Справа № 480/764/23
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2023-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 березня 2023 року Справа № 480/764/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Опімах Л.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/764/23 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області, Державної судової адміністрації України, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Сумській області, про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, мотивуючи вимоги тим, що вона працює суддею Конотопського міськрайонного суду Сумської області з 29 березня 2004 року, наказом голови суду від 01.04.2015 їй встановлено щомісячну доплату за науковий ступінь кандидата юридичних наук у розмірі 15% посадового окладу судді, наказом від 24.04.2018 щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 50% посадового окладу, наказом від 28.10.2022 щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 60% посадового окладу. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" установлено з 1 січня прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2481 гривня, а прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, у розмірі 2102 гривні. За період з 01 жовтня 2022 року до 31 грудня 2022 року їй була нарахована суддівська винагорода, виходячи із прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2102 гривні, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2481 гривня. Зауважує, що належне матеріальне забезпечення є однією з гарантій незалежності суддів, зокрема, надання суддям за рахунок держави суддівської винагороди, а при прийнятті нових законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів. Таким чином, положення статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" щодо запровадження величини "прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді" не відповідають нормам Конституції України та нормам спеціального Закону України "Про судоустрій і статус суддів", а тому не можуть бути застосовані до визначення розміру суддівської винагороди. У свою чергу, відповідач Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області, виплативши позивачці суддівську винагороду, починаючи з 01 жовтня 2022 року до 31 грудня 2022 року, у розмірі меншому, ніж передбачено Законом України "Про судоустрій і статус суддів", допустив порушення статей 19 та 130 Конституції України, отже, такі його дії є протиправними та порушують її конституційні права та гарантії на належний соціальний захист. Просить позов задовольнити та зобов`язати ТУ ДСА України в Сумській області нарахувати та виплатити їй суддівську винагороду за вказаний період, виходячи з базового розміру посадового окладу судді - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого з 1 січня 2022 року складає 2481 грн 00 коп, з урахуванням раніше виплачених сум, а також зобов`язати Державну судову адміністрацію України забезпечити Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати їй суддівської винагороди за період з 01 жовтня 2022 року до 31 грудня 2022 року, виходячи із встановленого станом на 01 січня 2022 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2481 грн 00 коп.
Відповідач Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області позов не визнав, у наданому суду відзиві на позовну заяву зазначив, що відповідно до ст. 149 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України. Згідно з частинами першою та другою статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Тобто ТУ ДСА України в Сумській області здійснює всі нарахування і виплати лише в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом. Причиною можливої невиплати позивачці суддівської винагороди в повному обсязі протягом спірного періоду може бути недостатність виділених коштів (бюджетних асигнувань) на ці потреби. Відповідно, в такому разі невиплату суддівської винагороди в повному обсязі можна пов`язувати з діяльністю Державної судової адміністрації України як головного розпорядника бюджетних коштів. У свою чергу, у спірний період управління належним чином здійснювало фінансування суддів відповідно до бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом на 2022 рік, затвердженим ДСА України, який свідчить про повне забезпечення річного фонду суддівської винагороди ТУ ДСА України в Сумській області, та штатного розпису на 2022 рік Конотопського міськрайонного суду Сумської області з урахуванням ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік". За таких обставин ТУ ДСА України в Сумській області як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня не мало правових підстав для самостійного нарахування та визначення базового розміру посадового окладу судді з 01 січня 2022 року поза межами видатків Державного бюджету та без застосування обмежень, встановлених Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік". Просив у задоволенні позову відмовити.
Відповідач Державна судова адміністрація України позов не визнав, у наданих суду відзивах на позовну заяву зазначив, що відповідно до частини першої статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Частина третя цієї ж статті встановлює базові розміри посадового окладу судді різних інстанцій, розрахунковою величиною яких є прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" установлено у 2022 році прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, з 1 січня у розмірі 2102 гривні. Отже, Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" запроваджено розрахункову величину для визначення базового розміру посадового окладу судді, яка складає 2102 гривні. Таким чином, обрання відповідачем саме такого розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб для визначення базового розміру посадового окладу позивача є прямою вказівкою закону. Посилаючись на позицію Верховного Суду, вказує, що таким врегулюванням законодавець не порушив гарантії суддів щодо розміру суддівської винагороди, оскільки для визначення окладу судді підлягає застосуванню розмір мінімальної заробітної плати, який не є меншим від того, що застосовувався раніше до такого врегулювання. Відповідно, порівнюючи розмір мінімального прожиткового мінімуму, встановлений на 01 січня 2021 року та на 01 січня 2022 року, зазначає, що його розмір (2102 гривні) не змінився, тому твердження позивача про погіршення становища та порушення її прав та гарантій є необгрунтованим. Вважає, що порушень вимог чинного законодавства ним не допущено. Просив у задоволенні позову відмовити.
Третя особа у наданих суду поясненнях зазначила, що до повноважень ГУ ДКСУ в Сумській області не належить здійснення нарахування та виплати суддівської винагороди, відповідно, Головне управління як державний орган не має жодного зобов`язання перед позивачем. Вказує, що жодних прав та інтересів позивача ГУ ДКСУ в Сумській області не порушувало, шкоди їй не завдавало, а тому не має відповідати за шкоду, завдану їй діями інших суб`єктів.
Вивчивши матеріали справи й оцінивши докази у справі, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з огляду на таке.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 працює суддею Конотопського міськрайонного суду Сумської області з 29 березня 2004 року.
Наказом голови Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 01.04.2015 № 4-б позивачці встановлено щомісячну доплату за науковий ступінь кандидата юридичних наук у розмірі 15% посадового окладу судді. Наказом голови Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 24.04.2018 № 4-б позивачці встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 50% посадового окладу. Наказом голови Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28.10.2022 № 8-б позивачці встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 60% посадового окладу (а.с.7,8,9,10).
За період з 01 жовтня 2022 року до 31 грудня 2022 року позивачці була нарахована суддівська винагорода, виходячи із прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2102 гривні.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд враховує таке.
Відповідно до ст.ст. 126, 130 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.
Держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні визначає Закон України "Про судоустрій і статус суддів" (далі Закон).
Відповідно ч.ч. 1-3 ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці. Базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів відповідно до Конституції України. Забезпечення функціонування судової влади передбачає, зокрема, окреме визначення у Державному бюджеті України видатків на утримання судів не нижче рівня, що забезпечує можливість повного і незалежного здійснення правосуддя відповідно до закону. Видатки на утримання судів визначаються з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя (ст. 146 Закону).
Відповідно до ст.ст. 148, 149 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.
За змістом ч. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу України виключно законом про Державний бюджет України визначаються надходження та витрати Державного бюджету України.
Відповідно до ч. 4 ст. 148 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ч. 1 ст. 48 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.
Розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років.
Таким чином, відповідач у справі Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області здійснює функції розпорядника бюджетних коштів, зокрема, щодо суду, в якому працює позивач, а також забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів відповідно до Конституції України, здійснює платежі в межах бюджетних асигнувань.
Як уже зазначалося, на підставі ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" установлено у 2022 році прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, з 1 січня у розмірі 2102 гривні. Тобто цим Законом запроваджено розрахункову величину для визначення базового розміру посадового окладу судді, яка складає 2102 гривні. Отже, з прийняттям Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" зміни зазнав не розмір суддівської винагороди, а розрахункова величина. У свою чергу, обрання відповідачем саме такого розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб для визначення базового розміру посадового окладу позивача є прямою вказівкою закону.
Крім того, з огляду на положення ч. 5 ст. 242 КАС України суд враховує висновок Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI, викладений в постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 820/1853/17, за яким ця норма є бланкетною, оскільки визначає лише кількість мінімальних заробітних плат для встановлення розміру посадового окладу судді, але не встановлює розмір мінімальної заробітної плати, який необхідний для цього. За таких обставин, необхідно звернутися до інших законів, які встановлюють розмір мінімальної заробітної плати. Такі норми доповнять частину третю статті 133 Закону № 2453-VI і становитимуть єдину спеціальну норму, якою буде визначено розмір посадового окладу судді.
Враховуючи, що норма частини третьої статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року № 1402-VIII є бланкетною, оскільки встановлює лише кількість прожиткових мінімумів для обчислення базового розміру посадового окладу судді місцевого суду (30), але не встановлює розмір прожиткового мінімуму, необхідний для цього, потрібно звернутися до інших законів, які встановлюють розмір прожиткового мінімуму для визначення посадового окладу судді. Такими нормативними доповненнями є відповідні законодавчі положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік", які уточнюють частину третю 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року № 1402-VIII і становлять єдину спеціальну норму, яка визначає розмір посадового окладу судді.
Отже, у такий спосіб законодавець заборонив застосовувати новий розмір мінімальної заробітної плати (3200,00 грн) як розрахункової величини для визначення посадових окладів, зокрема й суддів, і водночас передбачив, що "до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600,00 гривень".
Крім того, Верховний Суд зазначив, що таким врегулюванням законодавець не порушив гарантії суддів щодо розміру суддівської винагороди, оскільки для визначення окладу судді підлягає застосуванню розмір мінімальної заробітної плати, який не є меншим від того, що застосовувався раніше до такого врегулювання.
Порівнюючи розмір мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений на 01 січня 2021 року та на 01 січня 2022 року, слід зазначити, що його розмір (2102 гривні) не змінився, а тому суд констатує відсутність у спірних правовідносинах негативного впливу на рівень матеріального забезпечення позивача, який є складовою її незалежності, від зміни розрахункової величини.
До того ж визначення відповідачем розміру суддівської винагороди, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2102 гривні, не є його самовільними діями, а є прямою вказівкою Закону.
Таким чином, у спірний період норма Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік", якою визначено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01 січня 2022 року у розмірі 2102 гривні, була чинною, неконституційною не визнавалася та не скасована, а тому підлягає застосуванню при нарахуванні та виплаті позивачці суддівської винагороди. Разом з тим ТУ ДСА України в Сумській області як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня не мало правових підстав для нарахування та виплати суддівської винагороди поза межами видатків Державного бюджету та без урахування положень статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік", що, у свою чергу, відповідає принципу збалансованості бюджетної системи України, передбаченому п. 2 ч. 1 ст. 7 Бюджетного кодексу України, за яким повноваження на здійснення витрат бюджету мають відповідати обсягу надходжень бюджету на відповідний бюджетний період.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Враховуючи викладене, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд вважає, що в період з 01 жовтня 2022 року до 31 грудня 2022 року обчислення та виплата суддівської винагороди позивачці, виходячи із прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2102 гривні, здійснені ТУ ДСА України в Сумській області з дотриманням Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік", його дії є такими, що відповідають приписам ч. 2 ст. 2 КАС України, тому за наведених обставин і правових норм вимоги позивача необґрунтовані та не підлягають задоволенню. Відповідно, у суду немає підстав і для задоволення вимоги про зобов`язання Державної судової адміністрації України забезпечити Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати позивачці суддівської винагороди за період з 01 жовтня 2022 року до 31 грудня 2022 року, виходячи із встановленого станом на 01 січня 2022 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2481 грн 00 коп.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Опімах