Справа № 200/5191/22
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2023-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2023 року Справа№200/5191/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабіча С.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі - 1-й відповідач), згідно з яким просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області № 30 від 03.06.2022 року про відмову позивачу, ОСОБА_1 , в призначенні пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до страхового стажу позивача, ОСОБА_1 , період роботи з 31.07.1978 року по 20.02.1997 року у КСП "Імені Урицького";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву позивача, ОСОБА_1 , від 30.05.2022 року про призначення пенсії за віком.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що 03.06.2022 року на наслідками розгляду його заяви від 30.05.2022 року було прийнято рішення № 30, яким позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу.

Як вказується позивачем у позовній заяві, при розгляді заяви від 30.05.2022 року про призначення пенсії та прийнятті відповідного рішення від 03.06.2022 року № 30 до страхового стажу позивача не було зараховано період роботи у колгоспі (КСП) "Імені Урицького" з 31.07.1978 року по 20.02.1997 року у зв`язку з відсутністю уточнюючих довідок про встановлений мінімум, відпрацьовані вихододні та реорганізацію колгоспу.

Із зазначеним вище рішенням позивач не погоджується і вважає, що він має право на призначення пенсії за віком на підставі положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

1-й відповідач позов не визнав та подав до суду клопотання про заміну відповідача у справі на належного - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, оскільки саме цим органом Пенсійного фонду України здійснювався розгляд заяви позивача про призначення пенсії та приймалося відповідне рішення.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 15.12.2022 року подану ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області позовну заяву про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії було прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 200/5191/22 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою від 19.01.2023 року до участі у справі в якості другого відповідача залучено Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - 2-й відповідач).

Також вказаною ухвалою прийнято до розгляду уточнену позовну заяву, відповідно до якої позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 30 від 03.06.2022 року про відмову позивачу в призначенні пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 31.07.1978 року по 20.02.1997 року у КСП "Імені Урицького";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву позивача від 30.05.2022 року про призначення пенсії за віком.

Враховуючи вищенаведене, розгляд справи та прийняття цього рішення здійснюються судом з урахуванням уточненої позовної заяви.

2-й відповідач у наданому до суду відзиві на позовну заяву позов не визнав та просить суд повністю відмовити у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи свої заперечення проти позову, 2-й відповідач, серед іншого, вказує на те, що оскаржуване рішення № 30 від 03.06.2022 року про відмову позивачу у призначенні пенсії є законним та обґрунтованим.

Так, 2-й відповідач у відзиві на позов зазначає, що на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії страховий стаж позивача складав 22 роки 11 місяців 10 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.

До страхового стажу позивача не було зараховано період роботи з 31.07.1978 року по 20.02.1997 року, оскільки у трудовій книжці відсутній запис щодо зміни назви організації (реорганізації) з "Колхоз им. Урицкого" на "КСП им. Урицкого".

Зарахування до страхового стажу даного періоду трудової діяльності потребує надання уточнюючих довідок про реорганізацію, однак такі довідки позивачем не надані.

Крім того, як вказує відповідач у відзиві, в архівних довідках, які були додані до заяви, відсутні встановлені мінімуми трудової участі в громадському господарстві за відповідні роки через що неможливо правильно встановити тривалість страхового стажу позивача.

Для зарахування вищезазначеного періоду до страхового стажу необхідним є надання уточнюючих довідок, виданих на підставі первинних документів підприємства, що містять інформацію про встановлені мінімуми трудової участі в громадському господарстві, проте цих довідок позивачем також не надано.

Частиною 5 статті 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути дану справу на підставі наявних у суду матеріалів та прийняти дане рішення у порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно встановивши всі її обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується відповідною копією паспорта серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, , місцезнаходження: 58002, Чернівецька область, м. Чернівці, вул. Кобилянської Ольги, буд. 1 / пл. Центральна, буд. 3, та Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, , місцезнаходження: 21028, Вінницька область, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, буд. 7, є органами державної влади, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

30.05.2022 року позивач звернувся до органів Пенсійного фонду із заявою (з доданими документами) про призначення пенсії за віком у порядку, визначеному Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон № 1058-IV).

Подана заява була опрацьована за принципом екстериторіальності згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

03.06.2022 року, за наслідками розгляду поданої позивачем заяви, 2-м відповідачем було прийнято рішення № 30, яким позивачу було відмовлено у призначенні пенсії.

Згідно з цим рішенням період роботи позивача з 31.07.1978 року по 20.02.1987 року не зараховано до страхового стажу, вказано про те, що для зарахування потрібно надати уточнюючі довідки про встановлений мінімум, відпрацьовані вихододні та реорганізацію (перейменування) колгоспу за даний період роботи.

Враховуючи наведене, 2-м відповідачем відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком у зв`язку відсутністю необхідної кількості років страхового стажу.

Суд зауважує, що в оскаржуваному рішенні від 03.06.2022 року № 30 про відмову у призначенні пенсії зазначається про незарахування до страхового стажу позивача періоду часу по 20.02.1987 року, тоді як за розрахунком стажу позивача (форма РС-право) незарахованим є період часу до 20.02.1997 року (зарахування здійснено з 20.02.1997 року).

Аналогічна кінцева дата (тобто саме 20.02.1997 року) вказується позивачем у позовній заяві та 2-м відповідачем у відзиві на позов.

З огляду на вказані обставини, у даному рішенні судом надається оцінка правомірності незарахування до страхового стажу позивача періоду з 31.07.1978 року по 20.02.1997 року, у тому числі виходячи із заявлених позовних вимог.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основи соціального захисту, форми та види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Принципи, засади і механізми призначення, перерахунку і виплати пенсії визначаються положеннями Закону № 1058-IV.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно з цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно зі статтею 1 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до вимог частини 1 статті 26 Закону № 1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Частиною 2 статті 24 Закону № 1058-IV установлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів і в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

За змістом частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Порядок підтвердження стажу роботи регламентується статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року (далі - Закон № 1788-ХІІ), який діяв до набрання чинності Законом № 1058-IV.

Згідно з положеннями статті 62 Закону № 1788-ХІІ (які кореспондуються зі статтею 48 Кодексу законів про працю України) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Саме такий Порядок був затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року.

Відповідно до пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1. Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637.

Аналіз наведених правових норм дозволяє дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж, є трудова книжка і лише у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, може постати необхідність у використанні додаткових даних для підтвердження стажу.

Водночас, надання уточнюючої довідки підприємства, установи, організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або за відсутності необхідних записів у трудовій книжці, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах під час встановлення трудового стажу також констатовано Верховним Судом у постанові від 16.09.2022 року у справі № 560/1399/19.

У трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 від 05.02.1986 року щодо спірного періоду роботи наявні такі записи:

- № 1: 31.07.1978 року - прийнятий до членів колгоспу ім. Урицького (наказ № 10 від 31.07.1978 року);

- № 2: 20.02.1997 року - звільнений із членів КСП ім. Урицького за власним бажанням по переведенню до ТОВ "Колос" (наказ № 18 від 20.02.1997 року).

У проміжку між вказаними записами трудової книжки містяться відомості про призов позивача до лав Радянської Армії.

З наданого до справи розрахунку стажу позивача (форма РС-право) судом установлено, що період служби позивача в армії з 17.10.1979 року по 17.10.1981 року був зарахований до страхового стажу позивача, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині зарахування зазначеного періоду до страхового стажу позивача задоволенню не підлягають.

Крім того, з розрахунку стажу позивача судом установлено, що дата 20.02.1997 року так само є зарахованою до страхового стажу позивача, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині зарахування цієї дати до страхового стажу позивача також задоволенню не підлягають.

Отже, незарахованими до страхового стажу позивача залишаються періоди його роботи з 31.07.1978 року по 16.10.1979 року та з 18.10.1981 року по 19.02.1997 року.

Суд зауважує, що записи № 1 та № 2 у трудовій книжці позивача здійснені належним чином та не мають дефектів їх вчинення, що не заперечується відповідачами.

За змістом оскаржуваного рішення від 03.06.2022 року № 30 про відмову у призначенні пенсії підставою для відмови у зарахуванні вказаних періодів до страхового стажу позивача стала відсутність уточнюючих довідок про реорганізацію (перейменування) підприємства та про встановлений мінімум і відпрацьовані вихододні.

Виходячи зі змісту цього рішення, відсутність у трудовій книжці позивача записів про реорганізацію підприємства не є підставою для відмови у зарахуванні спірного періоду (або періодів) до страхового стажу позивача, як про це вказує 2-й відповідач у відзиві на позов.

Разом із цим, суд зазначає, що відсутність у трудовій книжці позивача записів стосовно реорганізації підприємства, на якому позивач працював у спірний період (періоди), не тягне за собою недійсність трудової книжки позивача у цілому та не впливає на зміст записів у трудовій книжці позивача щодо спірних періодів його роботи.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 року № 301 визначено, що трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях як документи суворої звітності, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку.

Відповідно до пункту 4 даної постанови Кабінету Міністрів України відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки лише для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка є працівником того або іншого підприємства, установи, організації, і не може впливати на особисті права останньої.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 року у справі № 677/277/17.

Також суд зазначає, що право осіб на пенсійне забезпечення не повинно безумовно залежати від дій (бездіяльності) осіб, зобов`язаних вести облік трудового стажу працівників.

Позивач як особа, на яку не покладено обов`язків щодо організації ведення обліку, зберігання і видачі трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей, а тому невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для незарахування пенсійним органом страхового стажу і, як наслідок, для обмеження права позивача на пенсійне забезпечення. На працівника не може перекладатися тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці; працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення.

Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається не на працівника, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 19.12.2019 року у справі № 307/541/17.

Крім того, у постанові від 30.09.2019 року у справі № 638/18467/15-а Верховний Суд прямо зауважив на тому, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації її конституційного права на соціальний захист.

Відтак, на позивача не може бути покладено відповідальність за відсутність у трудовій книжці записів щодо реорганізації (у тому числі перейменування) підприємства.

Суд зазначає, що в даному разі позивач не претендує на пільгове пенсійне забезпечення (підтвердження права на яке, за пунктом 20 Порядку № 637, у деяких випадках потребує надання уточнюючих довідок), спірним у цій справі є питання що, стосується зарахування до страхового стажу позивача вказаного у трудовій книжці певного періоду (періодів) роботи.

У той же час, позивачем були надані архівні довідки виконавчого комітету Білозерської міської ради від 17.12.2021 року № 02/17-3224, № 02/17-3225, № 02/17-3226, № 02/17-3227, № 02/17-3228, № 02/17-3229, № 02/17-3230, № 02/17-3231, № 02/17-3232 та № 02/17-3233, зміст яких свідчить, що "Колхоз Урицкого" (з 1978 року по 1995 рік) та "КСП им. Урицкого" (з 1996 року по 1997 рік) є одним і тим самим підприємством, яке було перейменовано.

Зазначені архівні довідки, серед іншого, містять відомості про заробітну плату позивача та відпрацьовані ним дні (людино-дні), зокрема, за 1979, 1982, 1984-1996 роки.

Відсутність у цих архівних довідках інформації щодо заробітку та відпрацьованих днів за певні періоди (1978, 1980-1981, 1983, 1997 роки) є наслідком недоліків або пошкодження первинної документації (про що вказується у цих архівних довідках), відповідальність за що також не може нести позивач як особа, на яку не покладено обов`язків щодо оформлення та зберігання первинної документації підприємства.

Суд зауважує, що відповідно до вимог Порядку № 22-1 пенсійний орган при прийманні документів щодо призначення пенсії не позбавлений права направляти відповідні запити для отримання необхідних відомостей з державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних до власників (розпорядників) зазначених відомостей.

При цьому, в разі відсутності необхідних документів або їх неналежного оформлення, пенсійний орган повинен повідомити заявника про необхідність надання ним додаткових документів або дооформлення поданих документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії (пункт 4.2. Порядку № 22-1).

У даному випадку 2-й відповідач прийняв оскаржуване рішення № 30 від 03.06.2022 року про відмову у призначенні пенсії, обмежившись обсягом первісно поданих позивачем документів та без урахування наведених вище обставин.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення у випадку повної, часткової, тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто позивач, як громадянин України, у розрізі даної справи, за умови підтвердження трудового стажу, наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.

Правова позиція аналогічного змісту була викладена Верховним Судом у постановах від 28.08.2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25.09.2018 року у справі № 242/65/17 та від 27.02.2019 року у справі № 423/3544/16-а.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про те, що періоди роботи позивача з 31.07.1978 року по 16.10.1979 року та з 18.10.1981 року по 19.02.1997 року в КСП ім. Урицького (попереднє найменування - колгосп ім. Урицького) безпідставно не зараховані до страхового стажу позивача, у зв`язку з чим рішення 2-го відповідача № 30 від 03.06.2022 року про відмову у призначенні пенсії є протиправним і підлягає скасуванню.

Як установлено судом з матеріалів позовної заяви та відзиву на позов, позивачем було подано заяву про призначення пенсії за віком 30.05.2022 року.

Згідно з абзацом 13 пункту 4.2. Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

За результатами автоматичного розподілу справ у електронній підсистемі за принципом екстериторіальності розгляд заяви позивача від 30.05.2022 року про призначення пенсії за віком було розподілено на відділ пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Тобто, розгляд заяви позивача від 30.05.2022 року та прийняття відповідного рішення здійснювалися Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області, а не Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

Суд зазначає, що дії зобов`язального характеру, як спосіб поновлення порушених прав, можуть бути застосовані судом виключно до того органу, дії, бездіяльність чи рішення якого визнані протиправними та (або) скасовані.

Отже, у даній справі дії зобов`язального характеру можуть бути застосовані лише до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, як до того органу, рішення якого визнається судом протиправним і скасовується.

За цих обставин у задоволенні позовних вимог щодо Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області слід відмовити.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 10 частини 2 та абзацом 2 частини 4 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів. У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, застосувавши частину 2 статті 9 та статтю 245 КАС України, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог шляхом:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 30 від 03.06.2022 року про відмову позивачу в призначенні пенсії;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву позивача від 30.05.2022 року про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу позивача періоди роботи позивача з 31.07.1978 року по 16.10.1979 року та з 18.10.1981 року по 19.02.1997 року в КСП ім. Урицького (попереднє найменування - колгосп ім. Урицького).

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992,40 грн. (квитанція від 29.11.2022 року).

Докази здійснення інших судових витрат позивачем не надані.

Визначаючи кількість вимог немайнового характеру, які були заявлені позивачем, суд враховує, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, зобов`язання прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою.

Суд задовольнив пов`язані між собою немайнові позовні вимоги про визнання рішення протиправним і його скасування та про зобов`язання вчинити певні дії щодо 2-го відповідача, у зв`язку з чим за рахунок бюджетних асигнувань останнього на користь позивача підлягають присудженню понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у сумі 992,40 грн.

Керуючись нормами Конституції України, Законів України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та "Про пенсійне забезпечення", постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", постановою правління Пенсійного фонду України "Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області та до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 30 від 03.06.2022 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: 21028, Вінницька область, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, буд. 7) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) від 30.05.2022 року про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи позивача з 31.07.1978 року по 16.10.1979 року та з 18.10.1981 року по 19.02.1997 року в КСП ім. Урицького (попереднє найменування - колгосп ім. Урицького).

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: 21028, Вінницька область, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, буд. 7) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місця проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Повне судове рішення складене 20 березня 2023 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Приймаючи до уваги прийняття даного рішення у порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч