Справа № 1740/1949/18
Суддя: В.В. Щербаков
Дата ухвалення: 2023-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 березня 2023 року м. Рівне №1740/1949/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді В.В. Щербакова, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у Рівненській області
про скасування податкового повідомлення-рішення, -
В С Т А Н О В И В:

Позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача, Головного управління ДФС у Рівненській області, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відповідача від 29.05.2018 №0-1705 на суму 12374,21грн. В обґрунтування позову зазначає, що в 2017 року їй необхідно сплатити податок в розмірі 3395,39грн. за фіксованою ставкою оподаткування 6,89грн. до бази оподаткування - у відповідності до розрахунку ставки затвердженого рішенням Дубровицької міської ради від 27.01.2015 №947 - 0,5% до м.з.п. на 01 січня звітного періоду та у взаємозв`язку із Законом України Про державний бюджет на 2015 рік від 28.12.2014. Цим Законом визначено м.з.п. із вересня 2015року в розмірі 1378грн. та яка не змінилась за Законом на 01.01.2016. Наступними ж рішеннями ради не було своєчасно оприлюднена саме нова фіксована ставка з врахуванням, дати оприлюднення нової м.з.п., яка б відповідала офіційно встановленій м.з.п. саме на 01.01.2017, а також саме рішення міської ради №332 від 16.02.2017 застосоване відповідачем, прийняте та оприлюднене по за встановленими Податкового кодексу України строками, що не дає законодавчих підстав для їх застосування на цей період. Фіскальним органом, при винесенні податкового повідомлення - рішення, не взято до уваги специфічність рішень міської ради щодо встановлення податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки. За всіма рішеннями ради встановлена (змінена) і оприлюднена не ставка оподаткування, а її розрахунок по встановленому відсотку в прямій залежності від ще не встановленого Законом, в більшості випадків, невідомого розміру мінімальної заробітної плати саме на 1 січня звітного (податкового) періоду та яка, в більшості випадків, не була оприлюднена і раніше - за шість місяців до початку цього періоду. Відповідач, при винесенні податкового повідомлення - рішення, зобов`язаний був попередньо, у відповідності до норм п.п.4.1.9 та 12.3.4 Податкового кодексу України встановити за такими рішеннями ради саму дату оприлюднення самої ставки (зміну ставки) податку, для наявності законодавчих підстав її застосування по визначенню податкових зобов`язань за звітний період, а не лише дату оприлюднення розрахунку ставки(зміну розрахунку ставки) - у відсотках до невідомої ще м.з.п. на 01.01.2017. Ним при цьому проігноровано норми Податкового кодексу України, які дають визначення ставки податку. Таким чином, у відповідності до норм Податкового кодексу України - ставка по даному податку повинна бути встановлена лише абсолютною (специфічною), фіксованою, конкретною величиною вираженою в грошах. Натомість, ж рішення міської ради, зобов`язують платника податків та контролюючого органу самим визначати розмір ставки і дату її оприлюднення при наявності інформації про офіційно встановлену і своєчасно оприлюднену мінімальну заробітну плату до 15 липня року, що передує плановому, звітному періоду, яка відповідала б і м.з.п, встановленій саме на 01 січня звітного (податкового) періоду. Однак, фіскальний орган протиправно не встановив дату фактичного оприлюднення саме зміненої ставки оподаткування, для наявності підстав по застосуванню цієї зміненої ставки за 2017 рік. На підставі викладеного, позивач просить адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 06.08.2018 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін 29.08.2018.

Відповідач Головне управління ДПС у Рівненській області, позов не визнав, подав відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву зазначає, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року. Звітним податковим періодом, щодо оскаржуваного рішення є 2017 рік. Статтею 8 Закону України Про Державні бюджет України на 2017 рік установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з січня - 3200 гривень. Відповідач зазначає, що затвердження державного бюджету відноситься до компетенції Верховної Ради України, а строки подання проекту закону про державний бюджет, де визначена мінімальна заробітна плата на плановий рік, та його оприлюднення чітко зазначено в Регламенті Верховної Ради України. Позивач є власником об`єкту нежитлової нерухомості, тому зобов`язаний сплачувати податок на нерухоме майно за 2017 рік. Фіскальний орган наголошує, що Дубровицькою міською радою Рівненської області 16.02.2017 прийнято рішення №332, відповідно до якого внесені зміни до рішення міської ради від 14.07.2016 №185, яким встановлено ставку оподаткування в розмірі 1% від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного періоду. Головне управління ДФС у Рівненській області діє згідно з наданими йому повноважень, та керується законодавчими актами, які були чинні за той податковий період коли виникло зобов`язання у позивача. Пунктом 4 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Законом України від 20 грудня 2016 року № 1791-VIII Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році, установлено що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфер якщо сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом

Позивач у відповіді на відзив підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач у запереченні на відповідь на відзив просив відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Рішенням від 29 серпня 2018 року Рівненський окружний адміністративний суд у задоволенні позову відмовив повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ФОП ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на ті обставини, що виходячи із норм прямої дії Конституції України та імперативних норм Податкового кодексу України, в який зміни не вносились, і він має пріоритет над іншими законодавчими актами у сфері податкових відносин, рішення Дубровицької міської ради від 16.02.2017р. №332 прийняте поза терміном встановленим пп.4.1.9 п.4.1 ст.4 та пп. 12.3.4 п. 12.3, п. 12.5 ст.12 Податкового кодексу України, що не дає підстав для його застосування по визначенню податкових зобов`язань за 2017 рік.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.12.18 рішення Рівненського окружного адміністративного суду залишено без змін. Постановою Верховного суду від 01.08.2022 рішення Рівненського окружного адміністративного суду та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду - скасовано, справу направлено на новий розгляд.

25.08.2022 року на відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи №1740/1949/18 дану справу передано на розгляд судді Щербакова В.В.

Ухвалою суду від 30.08.2022 суд дійшов висновку про необхідність прийняття до провадження адміністративної справи та здійснення розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження.

У відповідності до ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» №1200 від 18.12.2018, утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/1200-2018-%D0%BF)

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 №227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» (далі - Постанова №227), затверджено Положення про Державну податкову службу України (далі - Положення про ДПС) та Положення про Державну митну службу України (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/227-2019-%D0%BF).

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року № 893 "Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби" вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком, до якого, у тому числі, включене Головне управління ДПС у Рівненській області.

Абзацами 3 та 4 пункту 2 вказаної Постанови установлено, що територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається Державною податковою службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної податкової служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови, як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структур, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій; права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи.

Наказом ДПС України від 30 вересня 2020 року № 529 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби", утворено як відокремлені підрозділи Державної податкової служби територіальні органи за переліком згідно з додатком, до якого, зокрема, включено Головне управління ДПС у Рівненській області.

30 вересня 2020 року проведено державну реєстрацію створення Головного управління ДПС у Рівненській області як відокремленого підрозділу (код ЄДРПОУ ВП 44070166) юридичної особи ДПС України (), про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис за № 008085321.

Наказом ДПС України від 12 листопада 2020 року № 643 «Про затвердження положень про територіальні органи ДПС», затверджено Положення про Головне управління ДПС у Рівненській області (Положення доступне для перегляду в мережі Інтернет за посиланням: https://rv.tax.gov.ua/data/files/253986.pdf).

Відповідно до абзацу 3 пункту 1 вказаного Положення, Головне управління ДПС у Рівненській області як відокремлений підрозділ ДПС України є правонаступником майна, прав та обов`язків Головного управління ДПС у Рівненській області ().

Наказом ДПС України від 24 грудня 2020 № 755 "Про початок забезпечення здійснення територіальними органами ДПС повноважень та функцій" розпочато з 01 січня 2021 року здійснення територіальними органами ДПС України, утвореними як її відокремлені підрозділи, повноважень і функцій територіальних органів ДПС України, що ліквідуються відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року № 893 "Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби".

За правилами частини першої статті 52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Суд зазначає, що функції держави не зникають із ліквідацією юридичної особи публічного права (крім випадку повної відмови держави від виконання певних функцій, що потребуватиме відповідних змін у законодавстві), а тому, у будь-якому випадку, враховуючи принцип безперервності влади, має бути вирішено питання про «функціональне» правонаступництво юридичної особи публічного права, щодо якої не існує запису в ЄДР про припинення.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для заміни відповідача у справі на правонаступника - Головне управління ДПС у Рівненській області (код ЄДРПОУ ВП 44070166).

З`ясувавши обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на об`єкт нежитлової нерухомості за адресою АДРЕСА_1 , нежитлова будівля "виробничий корпус" загальною площею 492,8 кв.м. (розмір частки 1).

У зв`язку з чим, Головним Управлінням ДФС у Рівненській області винесено податкове повідомлення-рішення від 29.05.2018 №-1705, якими позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік в розмірі 15769,60грн.

Вважаючи дане податкове повідомлення-рішення протиправним, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи адміністративний спір по суті суд зазначає наступне.

Рішенням Дубровицької міської ради Рівненської області від 27.01.2015 №947 встановлений податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території міста Дубровиця. Зокрема, для інших будівель (приміщень), як типу об`єктів нежитлової нерухомості, якою володіє позивач, встановлена ставка податку на нерухоме майно у розмірі 0,5 % від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року.

Відповідно до рішення Дубровицької міської ради Рівненської області від 04.02.2016 №82, внесені зміни до рішення від 27.01.2015 №947, а саме змінена ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості, яка встановлена у розмірі 2 % від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) періоду.

Рішенням Дубровицької міської ради Рівненської області від 14.07.2016 №185 встановлений податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території міста Дубровиця. Зокрема, для інших будівель (приміщень), як типу об`єктів нежитлової нерухомості, якою володіє позивач, встановлена ставка податку на нерухоме майно у розмірі 1,5 % від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року.

Відповідно до рішення Дубровицької міської ради Рівненської області від 16.02.2017 №332 внесені зміни до рішення від 14.07.2016 №185, а саме змінена ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості, яка встановлена у розмірі 1% від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) періоду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

01.01.2015 набрав чинності Закон України №71-VIII від 28.12.2014 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким викладено в новій редакції статтю 266 Податкового кодексу України "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки".

Підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункти 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України).

При цьому підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України закріплено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно з підпунктом 266.7.2 пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Щодо новоствореного (нововведеного) об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об`єкт.

Контролюючі органи за місцем проживання (реєстрації) платників податку в десятиденний строк інформують відповідні контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості про надіслані (вручені) платнику податку податкові повідомлення-рішення про сплату податку у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Тобто, із набранням чинності вказаними положеннями ПК України 01.01.2015, власники об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за виключенням випадків, визначених підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Згідно з підпунктом 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють:

а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;

б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;

в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;

г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;

ґ) будівлі промислові та склади;

д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);

е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;

є) інші будівлі.

Згідно з пунктом 30.1 статті 30 Податкового кодексу України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Пунктом 30.2 статті 30 Податкового кодексу України передбачено, що підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Відповідно до підпункту є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (в редакції чинній у 2018 році) не є об`єктом оподаткування: будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України.

Відповідно до ДК 018-2000 будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу Будівлі нежитлові група 125 Будівлі промислові та склади клас 1251 Будівлі промисловості.

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 Будівлі промисловості, який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості, 1251.2 Будівлі підприємств чорної металургії, 1251.3 Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості, 1251.4 - "Будівлі підприємств легкої промисловості, 1251.5 Будівлі підприємств харчової промисловості, 1251.6 Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості, 1251.7 Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості, 1251.8 Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості, 1251.9 Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне.

Говорячи про промислове підприємство, необхідно зауважити, що в законодавстві України не існує правової норми, яка б чітко визначала дане поняття.

У відповідності до Національного класифікатора України ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11.10.2010 № 457 (надалі - ДК 009:2010), економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції. Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях В Добувна промисловість та розроблення кар`єрів, С Переробна промисловість, О Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря, Е Водопостачання; каналізація, поводження з відходами та Р Будівництво.

Тобто, в цілях застосування норм підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України промисловими вважаються підприємства, які відповідно до ДК 009:2010 належать до вищезазначених секцій.

Слід зазначити, що термін промислове підприємство охоплює всі підприємства, які належать до таких галузей економічної діяльності: добувна промисловість, переробна промисловість, будівництво, електроенергія, газ, водопостачання і санітарне обслуговування, транспорт, склади і служби зв`язку (стаття 1 Конвенції про допомогу у випадках виробничого травматизму від 08.07.1964 № 121). Перероблення - це технологічний процес, виконання якого змінює форму, властивості чи склад сировини, напівфабрикатів або, в окремих випадках, готової продукції, задля отримання нової продукції. Переробна промисловість - усі види економічної діяльності, віднесені до секції С Переробна промисловість. До неї належать як кустарно-ремісничі промисли, так і серійне виробництво.

Таким чином, в розумінні підпункту є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, промислові будівлі та складські приміщення промислових підприємств.

Вищевикладені обставини, а також положення підпункту 4.1.2 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України, статті 51 Цивільного кодексу України, статті 62 Господарського кодексу України свідчать про те, що будівлі, які належать на праві власності позивачеві є будівлями промисловості, а тому згідно з підпункту є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінним від земельної ділянки. Аналогічна правова позиція в подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 31.01.2018 у справі № 822/2624/16.

Водночас, застосування системного способу тлумачення, який вимагається при застосуванні поширювального тлумачення, дозволяє дійти до висновків, що обираючи за вихідне поняття промисловість, у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм, у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (в т.ч. його процесу).

Відтак, функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівля промисловості, є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі промисловості, тобто будівлі, які використовуються для виготовлення промислової продукції будь-якого виду, що узгоджується з висновками Верховного Суду, які викладені у постанові від 17.02.2020 у справі № 820/3556/17.

У цій постанові судова палата частково відступила від висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 15.05.2018 (справа №806/2676/17), а саме в частині, що застосування підпункту є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов, наявність будівель промисловості та перебування у власності промислових підприємств.

Таким чином, перебування нерухомого майна у власності фізичної особи не є перешкодою для застосування положень підпункту є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, у разі якщо такі об`єкти використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Отже, на підставі вищевикладеного, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є саме правовий статус будівлі.

Вказана правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду у постановах від 10.04.2020 у справі №823/1751/17 та від 24.07.2020 по справі №500/90/19, які в силу вимог статті 242 КАС України враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що належна позивачу будівля виробничого корпусу за адресою вул.Нова, 15, м.Дубровиця відносяться до будівель промисловості, а відтак не є об`єктом оподаткування в силу вимог підпункту є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, а податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 29.05.2018 № 0-1705 є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 704,80 грн.

Суд також враховує, що за подання апеляційної та касаційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1057,20 грн. та 1409,60 грн. Питання розподілу даних судових витрат судами не вирішувалось.

Відповідно до положень ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Суд зазначає, що судове рішення про направлення справи на новий розгляд не є рішенням, прийнятим на користь однієї із сторін у справі, оскільки передбачає повторну передачу справи до суду відповідної інстанції для нового розгляду по суті.

Системний аналіз викладених положень дає підстави для висновку про те, що у випадках передачі справи на новий розгляд чи продовження розгляду розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та касаційної скарги, здійснює адміністративний суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Аналогічний підхід щодо розподілу судових витрат застосовано Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 17.10.2018 у справі №800/234/17, а також Верховним Судом, зокрема, в ухвалах від 22.02.2019 у справі №826/14412/17, від 16.07.2019 у справі №821/449/18.

Суд зазначає, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2018 апеляційну скаргу залишено без задоволення, рішення Рівненського окружного адміністративного суду без змін, постановою Верховного Суду від 04.08.2022 рішення Рівненського окружного адміністративного суду скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відтак, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 1057,20 грн. сплачений за подання апеляційної скарги та судовий збір в сумі 1409,60 грн. сплачений за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 29.05.2018 №0-1705.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області судовий збір у розмірі 3171,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 17 березня 2023 року.

Учасники справи:

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська,12,м. Рівне, 33023, )

Суддя В.В. Щербаков