Справа № 320/4141/22
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2023-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2023 року справа №320/4141/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (місцезнаходження: 08500, вул. Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Київська область, ), оформлене листом від 15.02.2022 №2311-2328/Б-02/8-1000/22 про відмову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у переведенні з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (місцезнаходження: 08500, вул. Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Київська область, ), зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) період проходження служби на посадах в органах місцевого самоврядування з 14.09.2012 по 17.11.2015, з 09.12.2015 по 13.11.2020 та військової служби з 05.08.1977 по 31.10.2000;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (місцезнаходження: 08500, вул. Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Київська область, ), перевести ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ та здійснити нарахування та виплату такої пенсії з 01.02.2022 (з дня звернення із відповідною заявою).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що в період з 05.08.1977 по 31.10.2000 перебував на військовій службі, відповідно до наказу командування військової частини НОМЕР_2 від 31.10.2000 №217 був звільнений у запас за станом здоров`я. Загальний стаж роботи на військовій службі становить 23 роки 2 місяці 26 днів. Вказав, що у період з 02.10.2013 по 19.08.2020 позивач перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримував пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а з 19.08.2020 на підставі особистої заяви він був переведений з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_3 від 06.11.2000 позивач працював також на посадах в органах місцевого самоврядування, а саме: з 01.11.2000 по 19.12.2000 - на посаді спеціаліста 2 категорії фінансово-господарського відділу виконкому Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області; з 14.09.2012 по 17.11.2015 - на посаді секретаря Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області; з 09.12.2015 по 13.11.2020 - на посаді секретаря Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області. Загальний стаж роботи позивача в органах місцевого самоврядування становить 8 років 2 місяці 25 днів. Враховуючи відповідний стаж роботи та військової служби, 01.02.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою про переведення його із пенсії за віком на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу». Проте отримав рішення у формі листа від 15.02.2022 №2328/Б-02/8-1000/22, яким відповідач відмовив позивачу у переведенні його з пенсії за віком на пенсію державного службовця, мотивуючи це тим, що стаж роботи з 14.09.2012 по 13.11.2020 на посадах, віднесених до органів місцевого самоврядування, до державної служби не зараховується. Окрім того, відповідач взагалі не взяв до уваги стаж військової служби позивача за період з 05.08.1977 по 31.10.2000.

Також позивач зазначив, що 23.02.2022 він повторно звернувся до відповідача із заявою про переведення його на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу», додавши довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 15.02.2022 №10-02 та від 15.02.2022 №11-02, проте станом на день звернення до суду відповіді на своє звернення від 23.02.2022 від відповідача так і не отримав.

Позивач вважає дії відповідача щодо відмови у переведенні його з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу» протиправними та такими, що порушують право на отримання пенсії у розмірі, передбаченому Законом, та суттєво погіршують його фінансове становище, з огляду на що існує необхідність у поновленні порушеного права позивача на переведення його з пенсії за віком на пенсію державного службовця.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.05.2022 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

08.06.2022 від Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено про відсутність правових підстав для призначення позивачу пенсії державного службовця. ГУ ПФУ у Київській області посилається на те, що згідно трудової книжки ОСОБА_1 стаж роботи на державній службі з 01.11.2000 по 19.12.2000 становить 1 місяць 19 днів, період роботи в Переяславській міській раді з 14.09.2012 по 13.11.2020 - робота на посадах, віднесених до органів місцевого самоврядування. За матеріалами пенсійної справи відсутні відомості щодо нарахованих сум грошового забезпечення та про сплачені страхові внески за період військової служби з 01.07.2000 по 31.10.2000.

ГУ ПФУ у Київській області стверджує, що посадові особи місцевого самоврядування не є державними службовцями, а тому періоди роботи на посадах службовців в органах місцевого самоврядування не можуть бути зараховані до стажу державної служби.

У відповіді на відзив позивач зазначив про не спростування відповідачем у відзиві на позовну заяву доводів та аргументів, викладених у позовній заяві, а служба в органах місцевого самоврядування та військова служба зараховуються до державної служби згідно з нормами чинного законодавства.

До відзиву на позовну заяву ГУ ПФУ у Київській області додало витребувані судом докази у справі, і зокрема, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 25.03.2022 №34 про відмову ОСОБА_1 у переході з пенсії за віком на пенсію згідно Закону України «Про державну службу», прийняте за результатами розгляду заяви позивача від 23.02.2022 (повторної) за принципом екстериторіальності.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.01.2023 залучено до участі у справі №320/4141/22 співвідповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

15.03.2023 на адресу суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву.

У відзиві на позовну заяву від 02.03.2023 №1500-0904-8/24304 Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області проти позову заперечує та зазначає, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ у Київській області та до 18.08.2020 отримував пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» №2262, з 19.08.2020 позивача переведено на пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення" №1058.

23.02.2022 позивач звернувся до Головного управління ПФУ у Київській області з заявою №645 про переведення з пенсії за віком на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» №889. За принципом екстериторіальності заява ОСОБА_1 розглядалася структурним підрозділом Головного управління ПФУ в Одеській області. Згідно наданих документів встановлено, що стаж державної служби позивача становить лише 7 місяців та на дату набрання чинності Законом №889 (01.05.2016) ОСОБА_1 не працював. Тому рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 25.03.2022 №1500-0305-8/28778 позивачу відмовлено у переведенні на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» №889, оскільки станом на 01.05.2016 не працював на посадах, які відносяться до посад державної служби та не мав на зазначену дату відповідно стажу державної служби (20 років).

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.01.2023 відмовлено представнику позивача у задоволенні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий Переяслав-Хмельницьким РС УДМС України в Київській області 04.04.2013.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 05.08.1977 по 20.10.2000 проходив військову службу, наказом командира військової частини НОМЕР_5 від 31.10.2000 №217 позивач звільнений в запас за п.п. «в» (за станом здоров`я) п. 65 Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу з правом носіння військової форми одягу, що підтверджується витягом з послужного списку ІНФОРМАЦІЯ_2 від 03.06.2013 №16 та записами військового квитка позивача серії НОМЕР_6 від 07.06.2016.

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії КИО-І від 27.06.2013 позивачу з 27.06.2013 встановлено другу групу інвалідності довічно у зв`язку з захворюваннями, зв`язаними з проходженням військової служби.

З 27.06.2013 позивачу призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

02.10.2013 Пенсійним фондом України видано ОСОБА_1 пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 серії НОМЕР_7 .

Судом встановлено та підтверджено матеріалами пенсійної справи ОСОБА_1 , що відповідно до заяви позивача від 19.08.2020 про переведення позивача на пенсію за віком, останнього переведено з 19.08.2020 на пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Станом на день звернення до суду із цим позовом позивач перебуває на обліку у Головному управління Пенсійного фонду України у Київській області та з 19.08.2020 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

01.02.2022 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області через вебпортал Пенсійного фонду України із заявою (№ВЕБ-10001-Ф-С-22-011382, зареєстрована 01.02.2022 за №2328/Б-1000-22) про переведення його з пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ, а також просив виправити помилку в рішенні про призначення пенсії, додавши період служби 01.07.2000 по 31.10.2000 та трудовий стаж з 01.07.2020 до дати призначення, що дозволить мати страховий стаж 43 роки.

Листом від 15.02.2022 №2311-2328/Б-02/8-1000/22 Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повідомило позивача про те, що згідно заяви позивача від 19.08.2020 про переведення з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" позивача переведено на зазначений вид пенсії з 19.08.2020.

Розмір пенсії позивача обчислено з урахуванням страхового стажу 42 роки 6 місяців 27 днів. Стаж враховано по 30.06.2020. Коефіцієнт стажу склав 0,42500.

Відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - у разі якщо за період з 01.07.2000 по 31.12.2016 в реєстрі застрахованих осіб відсутні відомості, необхідні для призначення пенсій військовослужбовцям, стаж та заробітна плата (дохід), обчислюється на підставі довідки про нараховані суми грошового забезпечення та про сплачені страхові внески. За матеріалами пенсійної справи відсутні відомості щодо нарахованих сум грошового забезпечення та про сплачені страхові внески за період військової служби з 01.07.2000 по 31.10.2000.

Водночас повідомлено, що 01.05.2016 набрав чинності Закон України «Про державну службу» №889-VІІІ від 10.12.2015, яким визначено право на пенсійне забезпечення державного службовця відповідно до статті Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993. Згідно з пунктом 2 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VІІІ втратив чинність Закон №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується для осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу, якими передбачено право державних службовців за певних умов на призначення пенсій за віком відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ. Державні службовці, які на день набрання чинності Законом №889-VІІІ обіймають посади державної служби не менше 10 років стажу, віднесених до відповідних категорій посад держаних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 в порядку, визначеному для осіб, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

За інформацією відділу перерахунків пенсій №2 управління пенсійного забезпечення Головного управління повідомлено, що згідно трудової книжки стаж роботи на державній службі з 01.11.2000 по 19.12.2000 становить 1 місяць 19 днів, стаж з 14.09.2012 по 13.11.2020 - робота на посадах, віднесених до органів місцевого самоврядування. Враховуючи зазначене, підстави для переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» відсутні.

23.02.2022 позивач повторно звернувся через вебпортал Пенсійного фонду України із заявою (зареєстровано 23.02.2022 за №645) про переведення його з пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993, додавши до заяви довідки виконкому Переяслав-Хмельницької ради Київської області про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 15.02.2022 №10-02 та від 15.02.2022 №11-02.

Судом встановлено, що з 01.04.2021 органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії, який передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсій бек-офісами територіальних органів Фонду в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер. Можливість застосування екстериторіального призначення та перерахунку пенсій передбачено постановою Правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 за №339/35961.

Даною постановою внесено зміни до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846. Пунктом 4.2 розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» вказаного Порядку передбачено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію.

Після реєстрації заяви позивача від 23.02.2022 та сканування копій наданих документів засобами програмного забезпечення, органом, що розглядає заяву, згідно принципу екстериторіальності, було визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

За результатами розгляд заяви позивача від 23.02.2022 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення від 25.03.2022 №34 про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію державного службовця згідно Закону України «Про державну службу».

В рішенні повідомлено, що 01.05.2016 набрав чинності Закон України «Про державну службу» №889-VІІІ від 10.12.2015, за яким пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Пунктами 10, 12 Прикінцевих положень Закону №889-VІІІ визначено право державних службовців за певних умов на призначення пенсій за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ.

Заявник ОСОБА_1 має 7 місяців стажу на посадах державних службовців та на день набрання чинності Законом (01.05.2016) не обіймав посади державної служби. До стажу державної служби не враховано періоди роботи в Переяславській міській раді (14.09.2012 - 17.11.2015), оскільки відноситься до органів місцевого самоврядування.

Вважаючи відмову органу пенсійного фонду у переведенні на пенсію державного службовця протиправною, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Надаючи нормативно-правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначаються Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон від 10.12.2015 № 889-VIII).

Відповідно до п. 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону від 10.12.2015 № 889-VIII, з набранням чинності вказаного Закону втратив чинність Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ (далі - Закон від 16.12.1993 № 3723-ХІІ), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до пункту 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону від 10.12.2015 № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених цим Законом, визначається Кабінетом Міністрів України (пункт 11 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону від 10.12.2015 № 889-VIII).

Відповідно до пункту 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону від 10.12.2015 № 889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 статті 37 Закону від 16.12.1993 № 3723-ХІІ передбачено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Тобто, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII, але у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 822/524/18 та постановах Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 560/2398/19, від 01.12.2020 у справі № 466/6057/17.

Як було встановлено судом, у відповідь на заяву позивача від 01.02.2022 листом від 15.02.2022 №2311-2328/Б-02/8-1000/22 Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повідомило про відсутність підстав для переведення останнього на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ, оскільки за інформацією відділу перерахунків пенсій №2 управління пенсійного забезпечення Головного управління, згідно трудової книжки стаж роботи на державній службі з 01.11.2000 по 19.12.2000 становить 1 місяць 19 днів, стаж з 14.09.2012 по 13.11.2020 - робота на посадах, віднесених до органів місцевого самоврядування, не зараховується до стажу державної служби.

За результатами розгляду повторного звернення позивача від 23.02.2022 (зареєстровано 23.02.2022 за №645) про переведення його з пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення від 25.03.2022 №34, яким позивачу відмовлено у переведенні на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, з огляду на те, що стаж державної служби позивача становить лише 7 місяців, та на день набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ (01.05.2016) позивач не обіймав посади державної служби. До стажу державної служби не враховано періоди роботи в Переяславській міській раді (14.09.2012 - 17.11.2015), оскільки така служба відноситься до служби в органах місцевого самоврядування.

Як вказано у рішенні від 25.03.2022 №34 пенсійним органом зараховано до стажу державної служби позивача 7 місяців стажу державної служби позивача, при цьому не вказано, який саме період роботи взятий до уваги в даному випадку, адже стаж роботи позивача на посадах державної служби згідно відомостей трудової книжки позивача з 01.11.2000 по 19.12.2000 - на посаді спеціаліста другої категорії фінансово-господарського відділу виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької ради Київської області становить 1 місяць 19 днів.

Також, відповідач-1 у своїх доводах у відзиві на позовну заяву зазначає, що підставою для відмови у переведенні позивача на пенсію державного службовця слугує відсутність правових підстав для зарахування до стажу державної служби проходження військової служби (з 05.08.1977 по 31.10.2020) та роботи на посаді секретаря Переяслав-Хмельницької міської ради (з 14.09.2012 по 17.11.2015).

Таким чином, для вирішення питання щодо правомірності відмови пенсійного органу переведення позивача на пенсію державного службовця необхідно з`ясувати, чи відноситься військова служба та робота в органах місцевого самоврядування до стажу на відповідних посадах державної служби.

Надаючи правову оцінку вказаним доводам відповідачів, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону від 10.12.2015 № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Аналогічну норму містить пункт 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229, згідно з яким стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом від 10.12.2015 № 889-VIII обчислюється відповідно до п. 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII.

Чинним на час виникнення спірних правовідносин був Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283 (далі - Порядок №283). Згідно з пунктом 1 Порядку №283 цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.

Пунктом 3 Порядку №283 передбачено, що до стажу державної служби включається також, зокрема, час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відтак, віднесення періоду військової служби до страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби, є певною соціальною гарантією військовослужбовців, а тому повинна застосовуватись поряд із положенням Закону України "Про державну службу".

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач має право на зарахування періоду проходження військової служби з 05.08.1977 по 20.10.2000 (23 роки 2 місяця 17 днів) до стажу державної служби.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07.03.2018 у справі №240/381/17.

Крім того, суд зазначає, що віднесення періоду військової служби до страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби, є певною соціальною гарантією військовослужбовців, а тому повинна застосовуватись поряд із положенням Закону України "Про державну службу".

Щодо доводів відповідача про те, що за матеріалами пенсійної справи відсутні відомості щодо нарахованих сум грошового забезпечення та про сплаті страхові внески за період військової служби з 01.07.2000 по 31.10.2000, суд зазначає таке.

Відповідно до п. «в» ч.3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 до видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію відноситься військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст.11 Закону №1058-IV, загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які проходять строкову військову службу у Збройних Силах України, інших утворених відповідно до закону військових формуваннях, Службі безпеки України та службу в органах і підрозділах цивільного захисту.

Згідно з п.2 ч. 1 ст. 14 Закону №1058-IV, страхувальниками відповідно до цього Закону є підприємства, установи, організації, військові частини та органи, які виплачують заробітну плату (винагороду), грошове забезпечення, допомогу, надбавку або компенсацію, - для осіб, зазначених у пунктах 6-9, 11 і 12 статті 11 цього Закону.

Ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону №1058-IV передбачено, що платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону №1058-IV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

З наведеного можна зробити висновок, що оскільки законодавством обов`язок щодо сплати страхових внесків покладено на роботодавця, яким в даному випадку є військова частина, в якій проходив службу позивач, а не на позивача, то відсутність відомостей про сплату таких внесків не є підставою для не зарахування періоду військової служби позивача до його страхового стажу.

Щодо наявності права позивача на зарахування до стажу державної служби роботи на посадах в органах місцевого самоврядування у періоди з 14.09.2012 по 17.11.2015 та з 09.12.2015 по 13.11.2020, суд зазначає таке.

Згідно записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_8 від 06.11.2000, ОСОБА_1 працював в органах місцевого самоврядування, а саме:

- з 14.09.2012 - обраний на посаду секретаря Переяслав-Хмельницької міської ради;

- 14.09.2012 - прийняв присягу посадової особи місцевого самоврядування та присвоєний восьмий ранг посадової особи місцевого самоврядування, 14.09.2014 присвоєний черговий сьомий ранг посадової особи місцевого самоврядування;

- 17.11.2015 - на підставі рішення Переяслав-Хмельницької міської ради від 17.11.2015 №01-01-VII позивача звільнено із займаної посади у зв`язку із закінченням строку повноважень ради;

- 09.12.2015 - обраний на посаду секретаря Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області (яку рішенням міської ради від 14.11.2019 №01-76- VII перейменовано на Переяславську міську раду);

- 13.11.2020 - звільнений з посади секретаря Переяславської міської ради Київської області у зв`язку із закінченням строку повноважень.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" (2493-14), а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

04.07.2001 набрав чинності Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 №2493-ІІІ (далі - Закон №2493-ІІІ).

Відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону передбачено, що дія Закону України "Про державну службу" поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.

Ст. 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» передбачено, зокрема, шосту категорію посад - посади керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад.

Отже у періоди з 14.09.2012 по 17.11.2015 та з 09.12.2015 по 13.11.2020 позивач працював на посаді органу місцевого самоврядування, а саме на посаді секретаря Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області, яка 14.11.2019 була перейменована на Переяславську міську раду).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що період роботи позивача з 14.09.2012 по 17.11.2015 та з 09.12.2015 по 13.11.2020 на посаді секретаря Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області (посадова особа місцевого самоврядування), що становить 8 років 1 місяць 10 днів відповідачем незаконно не враховано у стаж його роботи на посадах державної служби.

Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10.05.2018 у справі №351/1792/17.

За таких обставин, оскільки позивач станом на 01.05.2016 працював на посадах, які відносяться до посад державної служби, а саме працював секретарем Переяславської міської ради Київської області та станом на цю дату мав понад 10 років стажу державної служби, то відповідно позивач має право на переведення його на пенсію державного службовця за ст.37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ.

Щодо способу захисту порушеного права суд зазначає таке.

Під час звернення до суду позивач просив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, оформлене листом від 15.02.2022 №2311-2328/Б-02/8-1000/22 про відмову ОСОБА_1 у переведенні з пенсії за віком на пенсію державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ.

Виходячи зі змісту позовних вимог позивачу на час звернення до суду не було відомо про існування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 25.03.2022 №34 про відмову ОСОБА_1 у переході з пенсії за віком на пенсію згідно Закону України «Про державну службу». Доказів направлення позивачу Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області рішення від 25.03.2022 №34 суду не надано, а отже відповідачем-2 не доведено того, що позивач був обізнаний про існування рішення від 25.03.2022 №34.

При цьому суд виходить з того, що лист Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 15.02.2022 №2311-2328/Б-02/8-1000/22 не є рішенням про відмову у призначенні пенсії, адже таке не було прийнято із застосуванням екстериторіального призначення та перерахунку пенсій, передбаченого постановою Правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України».

Отже рішенням про відмову ОСОБА_1 у переведенні з пенсії за віком на пенсію державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ є рішення, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області від 25.03.2022 №34.

Приписами частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням встановлених судом обставин справи та змісту позовних вимог, формулювання позивачем позовних вимог у такий спосіб свідчить про його необізнаність із прийнятим рішенням згідно поданої заяви про переведення на інший вид пенсії від 23.02.2022, однак не повинно бути обставиною, яка обмежує спосіб захисту, а відтак зводить нанівець реалізацію судом свого основного завдання - захисту прав та інтересів особи від посягань державних органів.

З метою ефективного захисту прав та інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку відповідачів - суб`єктів владних повноважень суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 25.03.2022 №34 про відмову ОСОБА_1 у переході з пенсії за віком на пенсію згідно Закону України «Про державну службу», прийняте за результатом розгляду заяви позивача від 23.02.2022.

Згідно з Рекомендацією №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 №1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідач-2 неправомірно відмовив позивачу у переведенні на пенсію державного службовця за Законом України «Про державну службу», у той час як право на таку пенсію підтверджується документально, суд вважає, що у даному випадку у відповідача-2 відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

Пунктом 4.2 розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку №22-1 передбачено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію.

Після реєстрації заяви позивача та сканування копій наданих документів засобами програмного забезпечення, органом, що розглядає заяву, згідно принципу екстериторіальності, було визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.

Згідно з вимогами пункту 4.3 розділу ІV Порядку №22-1 рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до абзацу другого пункту 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Згідно з пунктом 4.10 розділу ІV Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, а після призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Отже, саме Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області є уповноваженим органом, який має право приймати рішення про переведення позивача з пенсії за віком на пенсію державного службовця за Законом України «Про державну службу», а прийнявши таке рішення, має передати електронну пенсійну справу засобами програмного забезпечення до Головного управління Пенсійного фонду у Київській області за місцем проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Отже, для належного захисту порушених прав позивача слід зобов`язати відповідача-2 зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 періоди проходження військової служби з 05.08.1977 по 31.10.2000 та служби на посадах місцевого самоврядування з 14.09.2012 по 17.11.2015, з 09.12.2015 по 13.11.2020, а також зобов`язати відповідача-2 перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ.

Щодо дати, з якої позивач має право на пенсію державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу" суд зазначає таке.

У позовній заяві позивач просить суть зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області перевести останнього з пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу" та здійснити нарахування та виплату такої пенсії з 01.02.2022 (з дня звернення із відповідною заявою вперше).

Так, із заявою про переведення з пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу" позивач звернувся вперше 01.02.2022.

Листом від 15.02.2022 №2311-2328/Б-02/8-1000/22 Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснено розгляд заяви позивача від 01.02.2022 в порядку розгляду звернення за Законом України «Про звернення громадян», проте рішення про відмову у призначенні пенсії не прийнято.

Після чого позивач, отримавши додаткові довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 15.02.2022 №10-02 та від 15.02.2022 №11-02, 23.02.2022 повторно звернувся до відповідача із заявою про переведення його на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу», додавши ці довідки до заяви та від 15.02.2022 №11-02.

Отже датою звернення позивача із заявою про переведення позивача на пенсію державного службовця слід вважати 23.02.2022.

Розглядаючи зразкову справу № 822/524/18 та скасовуючи рішення суду першої інстанції Велика Палата Верховного Суду у постанові 13 лютого 2019 року зазначила наступне: «Стосовно аргументів ГУ ПФУ у Хмельницькій області, які підтримані й судом першої інстанції, що законодавцем визначено правила, які підлягають застосуванню при призначенні пенсії державним службовцям після 01 травня 2016 року, тобто, на думку відповідача, підлягають застосуванню у сукупності норми, визначені п. 10, 12 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положень» Закону № 889-VIII, і норми, передбачені ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-XII, які визначають умови для призначення пенсії державного службовця, а саме: вік (у даному випадку 60 років), стаж державного службовця і страховий стаж.

Велика Палата Верховного Суду вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки Закон не пов`язує нарахування пенсії по інвалідності з такою умовою, як досягнення певного віку. При цьому орган пенсійного фонду, як суб`єкт владних повноважень, трактує норми Закону на свій розсуд, і віддає перевагу найменш сприятливому для позивачки тлумаченню законодавства України.

ЄСПЛ у п. 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Водночас положеннями ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

З огляду на проаналізовані норми законодавства й ураховуючи наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення державних службовців, а також з метою реалізації положень ст. 46 Конституції України щодо недопущення обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що існують підстави для скасування рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 04 квітня 2018 року».

Отже, враховуючи наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення державних службовців, а також з метою реалізації положень ст. 46 Конституції України щодо недопущення обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 (справа №822/524/18) дійшла висновку, що розповсюдження на людей з інвалідністю вимог п. 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII щодо віку є помилковим.

Вказані висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 (справа №822/524/18) є релевантними до правовідносини у справі, що розглядається, тому підлягають застосуванню судом.

Отже, досягнення позивачем віку, визначеного у статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу», як умови для переведення позивача на пенсію державного службовця за Законом України від 16.12.1993 №3723-ХІІ не є необхідною умовою для переведення позивача на пенсію державного службовця.

Отже, позивач станом на 01.05.2016 має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, тому має право на переведення на пенсію на підставі статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу», виходячи з дати звернення із відповідною заявою до пенсійного органу.

Відповідно до ч.4 статті 45 Закону №1058-IV перерахунок призначеної пенсії провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Враховуючи, що з відповідною заявою позивач звернувся 23.02.2022, право на переведення на пенсію державного службовця за статтею 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу» позивач має з 01.03.2022.

Отже, обґрунтованими є позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період проходження військової служби з 05.08.1977 по 31.10.2000 та період проходження служби на посадах в органах місцевого самоврядування з 14.09.2012 по 17.11.2015, з 09.12.2015 по 13.11.2020, а також зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ, здійснивши нарахування та виплату такої пенсії з 01.03.2022.

При цьому позовні вимоги до відповідача-1 не підлягають задоволенню, оскільки як вже встановлено судом відповідач-1 не приймав рішення про відмову у призначенні пенсії за встановленою формою та процедурою і не повинен був його приймати, виходячи із принципу екстериторіальності. Тому у задоволенні позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області належить відмовити у позові.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи не спростовано відповідачами.

Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору, то підстави для розподілу судових витрат, відповідно до ст. 139 КАС України, - відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статями 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 25.03.2022 №34 про відмову ОСОБА_1 у переведенні з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію державного службовця відповідно до Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу", прийняте за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 23.02.2022.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (ідентифікаційний код 20987385, місцезнаходження: 65017, м. Одеса, вул. Канатна, буд. 83) зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) період проходження військової служби з 05.08.1977 по 31.10.2000 та період проходження служби на посадах в органах місцевого самоврядування з 14.09.2012 по 17.11.2015, з 09.12.2015 по 13.11.2020.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (ідентифікаційний код 20987385, місцезнаходження: 65017, м. Одеса, вул. Канатна, буд. 83) перевести ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) з пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ, здійснивши нарахування та виплату такої пенсії з 01.03.2022.

5. В частині позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст судового рішення складено 20.03.2023.

Суддя Кушнова А.О.