Справа № 300/918/23
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2023-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" березня 2023 р. справа № 300/918/23
м. Івано-Франківськ
ВСТАНОВИВ:
Захаріїв Богдан Дмитрович (далі - представник позивача), діючи в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся до суду з адміністративним позовом до Богородчанського районного відділу державної виконавчої служби Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиці (м.Івано-Франківськ) (далі - відповідач, ВДВС) про визнання протиправними та скасування постанов від 25.03.2021 про накладення штрафу у розмірі 1700 грн та від 09.04.2021 про накладення штрафу у розмірі 3400 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 11.03.2021 визначено про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів. На переконання представника позивача, 10 робочих днів від постанови про відкриття виконавчого провадження від 11.03.2021 спливало 25.03.2021, а тому головний державний виконавець Богородчанського ВДВС Гаєвський В. В. незаконно виніс постанову від 25.03.2021 про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 1700 грн. З незаконності постанови від 25.03.2021 про накладення штрафу в розмірі 1700 грн походить і незаконність постанови від 09.04.2021 про накладення штрафу в розмірі 3400 грн за повторне невиконання рішення суду (похідна вимога). Відтак, представник позивача просить визнати протиправними та скасувати вказані постанови.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.03.2023 відкрито провадження у справі за правилами, передбаченими статтею 287 КАС України.
Окрім того, на адресу суду надійшли матеріали виконавчого провадження, які подані відповідачем на виконання пункту 7 ухвали про відкриття провадження від 09.03.2023.
Представник позивача в судове засідання 16.03.2023 не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не прибув, проте, 15.03.2023 надав до суду клопотання щодо розгляду справи за відсутності його представника.
Частиною 3 статті 268 КАС України визначено, що неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи. У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина 4 статті 229 КАС України).
Таким чином, суд вважає за доцільне розглядати справу за відсутності сторін, на підставі поданих доказів, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми діючого законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд встановив таке.
Головним державним виконавцем Богородчанського районного відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гаєвським В.В. (надалі - державний виконавець) 11.03.2021 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64772185 за виконавчим листом № 338/966/20, виданим 04.03.2021 Богородчанським районним судом. Боржнику надано строк для добровільного виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.
25.03.2021, за невиконання рішення суду без поважних причин, державним виконавцем винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 1700 грн.
09.04.2021, за повторне невиконання рішення суду без поважних причин, державним виконавцем винесено постанову про накладення на позивача штрафу в розмірі 3400 грн.
Вважаючи протиправними постанови від 25.03.2021 та від 09.04.2021 про накладення штрафу, представник позивача звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України Про виконавче провадження.
Згідно зі статтею 1 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України Про виконавче провадження визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Згідно з частиною 1 статті 5 Закону України Про виконавче провадження примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України Про виконавче провадження під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною 1 статті 18 Закону України Про виконавче провадження визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 18 Закону України Про виконавче провадження виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України Про виконавче провадження виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.
Відповідно до частини 6 статті 26 Закону України Про виконавче провадження за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, визначений статтею 63 Закону України Про виконавче провадження.
Так, частиною 1 статті 63 Закону України Про виконавче провадження визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.
Згідно з частиною 2 статті 63 Закону України Про виконавче провадження у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Відповідно до частини 3 статті 63 Закону України Про виконавче провадження виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
Отже правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин.
Поважними, в розумінні наведених норм Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Досліджуючи питання вжиття позивачем усіх передбачених чинним законодавством можливих дій для забезпечення виконання судового рішення, а також наявності/відсутності обставини невиконання судового рішення у встановлений строк без поважних причин, суд виходить із наступних підстав.
Позивачу надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 64772185, що підтверджується листом від 11.03.2021 №3763, наявним в матеріалах справи.
Представник позивача вказує, що у цій постанові визначено 10-денний строк для добровільного виконання рішення суду, який спливає 25.03.2021, і що тільки після спливу цього строку державний виконавець вправі був виносити постанову про накладення штрафу.
Отже між сторонами спірним є саме момент закінчення строку на добровільне виконання рішення суду.
Одночасно суд зазначає, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, тобто, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.
Визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є невиконання рішення суду без поважних причин. Як вже зазначалося, поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником та які не залежали від його волевиявлення.
Суд зазначає, що представником позивача не надано до суду жодних належних доказів щодо поважності невиконання у встановлений державним виконавцем строк рішення та не зазначено обставини щодо відсутності реальної можливості виконання судового рішення.
Також суд наголошує, що метою виконавчого провадження є саме забезпечення виконання рішень суду.
Як встановлено судом, не заперечується позивачем та підтверджується наявними в справі доказами, рішення суду в рамках даного виконавчого провадження не виконано боржником ані протягом 10-денного строку, наданого державним виконавцем на добровільне виконання, ані на момент винесення постанови про накладення штрафу (повторно) від 09.04.2021.
Частиною 2 ст. 75 Закону України "Про виконаче провадження" визначено, що у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
У відповідності з цими вимогами, за невиконання рішення суду ОСОБА_3 після повторного накладення на нього штрафу, державним виконавцем на адресу начальника відділення №2 Івано-Франківського районного управління поліції направлено повідомлення від 21.04.2021 №201-27/6439 про вчинення боржником кримінального правопорушення.
Навіть після таких заходів, до початку примусового виконання рішення суду, яке відбулося 07.12.2022, рішення суду позивачем не було виконано.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, належними, допустимими та достовірними доказами довів правомірність своїх дій.
Таким чином, постанови від 25.03.2021 та від 09.04.2021 про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 1700 грн та 3400 грн відповідно винесені державним виконавцем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені положеннями Закону України Про виконавче провадження.
За таких обставин, у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.
З огляду на висновок суду про відмову у задоволенні позову, підстав для розподілу судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України, немає.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Богородчанського районного відділу державної виконавчої служби Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиці (м.Івано-Франківськ) про визнання протиправними та скасування постанов від 25.03.2021 про накладення штрафу у розмірі 1700 грн та від 09.04.2021 про накладення штрафу у розмірі 3400 грн відмовити повністю.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статтей 272, 287, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його складання в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

відповідач: Богородчанський відділ державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (, вул. Шевченка, 69, смт. Богородчани, Івано-Франківська область, 77701).

Суддя Гомельчук С.В.