Справа № 215/5338/22
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

20 березня 2023 року Справа № 215/5338/22
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Бухтіярова М.М., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Криворізької міської ради про встановлення наявності компетенції, -

ВСТАНОВИВ:

30.12.2022 до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Криворізької міської ради (далі - відповідач), в якому позивач просить:

- встановлення наявності компетенції (повноважень) Криворізької міської ради за результатом розгляду заяви від 07.06.22р вх С-2051-П у сфері управління попередити виникнення негативних суспільних наслідків, пов`язаних з відсутністю Рішення в розумінні п 19 ч 1 ст 4 КАСУ до правового порядку ст 144 Конституції України, де зазначені причини відмови призначення одноразової допомоги у сумі 10 000грн в межах заяви від 22.12.21р №С-15-П і визнати відмову від такої процедури протиправною бездіяльністю та зобов`язати таку процедуру виконати;

- встановлення наявності компетенції (повноважень) Криворізької міської ради за результатом розгляду заяви від 07.06.22р вх С-2051-П у сфері управління плутати зміст «особистого прийома» з «належного розгляду заяви» в розумінні ст 59 Конституції України і не надати запрошення для мого представника, з повідомленням про повноваження осіб, які розглядатимуть мою заяву і визнати таку процедуру протиправною бездіяльністю та зобов`язати утриматися від такої процедури;

- встановлення наявності компетенції (повноважень) Криворізької міської ради за результатом розгляду заяви від 07.06.22р вх С-2051-П у сфері управління розробити і надати належно завірену посадову інструкцію директора депортаменту соціальної політики, яка потрібна при зверненні до суду, зазначити особ, час, день, місце де розглядалася моя заява від 22.12.21р. №С-15-П і визнати відмову від такої процедури протиправною бездіяльністю та зобов`язати таку процедуру виконати.

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.01.2023 позовну заяву ОСОБА_1 до Криворізької міської ради про встановлення наявності компетенції передано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

01.02.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшли матеріали адміністративної справи №215/5338/22 (2-а/215/429/22) за адміністративним позовом ОСОБА_1 для розгляду за підсудністю відповідно до ухвали суду від 04.01.2023.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.02.2023 дана адміністративна справа розподілена судді Бухтіяровій М.М.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі встановлено, що позов подано без додержання вимог, встановлених ст.ст. 160, 161 КАС України.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.02.2023 адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено позивачеві строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду засвідченої копії посвідчення встановленого зразка на підтвердження того, що позивач має право на пільги щодо звільнення від сплати судового збору на підставі п. 9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», або оригіналу документа про сплату судового збору за подання до суду цього адміністративного позову у розмірі 1073,60грн., сплаченого в установленому порядку; засвідченої копії документа на підтвердження адміністративної процесуальної дієздатності (паспорту чи іншого документу, що посвідчує особу позивача); доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а саме: листа відповідача на заяву від 07.06.2022 вх.С-2051-П та докази його отримання 01.08.2022.

Копія ухвали суду від 06.02.2023 надіслана позивачу засобами поштового зв`язку на адресу, зазначену у позові, та отримана 02.03.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, що міститься в матеріалах справи.

Пунктом 1 частини 1 статті 241 КАС України до судових рішень віднесено ухвали.

Відповідно до пункту 3 частини 6 статті 251 КАС України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Враховуючи викладене, а також те, що ухвала суду є різновидом судового рішення у відповідності до статті 241 КАС України, копію ухвали суду від 06.02.2023 доставлено позивачу на поштову адресу, що вказана у позові, та вручено 02.03.2023, суд дійшов висновку, що позивач є такою, що належним чином повідомлена про залишення її позову без руху.

09.03.2023 від позивача засобами поштового зв`язку надійшла заява про відкриття провадження у справі після усунення недоліків, в якій зазначено не погодження з ухвалою суду про залишення позову без руху. У вказаній заяві позивачем вказано, що дієздатність її перевірила суддя Тернівського райсуду м. Кривого Рогу та як показує практика копії паспорту використовується в фінансових аферах, а ст. 43 КАС України не зобов`язує надавати завірену копію паспорту, проте наданий до суду її ІН , довідка Управління праці про інвалідність, де не зазначено, що позивач є недієздатною особою. Також, позивач зазначає, що відповідно до ініціативи суду, яка не застосована ним, встановлюється її дієздатність при відкритті провадження за допомогою свідків та самого відповідача. Паспорт підтверджує тільки його громадянство, а не дієздатність. Крім цього, зауважує до позову додана тільки копія позову, а копія заяви від 07.06.2022 вх С-2051-П завірена позивачем додана до заяви про звільнення від сплати судового збору. КАСУ не вимагає ці додатки заяви про звільнення від сплати судового збору надавати відповідачу. Вважає не зрозумілим, які докази потрібні судді для встановлення наявності компетенції (повноважень) Криворізької міської ради на підставі ст. 27 Конституції України, ст.6, 7 КАСУ. Щодо вимоги суду надати посвідчення встановленого зразка позивачем зазначено, що посвідчень про інвалідність 1 групи не видають, вона є особою з інвалідністю 1 групи, у зв`язку із чим просить звільнити її від сплати судового збору, вх С-2051-П вважати доказом направлення заяви від 07.06.2022.

Розглянувши заяву позивача, судом встановлено не виконання вимог ухвали суду від 06.02.2023 та наявність підстав для повернення позову позивачеві, з огляду на наступне.

Щодо повторного клопотання про звільнення від сплати судового збору, суд зазначає наступне.

Пільги щодо сплати судового збору встановлені у статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Так, відповідно до пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю І та ІІ груп, законні представники дітей з інвалідністю та недієздатних осіб.

При цьому, частиною 3 статті 4 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» №875-ХІІ від 21.03.1991р. встановлено, що пільги особам з інвалідністю надаються на підставі посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, пенсійного посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності (для повнолітніх осіб), категорію дитина з інвалідністю (для дітей), а також у відповідних випадках вказано їх основні нозологічні форми захворювань (по зору, слуху та з ураженням опорно-рухового апарату).

З огляду на викладене, в ухвалі суду від 06.02.2023 з посиланням на вказані норми Закону зазначено, які саме документи мають бути надані позивачем на підтвердження її відповідного статусу, однак позивачем вказаний документ надано не було, не надано і доказів сплати судового збору.

Суд повторно зазначає, що право особи на одержання пільг підтверджується не довідками відповідних органів, а посвідченням встановленого зразка.

Доводи позивача про те, що особам з інвалідністю 1 групи посвідчення не надаються, не відповідають дійсності.

Оформлення, видача, облік та зберігання посвідчень для осіб, які одержують державну соціальну допомогу відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» та «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю» регулюється Порядком від 11.01.2019 № 35.

Пунктом 4 розділу ІІ Порядку, передбачено, що посвідчення видається безкоштовно особисто одержувачу державної соціальної допомоги (особі з інвалідністю з дитинства, особі, яка не має права на пенсію, особі з інвалідністю).

Якщо державна соціальна допомога призначена на дитину з інвалідністю чи особу з інвалідністю з дитинства, особу, яка не має права на пенсію, особу з інвалідністю, визнану недієздатною, посвідчення видається законному представнику (опікуну) такої особи або іншій особі, яка представляє інтереси недієздатної особи, на підставі нотаріально засвідченої довіреності у разі пред`явлення паспорта та відповідних документів, що підтверджують особу одержувача.

У разі коли особа за станом здоров`я, за її письмовою заявою, не може прибути до органу соціального захисту населення для отримання посвідчення, видача посвідчення проводиться з доставкою за її місцем проживання та покладається на орган соціального захисту населення, в якому особа перебуває на обліку як одержувач державної соціальної допомоги, в межах адміністративно-територіальної одиниці.

З огляду на викладене, оскільки пільги особам з інвалідністю надаються на підставі посвідчення відповідно до частини 3 статті 4 Закону №875-ХІІ від 21.03.1991, проте позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження відповідного статусу, підстави для задоволення заяви позивача про звільнення від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» відсутні.

Разом з цим, позивачем не надано і доказів на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановленому законом порядку і розмірі.

За приписами статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

При цьому положення Закону України «Про судовий збір» кореспондуються з положеннями статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, якими розкривається зміст однієї із засад адміністративного судочинства, а саме, рівності всіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом.

Так, згідно приписів вказаної статті усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом. Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників адміністративного процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Таким чином, всі учасники процесу є рівними при здійсненні своїх прав та обов`язків, в тому числі у питанні необхідності сплати судового збору.

Стаття 133 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає можливість зменшення розміру належних до оплати судових витрат чи звільнення від їх оплати повністю або частково, чи відстрочення або розстрочення сплати судових витрат на визначений строк.

З урахуванням наведених норм права, єдиною підставою для вчинення судом зазначених у цій нормі дій є незадовільний майновий стан заявника, тобто фізичної або юридичної особи, який має бути підтверджений належними доказами (довідка про доходи, про заробітну плату, пенсію, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, податкова декларація про доходи, тощо). Наведення доводів, обґрунтування пов`язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або ускладнення в здійсненні оплати судового збору, а також подання доказів на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку, розмірі і в строки покладається на цю особу.

У розумінні приписів статті 8 Закону України «Про судовий збір» відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру судового збору, звільнення його від сплати може мати місце за наявності виключних обставин. При цьому, позивач має довести існування фінансових труднощів.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польщі» «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Враховуючи, що позивачем не надано суду достатніх та належних доказів наявності обставин для звільнення від сплати судового збору, повторне клопотання про звільнення від сплати судового збору задоволенню не підлягає.

Щодо доводів позивача на обґрунтування підстав не виконання вимог ухвали суду від 06.02.2023 в частині надання засвідченої копії документа на підтвердження адміністративної процесуальної дієздатності (паспорту чи іншого документу, що посвідчує особу позивача).

Суд зазначає, що згідно з ч.1 ст.43 КАС України здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами), адміністратором за випуском облігацій.

Адміністративна процесуальна правоздатність - абстрактна умова володіння всіма процесуальними правами і обов`язками, яка передбачає можливість конкретної особи стати суб`єктом конкретних процесуальних правовідносин, стати персоніфікованим носієм прав і обов`язків, передбачених законом для даного суб`єкта і даних правовідносин. Тому особою, що бере участь у справі, можуть бути лише особи, які володіють процесуальною правоздатністю.

Для особистої участі в адміністративній справі недостатньо володіти лише правоздатністю, необхідна ще й адміністративна процесуальна дієздатність, тобто здатність особисто здійснювати процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді.

Відповідно до ч.2 ст.43 КАС України здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить фізичним особам, які досягли повноліття і не визнані судом недієздатними, а також фізичним особам до досягнення цього віку у спорах з приводу публічно-правових відносин, у яких вони відповідно до законодавства можуть самостійно брати участь.

Таким чином, змістом адміністративної процесуальної дієздатності є здатність особисто здійснювати процесуальну діяльність, яка породжує відповідні юридичні наслідки. Вона визнається за фізичними особами, які досягли повноліття.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 року № 5492-VІ (далі - Закон № 5492) документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: 1) документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну; тимчасове посвідчення громадянина України; 2) документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус: посвідчення водія; посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон; посвідка на постійне проживання; посвідка на тимчасове проживання; картка мігранта; посвідчення біженця; проїзний документ біженця; посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту; проїзний документ особи, якій надано додатковий захист.

Однак, жодних документів, що посвідчують особу позивача у відповідності до кількості учасників справи на виконання вимог ухвали суду не надано.

Посилання позивача на наданий нею інн та довідка Управління праці про інвалідність, де не зазначено про її недієздатність, не можуть бути враховані судом, оскільки позовні матеріали не містять таких доказів. Крім того, такі документи не посвідчують особу та не підтверджують певний статус.

Суд зауважує, що відповідно до частини першої статті 21 Закону №5492, паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Не надано на виконання вимог ухвали суду від 06.02.2023 і доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а саме: листа відповідача на заяву від 07.06.2022 вх.С-2051-П та докази його отримання 01.08.2022.

Позивачем не обґрунтовано неможливість надання листа відповідача на заяву від 07.06.2022 вх.С-2051-П, про який самостійно зазначає у позові, та докази його отримання 01.08.2022, тобто доказів, на яких ґрунтуються позовні вимоги у відповідності до п.5 ч.5 ст.160, ч.4 ст. 161 КАС України.

Отже, станом на 20.03.2023 вимоги суду, викладені в ухвалі Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.02.2023 не виконані , недоліки позову не усунені в позивачем.

Обґрунтувань неможливості усунення недоліків позову у строк, встановлений судом, клопотань про продовження строку на усунення недоліків позову надано не було.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк, вона повертається позивачеві.

Враховуючи, що вимоги суду, викладені в ухвалі Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.02.2023 не виконані, недоліки позову не усунені позивачем, оскільки не надано суду засвідченої копії посвідчення встановленого зразка на підтвердження того, що позивач має право на пільги щодо звільнення від сплати судового збору на підставі п. 9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», або оригіналу документа про сплату судового збору за подання до суду цього адміністративного позову у розмірі 1073,60грн., сплаченого в установленому порядку; засвідченої копії документа на підтвердження адміністративної процесуальної дієздатності (паспорту чи іншого документу, що посвідчує особу позивача); доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а саме: листа відповідача на заяву від 07.06.2022 вх.С-2051-П та докази його отримання 01.08.2022, суд вважає, що в даному випадку наявні всі передбачені законом умови для застосування наслідків, передбачених п.1 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, враховуючи невиконання позивачем вимог ухвали суду від 06.02.2023 та не усунення недоліків позову, який залишено без руху, позов ОСОБА_1 слід повернути позивачеві.

Керуючись ст.ст. 169, 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору - відмовити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Криворізької міської ради про встановлення наявності компетенції - повернути позивачеві ОСОБА_1 .

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, разом із позовною заявою та всіма долученими дот неї документами.

Роз`яснити позивачеві, що відповідно до ч.8 ст.169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст.294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.М. Бухтіярова