Справа № 460/32334/22
Суддя: О.М. Дудар
Дата ухвалення: 2023-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

07 березня 2023 року м. Рівне №460/32334/22

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дудар О.М., за участю секретаря судового засідання Юрчук А.М., сторін та інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Дремлюга Ю.С.,

відповідача: представник Накопалов Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Держгеокадастру у Рівненській області
про стягнення заборгованості з розрахунку при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області (далі - відповідач) про стягнення заборгованості з розрахунку при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позивач просить суд:

- стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області 137156грн 56коп. в якості сплати всіх сум при звільненні 10.11.2020;

- стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області 368497грн 99коп. в якості середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні з 11.11.2020 по 27.09.2022;

- стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області 368497грн 99коп. в якості середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні з 28.09.2022 по день прийняття рішення суду.

Позов обґрунтовано тим, що під час проведення розрахунку при звільненні відповідач неправильно розрахував та виплатив належні позивачу суми, протиправно здійснивши нарахування в меншому розмірі.

Ухвалою суду від 03.10.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, призначено підготовче засідання на 27.10.2022.

У встановлений судом строк (27.10.2022) відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно з яким позовні вимоги є безпідставними, оскільки розрахунок належних при звільненні сум та виплата їх позивачу були здійснені згідно з вимогами чинного законодавства.

У підготовчому засіданні 27.10.2022 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, витребувано за клопотанням відповідача додаткові докази, оголошено перерву до 22.11.2022.

Підготовче засідання 22.11.2022 відкладено за клопотанням представників відповідача на 13.12.2022.

У підготовчому засіданні 13.12.2022 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 05.01.2023.

У судовому засіданні 05.01.2023 відкладено розгляд справи за клопотанням представника відповідача на 26.01.2023.

Ухвалою суду від 26.01.2023 відкладено розгляд справи за клопотанням представника відповідача у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги на 09.02.2023.

У судовому засіданні 09.02.2023 оголошено перерву у зв`язку з витребуванням доказів до 23.02.2023.

У судовому засіданні 23.02.2023 відкладено розгляд справи у зв`язку із закінченням часу, відведеним на судове засідання, на 07.03.2023.

У судовому засіданні 07.03.2023 закінчено розгляд справи ухваленням рішення суду.

Представник позивача у судових засіданнях позов підтримав повністю та суду пояснив, що позивача 10.11.2020 було звільнено з посади заступника Головного управління Держземагентства у Рівненський області за угодою сторін.

Пояснив, що, у зв`язку з поновленням на роботі на виконання рішення суду ОСОБА_1 відпрацював на зазначеній посаді три дні. На момент звільнення позивач не використав 199 календарних днів щорічної і додаткової відпусток.

Враховуючи те, що на момент звільнення позивача посадовий оклад заступника начальника Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області становив 10600,00грн, а також надбавку за присвоєний п`ятий ранг державного службовця у сумі 600,00грн та надбавку за вислугу років на державній службі у розмірі 50% посадового окладу, відповідач зобов`язаний був виплатити ОСОБА_1 розрахунок у сумі 158612,42грн, з них: 156256,79грн - компенсація за невикористані дні відпустки, 2355,63грн - заробітна плата за три робочих дні.

Зазначив, що відповідач, ігноруючи норми чинного законодавства, повний розрахунок з позивачем не провів, виплатив останньому при звільненні лише 21455,86грн.

Отже, позивач має право на компенсацію за затримку розрахунку при звільненні, яку слід обраховувати із середньоденної заробітної плати в сумі 785,71грн.

Звернув увагу суду на те, що оскільки позивач останні 12 місяців перед звільненням з вини відповідача не працював, розрахунок середньомісячної заробітної плати слід проводити за фактично відпрацьований час - за три робочі дні у період з 06.11.2020 по 10.11.2020.

Вказав, що факт зайняття позивачем підприємницькою діяльністю жодним чином не впливає на предмет спору. Крім того, відповідач під час поновлення на посаді не повідомив позивача у встановленому порядку про функціональні обов`язки, графік роботи, не забезпечив робочим місцем. За таких обставин, посилання на відсутність позивача на роботі є безпідставними.

Просив позовні вимоги задовольнити повністю.

Представники відповідача заперечили проти позову та суду пояснили, що позивача було звільнено з посади заступника начальника Головного управління Держземагентства у Рівненський області та виплачено розрахунок при звільненні з дотриманням усіх вимог чинного законодавства України.

Зокрема, оклад позивача за зазначеною посадою становив 3132,00грн, а середньоденна заробітна плата за фактично відпрацьований час - 149,14грн. Враховуючи надбавку за присвоєний п`ятий ранг державного службовця у сумі 50,59грн та надбавку за вислугу років на державній службі у розмірі 50% посадового окладу в сумі 132,23грн, нарахована ОСОБА_1 заробітна плата становить 447,43грн, сума нарахованої компенсації за невикористану відпустку - 21008,43грн.

Звернули увагу суду на те, що посади заступника начальника Головного управління Держземагентства у Рівненський області та заступника начальника Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області не є рівнозначними. При цьому, ОСОБА_1 перебував поза штатом Головного управління Держземагентства у Рівненський області, адже ні структура, яка узгоджувалася з Міністерством аграрної політики та продовольства України, ні штатний розпис, який затверджувався на підставі цієї структури Держгеокадастром, не містили у 2020 році посади заступника начальника Головного управління Держземагентства у Рівненський області.

Пояснили, що норми законодавства, які застосував позивач, обраховуючи середню заробітну плату, на момент його звільнення (10.11.2020) не були чинними.

Крім того, згідно з актами відсутності на роботі ОСОБА_1 06.11.2020 з 13.00год. до 17.15год., 09.11.2020 з 13.00год. до 17.15год., 10.11.2020 з 08.00год. до 09.55год. був відсутній на робочому місці, а тому наведений у позовній заяві розрахунок середньомісячної заробітної плати за фактично відпрацьований час за три робочих дні є безпідставним та необґрунтованим.

Вказали, що у період з 06.11.2020 по 10.11.2020 ОСОБА_1 , в порушення законодавства щодо запобігання корупції, займався підприємницькою діяльністю та отримував від такої діяльності дохід.

Просили відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Розглянувши позовну заяву, відзив на позовну заяву, письмові пояснення, заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 , починаючи з 01.09.1998, працював в державних органах у сфері регулювання земельних відносин на різних посадах.

01.09.1998 ОСОБА_1 прийняв Присягу державного службовця, про що до трудової книжки позивача внесено запис №2.

У період з 09.01.2013 по 10.05.2016 позивач перебував на посаді заступника начальника Головного управління Держземагенства у Рівненській області. Вказана посада є посадою державного службовця.

Наказом Державного агентства земельних ресурсів України від 10.05.2016 №44-кт/а ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника Головного управління Держземагентства у Рівненський області у зв`язку з реорганізацією державного органу відповідно до п.1 ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу".

Зазначені обставини підтверджуються трудовою книжкою ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (а.с.16).

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.09.2017 у справі №817/854/16 (а.а.с.42-47) за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства земельних ресурсів України, Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, голова комісії з реорганізації Держземагенства України Шемелинець Л.М., про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 15.03.2017 у цій справі та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов задоволено частково:

- зобов`язано Державне агенство земельних ресурсів України присвоїти ОСОБА_1 за період роботи з 01.05.2016 по 10.05.2016 ранг державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-УІІІ та постанови Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 № 306;

- визнано протиправним та скасовано наказ Державного агентства земельних ресурсів України від 10.05.2016 №44-кт/а "Про звільнення ОСОБА_1 ";

- визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держземагенства у Рівненській області від 10.05.2016 №2-к "Про звільнення ОСОБА_1 ";

- поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління Держземагентства у Рівненський області в Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області з 11.05.2016;

- стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток в розмірі 92 тис. 776 грн 20 коп. за час вимушеного прогулу з 11.05.2016 по день постановлення судового рішення.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Зазначена постанова Житомирського апеляційного адміністративного суду залишена в силі постановою Верховного Суду від 24.07.2019.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2017 у справі №817/854/16 допущено процесуальне правонаступництво у справі - замінено відповідача, Державне агентство земельних ресурсів України, його правонаступником - Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі - Держгеокадастр).

На виконання постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.09.2017 у справі №817/854/16 головою Держгеокадастру 22.10.2020 видано наказ №283-то "Про присвоєння рангу державного службовця ОСОБА_1 ", яким заступнику начальника Головного управління Держземагентства у Рівненський області ОСОБА_1 присвоєно 5 (п`ятий) ранг державного службовця.

Наказом начальника Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 22.10.2020 №380-к "Про присвоєння рангу державного службовця ОСОБА_1 " оголошено наказ Держгеокадастру від 22 жовтня 2020 року №283-то "Про присвоєння рангу державного службовця ОСОБА_1 " (а.с.17).

Згідно із зазначеним наказом Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 22.10.2020 №380-к датою присвоєння 5 (п`ятого) рангу державного службовця заступнику начальника Головного управління Держземагентства у Рівненський області Придатку Олександру Миколайовичу вважається 01 травня 2016 року.

На виконання постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.09.2017 у справі №817/854/16 головою Держгеокадастру 06.11.2020 видано наказ №309-то "Про поновлення на посаді ОСОБА_1 ", яким ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника начальника Головного управління Держземагентства у Рівненський області в Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області з 11.05.2016 (а.с.7).

Наказом начальника Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 06.11.2020 №429-к "Про поновлення на посаді ОСОБА_1 " оголошено наказ Держгеокадастру від 06 листопада 2020 року №309-то "Про поновлення на посаді ОСОБА_1 " (а.с.8).

Того ж дня, 06.11.202 ОСОБА_1 звернувся до голови Держгеокадастру із заявою про звільнення із займаної посади за взаємною домовленістю (угодою сторін) 10 листопада 2020 року, відповідно до п.3 ч.1 ст.83, ч.2 ст.86 Закону України "Про державну службу" (а.с.9).

Наказом голови Держгеокадастру від 10.11.2020 №317-то "Про звільнення ОСОБА_1 " ОСОБА_1 звільнено з посади заступника Головного управління Держземагентства у Рівненський області за угодою сторін, 10 листопада 2020 року (а.с.10).

Наказом начальника Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 10.11.2020 №435-к "Про звільнення ОСОБА_1 " оголошено наказ Держгеокадастру від 10 листопада 2020 року №317-то "Про звільнення ОСОБА_1 " (а.с.11).

Зазначеним наказом фінансовому управлінню Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області наказано виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічних основної та додаткової оплачуваної відпусток.

Відповідний запис про звільнення внесено до трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (а.а.с.12-16).

Зазначену трудову книжку ОСОБА_1 отримав у роботодавця (відповідача) 10.11.2020, що підтверджується записом №518 у книзі обліку реєстрації трудових книжок (а.а.с.72-73).

Головним управлінням Держгеокадастру у Рівненській області під час звільнення було виплачено ОСОБА_1 розрахункові кошти в сумі 17271,96грн, що підтверджується платіжним дорученням від 12.11.2020 №368 та відомістю розподілу виплат від 12.11.2020 (а.а.с.232-233).

Вважаючи, що відповідач виплатив при звільненні не усі належні суми, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби регулюються Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон №889-VIII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом (ч.3 ст.5 Закону №889-VIII).

Оплата праці державних службовців визначена розділом VI Закону №889-VIII.

Отже, порядок та умови виплати заробітної плати державним службовцям врегульовані спеціальним законодавством.

Поряд з цим, нормами спеціального законодавства не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні вказаних осіб. Такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

За загальними правилами застосування нормативно-правових актів, норми спеціального законодавства є пріоритетними та підлягають першочерговому застосуванню. У разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону).

Таким чином, оскільки нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини, то у цьому випадку застосуванню підлягають положення трудового законодавства.

Згідно із ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Закріплені у ст.ст.116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Отже, всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення.

Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає відповідальність, передбачена ст.117 КЗпП України.

Питанням, яке суду належить першочергово вирішити у спірних правовідносинах, є правильність обрахунку відповідачем сум, що належали позивачу при звільненні.

Відповідно до ч.2 ст.50 Закону №889-VIII, заробітна плата державного службовця складається з: 1) посадового окладу; 2) надбавки за вислугу років; 3) надбавки за ранг державного службовця; 6) премії (у разі встановлення).

Як встановлено судом, 10.11.2020 ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника начальника Головного управління Держземагентства у Рівненський області, на яку позивача 06.11.2020 на виконання рішення суду було поновлено з 11.05.2016.

При цьому, ОСОБА_1 було поновлено на посаді заступника начальника Головного управління Держземагентства у Рівненський області в Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області та виведено поза штат.

Тобто, виконання рішення суду було здійснено у повній відповідності із його резолютивною частиною.

Це підтверджується наказами Держгеокадастру від 06.11.2020 №309-то, Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 06.11.2020 №429-к, структурою Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, введеною в дію з 01.12.2018 штатним розписом Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області на 2020 рік, затвердженим 28.01.2020, табелем обліку використання робочого часу за листопад 2020 року (а.а.с.7, 8, 60, 74-75, 77-81).

Таким чином, суд вважає обґрунтованим обрахунок заробітної плати, належної до виплати позивачу, виходячи із посадового окладу заступника начальника Головного управління Держземагентства у Рівненський області станом на 11.05.2016.

Доводи позивача щодо необхідності обраховувати середньоденну заробітну плату, та, відповідно, суму, що належала до виплати позивачу при звільненні, виходячи із посадового окладу заступника начальника Головного управління Держгеокадастру у Рівненський області, не заслуговують на увагу з огляду на те, що такий посадовий оклад позивачу під час поновлення на посаді встановлено не було, дії відповідача щодо зарахування позивача поза штат та визначення, на думку позивача, неналежного посадового окладу, останнім не оскаржено.

Згідно із штатним розписом Головного управління Держземагенства у Рівненській області на 2016 рік, посадовий оклад заступника начальника становить 3132,00грн.

Як встановлено судом, наказом Держгеокадастру від 22.10.2020 №283-то ОСОБА_1 присвоєно 5 (п`ятий) ранг державного службовця.

Розмір надбавок до посадових окладів за ранги державних службовців затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 №15 "Питання оплати праці працівників державних органів". На момент виникнення спірних правовідносин надбавка за 5 (п`ятий) ранг державного службовця становила 600,00грн.

Згідно з довідкою Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 21.02.2023 №0-17-0.7.1-4/59-23, на дату поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління Держземагентства у Рівненський області 06 листопада 2020 року, стаж його державної служби становив 22 роки 02 місяці 06 днів, що відповідає 50% надбавки за вислугу років до посадового окладу державного службовця (а.с.243).

Крім того, як встановлено судом на момент звільнення з посади ОСОБА_1 не використав 199 календарних днів відпустки, з них: 135 календарних днів - щорічної основної відпустки, 64 календарні дні - додаткової оплачуваної відпустки.

Кількість календарних днів невикористаної позивачем відпустки сторонами не оспорюється.

Механізм обчислення середньої заробітної плати визначений Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з абзацом 1 пункту 2 Порядку №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Згідно із зазначеним абзацом пункту 4 Порядку №100, в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки (п.7 Порядку №100).

За приписами пункту 8 Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Враховуючи наведені норми та те, що позивач останні 12 місяців та останні 2 місяці не працював (з вини відповідача), розрахунок середньомісячної заробітної плати для обчислення компенсації за невикористані дні відпусток, відповідач повинен був провести, виходячи із фактично відпрацьованого часу, а саме: трьох робочих днів за період з 06.11.2020 по 10.11.2020.

Відповідач такий розрахунок не провів, натомість обрахував позивачу середньомісячну заробітну плату, застосувавши множення посадового окладу на 12 місяців з наступним діленням отриманого результату на кількість календарних днів в умовному календарному періоді за винятком святкових та неробочих днів, що суперечить положенням Порядку №100.

При цьому, суд не бере до уваги посилання відповідача на лист Міністерства соціальної політики України №928/0/206-19 (а.с.94) у зв`язку з тим, що останній має інформаційно-рекомендаційний характер та не є нормативно-правовим актом.

Обґрунтовуючи заперечення на позовні вимоги, відповідач посилався на відсутність позивача у період з 06.11.2020 по 10.11.2020 на роботі та зайняття ним у ці дні підприємницькою діяльністю, що суперечить вимогам Закону України "Про запобігання корупції" від 14.10.2014 №1700-VII.

Суд вважає такі посилання неспроможними, оскільки жодних заходів дисциплінарного впливу за наведені порушення відповідачем до позивача застосовано не було, останній був звільнений із займаної посади не за прогули, а за угодою сторін, на підставі поданої заяви. Більше того, відповідач самостійно нарахував та виплатив позивачу за період з 06.11.2020 по 10.11.2020 заробітну плату, тобто визнав, у зазначений період позивач перебував на робочому місці та працював.

Враховуючи те, що нарахування компенсації за дні невикористаних відпусток належить до дискреційних повноважень відповідача, суд, з метою ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне зобов`язати саме відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні відпусток відповідно до Порядку №100, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає таке.

Умовами застосування ч.1 ст.117 КЗпП України, є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Вказаний у ч.1 ст.117 КЗпП України законодавчий припис є загальним і не встановлює конкретні види виплат, які роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові в день його звільнення.

Частина 2 статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.05.2020 у справі №810/451/17 та у постанові від 26.02.2020 у справі №821/1083/17.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.02.2012 у справі №4-рп/2012 розтлумачив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Також у цьому Рішенні Конституційний Суд України вказав, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Отже, для обрахунку строку звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільнені застосовуються положення статті 233 КЗпП України, а невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням та для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Встановлення останнього є вкрай необхідним для точного визначення періоду затримки розрахунку при звільненні, оскільки день фактичного розрахунку є кінцевою датою нарахування середнього заробітку за весь час затримки всіх виплат при звільненні.

Крім того, для визначення розміру відшкодування працівникові заробітку за час затримки розрахунку слід відштовхуватися від розміру недоплаченої суми.

Оскільки зазначеним рішенням суд зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невикористані дні відпусток відповідно до Порядку №100, то у цьому випадку з позивачем не проведено остаточного розрахунку, що унеможливлює визначити суму, яка підлягає стягненню.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про передчасність заявлення позовних вимог про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів повністю обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач частково довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

У сукупності викладеного, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Підстави для розподілу судових витрат згідно із ст.139 Кодексу адміністративного судочинства у суду відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області про стягнення заборгованості з розрахунку при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні відпусток в сумі 21008,43грн.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області провести нарахування та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні відпусток відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

У задоволенні решти позовних відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області (вул.Симона Петлюри, буд.37, м.Рівне, 33013; ідентифікаційний код юридичної особи 39768252).

Повне рішення складено 17 березня 2023 року.

Суддя О.М. Дудар