповідно до установленого нормативу.

Так, як уже встановлено судом вище, згідно звіту про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за 2021 рік форми № 10-ПІ у відповідача в 2021 році середньооблікова чисельність штатних працівників становила 234 осіб, серед яких за даними звіту є 4 працівника, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність. Отже, відповідач формально не виконав нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів в кількості п`яти осіб.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем на протязі 2021 року було створено низку робочих місць для працевлаштування інвалідів, що підтверджується долученими до свого відзиву наказами ТОВ "МУР": № 6-к від 15.02.2021, згідно якого прийнято рішення про створення робочого місця для працевлаштування особи з інвалідністю з 15.02.2021 на посаду інженера з охорони праці; № 9-к від 05.03.2021, згідно якого прийнято рішення про створення робочого місця для працевлаштування особи з інвалідністю з 09.03.2021 на посаду інженера з проектно-кошторисної роботи; № 17-к від 12.04.2021, згідно якого прийнято рішення про створення робочого місця для працевлаштування особи з інвалідністю з 14.04.2021 на посаду інженера з проектно-кошторисної роботи; № 18-к від 12.04.2021, згідно якого прийнято рішення про створення робочого місця для працевлаштування особи з інвалідністю з 14.04.2021 на посаду техніка-проектувальника; № 27-к від 15.07.2021, згідно якого прийнято рішення про створення робочого місця для працевлаштування особи з інвалідністю з 16.07.2021 на посаду інженера з проектно-кошторисної роботи; № 28-к від 15.07.2021, згідно якого прийнято рішення про створення робочого місця для працевлаштування особи з інвалідністю з 16.07.2021 на посаду техніка-проектувальника; № 29-к від 15.07.2021, згідно якого прийнято рішення про створення робочого місця для працевлаштування особи з інвалідністю з 16.07.2021 на посаду інженера-проектувальника; № 34-к від 16.08.2021, згідно якого прийнято рішення про створення робочого місця для працевлаштування особи з інвалідністю з 17.08.2021 на посаду менеджера з постачання; № 44-к від 12.10.2021, згідно якого прийнято рішення про створення робочого місця для працевлаштування особи з інвалідністю з 12.10.2021 на посаду економіста з договірних та претензійних відносин; № 45-к від 26.10.2021, згідно якого прийнято рішення про створення робочого місця для працевлаштування особи з інвалідністю з 27.10.2021 на посаду завідувача складу; № 46-к від 29.11.2021, згідно якого прийнято рішення про створення робочого місця для працевлаштування особи з інвалідністю з 30.11.2021 на посаду інженера-будівельника.

Про створення відповідних робочих місць та наявність вакантних посад для працевлаштування осіб з інвалідністю ТОВ "МУР" впродовж звітного періоду (2021 року) повідомляло Вінницький міський центр зайнятості, зокрема у спосіб подання звітності за формою № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)".

Так відповідачем до Вінницького міського центру зайнятості було подано:

- звітність за формою № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" від 17.02.2021 щодо створеної посади інженера з охорони праці;

- звітність за формою № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" від 09.03.2021 щодо створеної посади інженера з проектно-кошторисної роботи;

- звітність за формою № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" від 14.04.2021 щодо створеної посади інженера з проектно-кошторисної роботи;

- звітність за формою № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" від 14.04.2021 щодо створеної посади техніка-проектувальника;

- звітність за формою № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" від 16.07.2021 щодо створеної посади інженера з проектно-кошторисної роботи;

- звітність за формою № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" від 16.07.2021 щодо створеної посади техніка-проектувальника;

- звітність за формою № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" від 16.07.2021 щодо створеної посади інженера-проектувальника;

- звітність за формою № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" від 17.08.2021 щодо створеної посади менеджера з постачання;

- звітність за формою № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" від 12.10.2021 щодо створеної посади економіст з договірних та претензійних робіт;

- звітність за формою № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" 28.10.2021 щодо створеної посади завідувача складу;

- звітність за формою № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" від 29.11.2021 щодо створеної посади інженера-будівельника.

Поряд із тим, на запит позивача № 01-11/123 від 20.04.2022 Вінницький міський центр зайнятості надав відповідь за № 04-17/907-22 від 17.05.2022 згідно із якою слідує, що ТОВ "МУР" дійсно подало звіти за формою № 3-ПН, в яких відобразило наявність вакансій для працевлаштування осіб з інвалідністю за посадами "інженер з охорони праці", "завідувач складу", "інженер-будівельник", "інженер з проектно-кошторисної роботи", "технік- проектувальник", "економіст з договірних та претензійних робіт", "менеджер (управитель) з постачання".

Досліджуючи дані документи судом встановлено, що на вакансію "завідувач складу" центром зайнятості було скеровано 2 особи з інвалідністю, однак такі особи самостійно відмовилися від запропонованої роботи.

Вакансію "інженер з проектно-кошторисної роботи" було запропоновано одній особі з інвалідністю, яка перебувала на обліку Жмеринської міськрайонної філії, однак така особа не відповідала вимогам роботодавця до даної посади.

Водночас, як слідує з даної відповіді Вінницького міського центру зайнятості, безробітні особи з інвалідністю, які відповідали вимогам інших вакансій на обліку в центрі зайнятості не перебували.

При цьому, доказів які б підтверджували відмову відповідача у працевлаштуванні осіб з інвалідністю з числа безробітних в матеріалах справи відсутні і таких позивачем надано не було.

Варто також наголосити, що окрім виконання зазначених обов`язків щодо виділення та створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, направлення відповідних звітів форми 3-НП, відповідачем розміщувалась на веб-сайті товариства інформація про наявність вказаних вакансій для осіб з інвалідністю.

За наведеного вище суд вважає, що відповідачем виконано вимоги чинного законодавства щодо подання у встановленому порядку інформації про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю до центру зайнятості, при цьому ним вжито всіх необхідних заходів для недопущення господарських правопорушень. Зокрема, протягом 2021 року відповідач відкрив 11 вакансій для працевлаштування осіб з інвалідністю, про що повідомив центр зайнятості шляхом подання звітів форми № 3-ПН, на які особи з інвалідністю працевлаштовані не були з причин, які не залежали від відповідача.

В силу положень ч. 3 ст. 18-1 Закону № 875-XII державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань.

У свою чергу позивач, дійшовши висновку про необхідність стягнення з відповідача санкцій, помилково не врахував, що обов`язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов`язком займатись пошуком осіб з інвалідністю для працевлаштування.

Даний висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 07 лютого 2018 року у справі П/811/693/17, від 02 травня 2018 року у справі № 804/8007/16, від 13 червня 2018 року у справі №819/639/17, від 20 травня 2019 року у справі № 820/1889/17, від 03 грудня 2020 року у справі №812/1189/18 та багатьох інших, яка є обов`язковою для врахування судами при застосування подібних норм права.

Адміністративно-господарська відповідальність, передбачена статтею 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", за своєю правовою природою є господарсько-правовою відповідальністю. Підставою для застосування такої відповідальності учасника господарських відносин, згідно частини 1 статті 218 ГК України, є вчинене роботодавцем правопорушення в сфері господарювання. Відповідно до частини другої зазначеної статті учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Оскільки в матеріалах справи наявні відомості про виконання відповідачем обов`язку, передбаченого нормами чинного законодавства щодо соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні по створенню кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів та відомості про вжиття ним усіх можливих для цього заходів по інформуванню органів державної влади з питань праці та соціальної політики щодо направлення для працевлаштування осіб з інвалідністю на створені робочі місця, суд доходить до переконання, що ТОВ "МУР" ужило усі належні заходи для недопущення вчинення ним господарського правопорушення. Залишення на підприємстві вакантними робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю через відсутність таких осіб які б відповідали вимогам роботодавця до створених вакансій та відсутністю таких осіб які б виявили бажання працевлаштуватися не може ставитися в провину відповідачу.

Таким чином в контексті даної спірної ситуації не вбачається вини відповідача у не працевлаштуванні осіб з інвалідністю, як наслідок, в діях ТОВ "МУР" відсутній склад правопорушення, пов`язаного із невиконанням нормативу робочих місць по працевлаштуванню осіб з інвалідністю.

Враховуючи вище викладене, підстави для застосування адміністративно-господарських санкцій, передбачених статтею 20 Закону № 875-XII, в сумі 689428,80 грн. відносно відповідача відсутні. Як наслідок відсутні також підстави і для стягнення з відповідача пені за порушення строків сплати суми адміністративно-господарських санкцій в розмірі 40262,42 грн.

Отже, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтримку заявлених позовних вимог та докази надані відповідачем, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Шидловський В.Б. Курко О. П.