Справа № 140/2568/22
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2023-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
про залишення позову без розгляду

17 березня 2023 року ЛуцькСправа № 140/2568/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Дмитрука В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження клопотання представника відповідача про залишення без розгляду позовної заяви в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернулася із позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій щодо відмови викладеної в листі від 31.12.2021 №350/486/1/1443ПС здійснити за заявою ОСОБА_1 від 14.12.2021 нарахування та виплату грошової компенсації за не отримане речове майно, зобов`язання здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за не отримане речове майно в сумі 10 586,00 грн.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 28.02.2022 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику сторін.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 12.03.2022 зупинено провадження у справі до моменту припинення на території України воєнного стану.

У відзиві на позов відповідач позовні вимоги не визнав. В обґрунтування своєї позиції вказав, що на момент виникнення спірних правовідносин порядок речового забезпечення військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів Збройних Сил України та інших військових формувань, а також військових ліцеїстів у мирний час передбачено Положенням про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженим Постановою КМУ від 28.10.2004 №1444 (далі - Положення №1444).

Відповідно до пункту 27 Положення №1444 військовослужбовці, звільнені у запас або у відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення. Зазначеними особам, звільненим у запас або у відставку після закінчення строку контракту.

Вказав, що військовослужбовець із службових та особистих питань повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (ст. 14 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних сил України»).

Згідно з Інструкцією з діловодства у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 11.11.1998 №400, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, одним з видів документів є рапорт (заява), з яким військовослужбовці письмово звертаються до вищої посадової особи з проханням надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо чи пояснення особистого характеру.

Відтак, факт подачі рапорту впливає як на виникнення так і на припинення військових правовідносин.

Тому, військовослужбовці, які звільняються з військової служби, за їх бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення, що передбачено Положенням №1444.

Представник відповідача зазначив, що позивач жодного разу не звертався із відповідним рапортом до свого безпосереднього начальника щодо отримання речового майна, яке позивач не отримала під час звільнення, або із рапортом про бажання отримати грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення.

Однак, лише 14.12.2021 ОСОБА_1 звернулась до командування військової частини НОМЕР_1 із заявою про здійснення виплати грошової компенсації за речове майно, яке не було отримано при звільненні з військової служби 29.10.2012, тобто після 10 років з дня звільнення позивача з військової служби.

Разом з відзивом на позовну заяву представник відповідача подав заяву про залишення позовної заяви без розгляду, яка вмотивована тим, що військовослужбовці, які звільняються з військової служби, за їх бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення, що передбачено Положенням №1444.

Вказав, що позивач жодного разу не зверталася із відповідним рапортом до свого безпосереднього начальника щодо отримання речового майна, яке позивач не отримала під час звільнення, або із рапортом про бажання отримати грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення.

14.12.2021 ОСОБА_1 звернулась до командування військової частини НОМЕР_1 із заявою про здійснення виплати грошової компенсації за речове майно, яке не було отримано при звільненні з військової служби 29.10.2012, тобто після 10 років з дня звільнення позивача з військової служби, а строк звернення до суду з відповідним позовом слід обраховуватися з моменту видання наказу командиром військової частини НОМЕР_1 про звільнення ОСОБА_1 з військової служби.

Представник відповідача вважає, що позивачем пропущений встановлений законом строк звернення до суду із цим позовом, належних обґрунтувань обставин та доказів, на підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду з цим позовом позивачем не наведено та не доведено, тому є наявні підстави для залишення позовної заяви без розгляду.

У відповіді на відзив позивач зазначила, що згоду на виключення її зі списків особового складу частини не надавала, що і не заперечує відповідач та відповідно доказів зворотнього відповідач не надав, при цьому, інших процедур, як надати згоду не передбачено.

ОСОБА_1 вважає, що предметом позову даної справи є дії відповідача щодо відмови відповіддю від 31.12.2021 №350/486/1/1443ПС здійснити за її заявою від 14.12.2021 нарахування та виплату грошової компенсації за неотримане речове майно. При цьому, оскільки лист відповідача від 31.12.2021 №350/486/1/1443ПС позивач отримала 10.02.2022, тому до суду звернулась менш ніж як у місячний строк. Просила адміністративний позов задовольнити.

17.02.2023 ОСОБА_1 подала до суду заяву про поновлення провадження у даній справі.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 22.02.2023 заяву позивача про поновлення провадження у справі задоволено та поновлено провадження у даній справі.

Відповідно до частини третьої статті 166 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Таким чином, розгляд клопотання про залишення позовної заяви без розгляду за встановленим судом порядком проведено у письмовому провадженні за наявними матеріалами.

Заява представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду в зв`язку з пропуском строку на звернення до суду підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина 3 статті 122 КАС України).

Як встановлено судом, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 29.10.2012 №45 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у відставку по статті 26 частини 6 пункту «в» (за віком) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». В подальшому наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23.11.2012 №273 (по стройовій частині) виключено ОСОБА_1 із списків особового складу та всіх видів забезпечення, направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до частини першої статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Кабінет Міністрів України, Постановою від 16.03.2016 №178, затвердив Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок №178).

Пунктами 2, 3 Порядку №178 визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Таким чином, порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178.

Тобто, чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини.

Умовою для виникнення такого обов`язку є подання військовослужбовцем відповідного рапорту під час проходження служби.

Суд враховує правову позицію викладену в постанові Верховного Суду від 27.01.2021 по справі № 340/680/20 в якій хоча і досліджувалося питання відповідальності в разі невиплати такої компенсації за неотримане речове майно на день виключення особи зі списків особового складу військової частини, однак була чітко висловлена позиція, що якщо не була подана військовослужбовцем заява до звільнення, відповідно і не виникає обов`язку у відповідача щодо виплати такої компенсації, відповідно і не може бути застосовано відповідальність до нього.

Позивачем не надано суду доказів подання рапорту щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно під час проходження служби до її звільнення.

Натомість, 14.12.2021 позивач звернулася до відповідача із заявою про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно після її звільнення з військової служби (29.10.2012), тобто після 10 років з дня звільнення з військової служби.

Відтак, строк звернення до суду з відповідним позовом слід обраховувати з моменту видання наказу командиром військової частини НОМЕР_1 про звільнення ОСОБА_1 з військової служби (29.10.2012).

Враховуючи, що до суду адміністративний позов подано лише 23.02.2022, то позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду.

Відповідно до частини третьої статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Оскільки позивачем не надано жодних доказів поважності пропущеного ним строку звернення до суду, позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс та інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 122, 123, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника відповідача про залишення позову без розгляду задовольнити.

Позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, - залишити без розгляду.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя В.В.Дмитрук