Справа № 380/11395/22
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2023-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/11395/22 пров. № А/857/17871/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Західне міжрегіональне управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій та зобов`язати вчинити дії,

суддя у І інстанції Ланкевич А.З.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 21 листопада 2022 року,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправним дії Адміністрації Державної прикордонної служби України (далі Адміністрація ДПС) щодо повернення на доопрацювання до Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі ЗРУ ДПС) списків розподілу постійних жилих приміщень та облікові справи стосовно надання військовослужбовцю запасу ОСОБА_1 житла для постійного користування шляхом виключення з числа службових квартири у буд. АДРЕСА_1 загальною площею 57,60 м2, житловою площею 28,50 м2;

- зобов`язати відповідача погодити список розподілу постійних жилих приміщень ЗРУ ДПС щодо надання військовослужбовцю запасу ОСОБА_1 житла для постійного користування шляхом виключення з числа службових квартири у буд. АДРЕСА_1 , загальною площею 57,60 м2, житловою площею 28,50 м2 та подати до виконавчого комітету Львівської міської ради клопотання про виключення з числа службових вказаної квартири.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2022 року у справі № 380/11395/22, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позов було задоволено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 відповідає всім умовам для забезпечення постійним житлом, у тому числі має право на виключення житла з числа службового та забезпечення ним позивача для постійного проживання. Відповідач не надав доказів на підтвердження обґрунтованості відмови у поданні клопотання за заявою позивача про розгляд питання про виключення житла з числа службового при наявності позитивного рішення Львівської загальногарнізонної житлової комісії ЗРУ ДПС від 03 грудня 2020 року, а посилання на невідповідність нормам законодавства житлової площі на одну особу, встановлену для населеного пункту м.Львова, є безпідставними, оскільки таке питання вирішується під час вирішення клопотання про виключення квартири з числа службового житла, тобто виконавчим комітетом міської ради.

Чинним законодавством не встановлено підстав для відмови відповідача у поданні клопотання про виключення житлового приміщення з числа службового до виконавчого органу відповідної ради. Непогодження Адміністрацією ДПС питання щодо виключення жилого приміщення із числа службового є позбавленням адекватних процесуальних гарантій у процесі прийняття рішення щодо права на житло.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено Адміністрацією ДПС, яка у своїй скарзі просила таке скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що забезпечення ОСОБА_1 та членів його сім`ї житлом менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею у цьому населеному пункті суперечить вимогам чинного законодавства.

Висновок суду першої інстанції про те, що питання невідповідності нормам законодавства житлової площі на одну особу, встановлену для м. Львова, вирішується під час вирішення клопотання про виключення квартири з числа службового житла та що непогодження відповідачем виключення жилого приміщення із числа службового є позбавленням адекватних процесуальних гарантій у процесі прийняття рішення щодо права на житло є безпідставним та необґрунтованим.

Жодних доказів протиправних дій Адміністрації ДПС у позові та рішенні суду першої інстанції не наведено.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 підтримав доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечив обґрунтованість апеляційних вимог та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення..

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, наказом начальника ЗРУ ДПС від 18 січня 2021 року №13-ос підполковника ОСОБА_1 (А-091776), старшого офіцера сектору з питань взаємодії із засобами масової інформації, звільнено з військової служби за підпунктом «а» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас, виключено зі списків особового складу ЗРУ ДПС та всіх видів забезпечення 20 січня 2021 року. На час звільнення позивач мав загальну вислугу 26 років 5 місяців 15 днів, приймав безпосередню участь в антитерористичній операції та є учасником бойових дій.

05 березня 2009 року на засіданні житлової комісії Львівського гарнізону ЗРУ ДПС ОСОБА_1 зараховано на квартирний облік для отримання службового житлового приміщення у м. Львові із складом сім`ї три особи (він, дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 2006 р.н.).

04 листопада 2015 року на засіданні Львівської загальногарнізонної житлової комісії ЗРУ ДПС ОСОБА_1 , як учасника бойових дій, включено до списку осіб, що потребують першочергового отримання житла.

19 жовтня 2017 року виконавчим комітетом Львівської міської ради позивачу було видано ордер на житлове приміщення №0000697, згідно з яким ОСОБА_1 разом із вказаними членам сім`ї надано право на зайняття службового приміщення за адресою АДРЕСА_2 , де вони зареєстровані з 20 жовтня 2017 року.

03 грудня 2020 року на розгляді Львівської загальногарнізонної житлової комісії ЗРУ ДПС було питання про надіслання до Адміністрації ДПС для розгляду і прийняття рішення матеріалів справи позивача про виключення з числа «службових» двокімнатної квартири по АДРЕСА_2 з подальшим наданням її підполковнику ОСОБА_1 для постійного проживання на склад сім`ї чотири особи (він, дружина, син ОСОБА_3 2005 р.н., син ОСОБА_4 2013 р.н.) із зняттям з квартирного обліку у м.Львові.

У відповідності до протоколу №2/1 від 05 липня 2021 року спільного рішення керівництва та житлової комісії Адміністрації ДПС було вирішено повернути на доопрацювання до ЗРУ ДПС списки розподілу постійних жилих приміщень та облікові справи, зокрема справу ОСОБА_1 , з огляду на те, що:

«при прийнятті рішення про виключення з числа службових житла, житловою комісією Західного регіонального управління не враховано вимоги абз.1 п.1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими законами в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України), абз.1 ст.48 Житлового кодексу Української РСР (жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України), п.53 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 року №470 (жиле приміщення надається громадянам у межах 13,65 квадратного метра жилої площі на одну особу, але не менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункті), вказана норма кореспондується з положеннями норми абз.2 п.2 розділу VI Інструкції. Зокрема, житловою комісією Західного регіонального управління прийнято рішення про виключення з числа службових двокімнатної квартири АДРЕСА_3 житловою площею 28,5 кв.м. та надати її в постійне користування ОСОБА_1 на склад сім`ї чотири особи, що становить 7,13 кв.м. житлової площі на кожного члена сім`ї, при тому, що відповідно до постанови Львівської обласної державної адміністрації і об`єднання профспілок Львівщини від 13.03.2017 року №1, розмір середньої забезпеченості громадян у м.Львові встановлено на рівні 10,7 квадратного метра житлової площі на одну особу. Таким чином, забезпечення військовослужбовця запасу ОСОБА_1 житлом менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункті, суперечило б вимогам чинного законодавства».

ОСОБА_5 не погодився із діями Адміністрації ДПС щодо повернення на доопрацювання до ЗРУ ДПС списків розподілу постійних жилих приміщень, у т.ч. і його облікової справи стосовно надання постійного житла шляхом виключення житла, в якому він проживає, з числа службового.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

На підставі аналізу матеріалів справи та позицій сторін, викладених у заявах по суті справи, апеляційний суд дійшов переконання, що на стадії апеляційного перегляду суть публічно-правового спору, що розглядається, зводиться до перевірки висновку суду першої інстанції про відсутність у Адміністрації ДПС належних правових підстав для повернення на доопрацювання до ЗРУ ДПС списків розподілу постійних жилих приміщень, зокрема, облікової справи стосовно надання ОСОБА_1 постійного житла шляхом виключення житла, в якому він проживає, з числа службового.

При цьому відповідачем фактично не заперечується наявність у позивача права на отримання житла для постійного проживання на склад сім`ї у чотири особи.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною 1 статті 48 Житлового кодексу Української РСР жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 січня 2021 року №26, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 березня 2021 року за № 344/35966, було затверджено Інструкцію з організації забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженою (далі Інструкція №26), яка визначає механізм забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) Державної прикордонної служби України (далі - ДПС), а також осіб, звільнених у запас або відставку, що після звільнення продовжують перебувати на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення жилими приміщеннями для постійного проживання, в органах ДПС (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей.

Пунктом 7 розділу І цієї Інструкції передбачено, що питання щодо виключення жилих приміщень, в яких проживають військовослужбовці та члени їх сімей, із числа службових та надання їх для постійного проживання військовослужбовцям, які мають на це право, вирішують відповідні житлові комісії (об`єднані житлові комісії), які розглядали питання надання такого житла, у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІ Інструкції №26 житлова комісія органу Держприкордонслужби (об`єднана житлова комісія) приймає рішення щодо, зокрема, забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання шляхом виключення утримуваного ними житла з числа службового у встановленому законодавством порядку.

За правилами пункту 6 розділу ІІ Інструкції № 26 житлова комісія Адміністрації ДПС уповноважена, серед іншого, погоджувати питання щодо виключення жилих приміщень із числа службових. У разі непогодження рішення житлової комісії органу Держприкордонслужби (об`єднаної житлової комісії) щодо надання житла житлова комісія Адміністрації ДПС повертає документи на доопрацювання з відповідним обґрунтуванням.

У відповідності до приписів пункту 9 розділу VI Інструкції №26 особи, звільнені з військової служби, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або зникли безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими жилими приміщеннями та які перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення жилими приміщеннями для постійного проживання, мають право на забезпечення постійним житлом шляхом виключення житла, в якому вони проживають, з числа службового без урахування черговості, у спосіб, визначений пунктами 3-6 цього розділу.

Виключення квартир із числа службових здійснюється виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті ради народних депутатів на підставі рішення житлової комісії органу Держприкордонслужби (об`єднаної житлової комісії) за клопотанням керівника органу Держприкордонслужби, яким було надано таке житло, у встановленому законодавством порядку.

На переконання апеляційного суду, на підставі аналізу наведених правових норм суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що питання виключення квартири з числа службової вирішується випадку, що розглядається, виконавчим комітетом Львівської міської ради за клопотанням Адміністрації ДПС.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 відповідає передбаченим у Інструкції № 26 вимогам, а саме є ветераном військової служби, має календарну вислугу більше 25 років, перебуває на квартирному обліку у ЗРУ ДПС , постійного житла не має, а отже набув право на забезпечення житлом, зокрема, у спосіб виключення займаного житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання.

Водночас апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції у тому, що дії Адміністрації ДПС щодо повернення на доопрацювання до ЗРУ ДПС списків розподілу постійних жилих приміщень у частині облікової справи ОСОБА_1 обмежують його право на забезпечення житлом, гарантоване Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а отже зачіпають охоронювані законом інтереси позивача.

Окрім того, суд першої інстанції слушно зауважив, що відповідач не надав доказів на підтвердження обґрунтованості відмови у поданні клопотання за заявою позивача про розгляд питання про виключення житла з числа службового при наявності позитивного рішення Львівської загальногарнізонної житлової комісії ЗРУ ДПС від 03 грудня 2020 року, оскільки питання відповідності нормам законодавства житлової площі на одну особу у квартирі, яку займає сім`я позивача, для виключення її з числа службового житла підлягає з`ясуванню виконавчим комітетом міської ради при вирішенні цього питання по суті.

При цьому апеляційний суд наголошує на тому, що сам ОСОБА_1 не заперечує проти виключення з числа «службових» двокімнатної квартири по АДРЕСА_2 з подальшим наданням позивачу для постійного проживання на склад сім`ї з чотирьох осіб із зняттям з квартирного обліку у м. Львові.

Приписами частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Відтак, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оспорювані позивачем дії відповідача зазначеним критеріям не відповідають.

З урахуванням приписів частини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства, суд першої інстанції у своєму рішенні обрав належний ефективний спосіб захисту порушених прав позивача, з яким погоджується апеляційний суд.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2022 року у справі № 380/11395/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк