Справа № 380/17283/22
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2023-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2023 року місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Мричко Н.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області , місцезнаходження: 79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10 (далі ГУ ПФУ у Львівській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області , місцезнаходження: 40030, м. Суми, вул. Пушкіна, буд. 1 (далі ГУ ПФУ в Сумській області), в якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №9 від 09.08.2022;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з дня звернення за призначенням пенсії.

Ухвалою від 05.12.2022 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою від 12.01.2023 суд витребував докази від ГУ ПФУ у Львівській області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не переїжджала до України на постійне місце проживання, а завжди проживала на території України. Відповідачі безпідставно не взяли до уваги те, що позивач за призначенням пенсії звернулася після припинення її отримання в Республіці Білорусь.

14.12.2022 представник ГУ ПФУ у Львівській області подала до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечила. Відзив обґрунтований тим, що однією з обов`язкових умов для призначення позивачу пенсії за віком є припинення виплати пенсії за попереднім місцем проживання. Позивач не надала доказів припинення виплати пенсії в Республіці Білорусь, а тому відсутні підстави для поновлення пенсії в органах Пенсійного фонду України.

22.12.2022 представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що позивач звернулася за призначенням пенсії 01.03.2022, а тому відповідач у період з 01 по 16 березня 2022 року здійснив виплату пенсії в неповному розмірі. Пенсійний орган припинив виплату пенсії ще у червні 2022 року, тобто до прийняття оскарженого рішення, що є протиправним. Позивач вважає безпідставним посилання відповідачів на положення Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, адже позивач не змінювала своє місце проживання з 1988 року.

Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні сторони у справі не звертались.

Дослідивши матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених позовних вимог в їх сукупності, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив таке.

Позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком від 01.03.2022. У такій заяві вказано, що позивач отримувала пенсію в Республіці Білорусь.

30.03.2022 Миколаївське об`єднане управління ПФУ прийняло рішення №98 про призначення пенсії, яким позивачу призначено пенсію за віком з 16.03.2022.

07.04.2022 позивач звернулася до відповідача із заявою про виплату пенсії, у зв`язку з невиплатою пенсії з 01.03.2022 по 16.03.2022.

09.08.2022 ГУ ПФУ в Сумській області прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії, яким, з посиланням на положення статті 7 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України №1058-IV у зв`язку з тим, що виплата пенсії на території Республіки Білорусь не припинена.

Вважаючи вказане рішення ГУ ПФУ в Сумській області протиправним, позивач звернулася з цим позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV (тут і надалі у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин; далі Закон України №1058-IV).

У частинах першій, другій статті 4 Закону України №1058-IV встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України Про недержавне пенсійне забезпечення, Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону України №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із таким Законом та досягли встановленого вказаним Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно з частиною четвертою статті 44 Закону України №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених вказаним Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1 (тут і надалі у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин; далі Порядок №22-1).

В абзаці першому пункту 1.8 розділу I Порядку №22-1 передбачено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Як встановив суд, позивачу на підставі її заяви від 01.03.2022 призначено пенсію за віком з 16.03.2022 відповідно до Закону України №1058-IV.

У контексті оцінки обґрунтованості позовних вимог суд насамперед вказує на безпідставність вимоги про зобов`язання відповідача призначити пенсію з дати звернення із заявою, тобто з 01.03.2022, адже пенсія позивачу призначена з 16.03.2022 на підставі рішення Миколаївське об`єднане управління ПФУ від 30.03.2022 №98, яке в межах цієї справи не оскаржується. Тобто суд позбавлений можливості надавати оцінку аргументам позивача щодо дати, з якої призначено пенсію за її заявою від 01.03.2022, позаяк такі обставини не входять у предмет доказування у цій справі. Поряд з цим, позивач вправі оскаржити рішення Миколаївського об`єднаного управління ПФУ від 30.03.2022 №98 в частині дати, з якої призначеної пенсію за віком, звернувшись до суду з окремим позовом.

Надалі, як встановив суд, 09.08.2022 ГУ ПФУ в Сумській області прийняло оскаржене рішення, яким, з посиланням на положення статті 7 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України №1058-IV у зв`язку з тим, що виплата пенсії на території Республіки Білорусь не припинена. Надаючи оцінку правомірності такого рішення, суд зазначає таке.

У статті 7 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (була чинною станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що при переселенні пенсіонера в межах держав - учасниць Угоди виплата пенсії за попереднім місцем проживання припиняється, якщо пенсія того ж виду передбачена законодавством держави за новим місцем проживання пенсіонера. Розмір пенсії переглядається відповідно до законодавства держави - учасниці Угоди за новим місцем проживання пенсіонера з дотриманням умов, передбачених пунктом 3 статті 6 цієї Угоди.

Таким чином, суд погоджується з доводами відповідачів про те, що для виплати пенсіонеру пенсії за новим місцем проживання необхідною умовою є припинення виплати пенсії за попереднім місцем проживання пенсіонера.

Одночасно суд наголошує на тому, що при первинному призначенні позивачу пенсії пенсійному органу було відомо про попереднє отримання нею пенсії у Республіці Білорусь, адже про це було зазначено у заяві позивача від 01.03.2023 про призначення пенсії.

Частиною другою статті 6 та частиною першої статті 7 КАС України передбачено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пунктах 70-71 рішення по справі Рисовський проти України (заява № 29979/04) Європейський суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу належного урядування, зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах Беєлер проти Італії (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96, пункт 120, Онер`їлдіз проти Туреччини (Oneryildiz v. Turkey), заява № 48939/99, пункт 128, Megadat.com S.r.l. проти Молдови (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункт 72, Москаль проти Польщі (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., рішення у справах Лелас проти Хорватії (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, Тошкуца та інші проти Румунії (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах Онер`їлдіз проти Туреччини (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та Беєлер проти Італії (Beyeler v. Italy), пункт 119).

Принцип належного урядування, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі Москаль проти Польщі (Moskal v. Poland), заява №10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі Лелас проти Хорватії (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58, Ґаші проти Хорватії (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, Трґо проти Хорватії (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67).

Беручи до уваги наведене, суд зазначає, що пенсійний орган після призначення позивачу пенсії за віком повторно вирішив питання призначення пенсії не на користь особи з підстав відсутності інформації про припинення пенсії за попереднім місцем проживання позивача. Такі дії пенсійного органу, враховуючи наявність у нього станом на момент первинного звернення позивача за призначенням пенсії інформації про отримання пенсії в Республіці Білорусь, свідчать про непослідовність та недобросовісність державного органу при виконанні покладених на нього повноважень у сфері пенсійного забезпечення. Тобто вважаючи, що попереднє (з 06.03.2022) призначення пенсії позивачу відбулось помилково, пенсійний орган, зважаючи на вищенаведені висновки Європейського суду з прав людини, не міг виправити своє рішення про призначення пенсії за рахунок позивача шляхом прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії.

Суд наголошує на тому, що пенсія за віком призначається особі один раз та виплачується державою протягом всього життя пенсіонера, крім виняткових випадків, що можуть бути встановлені законом.

Таким чином, повторне вирішення питання призначення пенсії явно не відповідає вимогам Закону України №1058-IV та суперечить практиці Європейського суду з прав людини, що є достатньою підставою для визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Сумській області від 09.08.2022 №9.

Переходячи до вирішення питання наявності підстав для припинення виплати позивачу пенсії, суд вказує таке.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону України №1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

20.01.2023 представник ГУ ПФУ у Львівській області на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів від 12.01.2023 подала до суду клопотання, до якого долучила, серед іншого лист начальника Управління з питань виплат ГУ ПФУ у Львівській області О. Скуратової від 19.01.2023 №319/55-16, в якому зазначено, що виплату позивачу пенсії припинено з 01.07.2022 на підставі листа Управління пенсійного забезпечення від 29.06.2022 №1300-5304-9/56259 та рішення про відмову у призначенні пенсії ГУ ПФУ в Сумській області від 09.08.2022 №9. Тобто ГУ ПФУ у Львівській області припинило виплату позивачу пенсії до прийняття рішення від 09.08.2022 №9, що суперечить нормам Закону України №1058-IV.

З приводу посилання представників відповідачів на відсутність доказів щодо припинення виплати позивачу пенсії за попереднім місцем отримання у Республіці Білорусь, то представник позивача подав до суду клопотання від 10.01.2023, до якого долучив лист пенсійного органу Республіки Білорусь від 12.08.2022 №01-21/0-23, в якому міститься інформація про припинення виплати позивачу пенсії за віком у зв`язку з анулюванням посвідки на проживання в Республіці Білорусь.

Отже, враховуючи наявність доказів, які підтверджують факт припинення виплати позивачу пенсії за попереднім місцем проживання, суд вважає, що вимоги статті 7 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 щодо умов виплати пенсіонеру пенсії за новим місцем дотримані.

У цьому контексті суд відхиляє доводи позивача про припинення виплати позивачу пенсії ще у червні 2022 року, адже такі не підтверджені жодними доказами.

Таким чином, керуючись частиною другою статті 9 КАС України, з метою ефективного захисту прав позивача від порушень з боку суб`єктів владних повноважень суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії ГУ ПФУ у Львівській області щодо припинення виплати позивачу пенсії за віком з 01.07.2022.

Поряд з цим, з огляду на висновки суду про те, що пенсія особі призначається одноразово, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про призначення пенсії позивачу з дня звернення.

Підсумовуючи викладені висновки щодо відсутності підстав для припинення виплати позивачу пенсії, суд вважає за необхідне зобов`язати ГУ ПФУ у Львівській області поновити виплату позивачу призначеної пенсії за віком з 01.07.2022.

Суд при розгляді справи враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Таким чином, доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Відповідно до статті 139 КАС України з ГУ ПФУ в Сумській області за рахунок його бюджетних асигнувань необхідно стягнути судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-76, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про відмову у призначенні пенсії від 09.08.2022 №9.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії за віком з 01.07.2022.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області поновити виплату ОСОБА_1 призначеної пенсії за віком з 01.07.2022.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (, місцезнаходження: 40030, м. Суми, вул. Пушкіна, буд. 1) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Мричко Н.І.