Справа № 480/347/23
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2023-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 березня 2023 року Справа № 480/347/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Опімах Л.М.,
за участю секретаря судового засідання - Бондаренко Л.В.,
представника позивача адвоката Кордюка В.П.,
представника відповідача Ричкаля С.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/347/23 за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
16 січня 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, який його представник підтримав в судовому засіданні, мотивуючи позовні вимоги тим, що на виконанні у державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) знаходиться виконавче провадження № 65623608 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору з згідно виконавчого документу - постанови державного виконавця № 52314137 від 30.01.2018року.
Постанова про стягнення виконавчого збору була винесена в рамках виконавчого провадження № 52314137 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг України» заборгованості по кредитному договору відповідно до виконавчого документу - виконавчого листа від 27.11.2012 року, що був виданий на виконання рішення Зарічного районного суду м.Суми від 10.11.2011 року по справі № 2-2292/2011 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № ML-C00/395/2007 від 28.12.2007 року.

Ухвалою Зарічного районного суду м.Суми від 24 серпня 2022року (вступила в законну силу 09.09.2022року) та ухвалою Зарічного районного суду м.Суми від 11 листопада 2022 року про виправлення описки (вступила в законну силу 11.11.2022року) було визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист по справі №2-2292/11, виданий на виконання рішення Зарічного районного суду м.Суми від 10.11.2011 року по справі № 2-2292/2011 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № ML-C00/395/2007 від 28.12.2007 року.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підтягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до п.7 ч.5 ст.27 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Таким чином, вищевказаним судовим рішенням було визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, а відповідно постанова про стягнення з боржника виконавчого збору, що була винесена в рамках виконавчого провадження підлягає скасуванню і виконавче провадження щодо примусового виконання даної постанови підлягає закінченню.

14.11.2022 року позивач направив на адресу відповідача заяву про закінчення виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору на підставі п.7 ч.5 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» в зв`язку з визнанням виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

У своїй відповіді від 02.01.2023 року відповідач вказав про відсутність підстав для завершення виконавчого провадження, вважаючи, що виконавчий документ був визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, поза межами виконавчого провадження (після закінчення), а також на підставі погашення боргових зобов`язань.

Позивач вважає, що відповідачем допущена протиправна бездіяльність, яка полягає у відмові закінчити виконавче провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору, зазначаючи, що нормами Закону України «Про виконавче провадження» законодавець не вказав, умови для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню. Таким чином неважливо яка була правова підстава для визнання судом виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню. П.7 ч.5 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» чітко вказує, що в зв`язку з визнанням виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, виконавче провадження повинно бути закінчено з відповідним скасуванням всіх примусових заходів, що були здійснені виконавцем в рамках такого виконавчого провадження, в тому числі зі скасуванням постанови про стягення виконавчого збору. При цьому, також неважливо, чи визнав суд виконавчий документ, таким що не підлягає виконанню в межах данного виконавчого провадження або за його межами. Визнання виконавчого документу таким що не підлягає виконанню можливо за наслідками апеляційного та/або касаційного розгляду, примирення сторін тощо. При цьому в цей період виконавче провадження може бути вже закінчено (завершено) з підстав передбачених Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, у зв`язку з поверненням виконавчого документу стягувачу за його заявою або в зв`язку з відсутністю майна у боржника.

Крім того, постанова про стягнення виконавчого збору з була винесена з порушенням законодавства.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент винесення оскаржуваної постанови) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За приписами частини третьої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент винесення оскаржуваної постанови) у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, виходячи з аналізу вказаних норм, при стягненні виконавчого збору відповідно до ч. З ст. 40 Закону без реального стягнення суми боргу з боржника у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 цього Закону створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Оскільки реального примусового виконання виконавчого документу не відбулося (погашення заборгованості було здійснено в добровільному порядку), то винесена постанова про стягнення виконавчого збору, не відповідає вимогам чинного законодавства та порушує права позивача як сторони у виконавчому провадженні.

Відповідач подав відзив на позов, в якому проти задоволення позовних вимог заперечив, представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень перебувало виконавче провадження АСВП 52314137 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2292/2011, виданого 27.11.2012 Зарічним районним судом м. Суми, про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" суми заборгованості за кредитним договором № ML-C00/395/2007 від 28.12.2007, а саме: по кредиту та відсоткам в розмірі 321187,60 швейцарських франків, пеню в розмірі 3919594,73 грн. Залишок заборгованості складає: 321081,57 швейцарських франків та 3 919 594,73 грн.

Під час примусового виконання виконавчого провадження до відділу подано довідку в якій повідомлялося про відсутність заборгованості за кредитним договором.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Частиною 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що в разі закінчення виконавчого провадження з підстави фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону), якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином державним виконавцем у виконавчому провадженні АСВП 52314137 відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, в пункті 2 якої зазначено про те, що постанова про стягнення виконавчого збору від 30.01.2018 виводиться в окреме виконавче провадження.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу є виконавчими документами і підлягають виконанню в загальному порядку.

Державним виконавцем 03.06.2021 відкрито виконавче провадження АСВП 65623608 з виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 30.01.2018.

Поряд з цим, ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 24.08.2022 по справі № 2-2292/11 визнано виконавчий лист по справі № 2-2292/11, виданий Зарічним районним судом м. Суми щодо стягнення із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 у солідарному порядку на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованості по кредитному договору таким, що не підлягає виконанню, оскільки боргові зобов`язання були погашені у повному обсязі.

Відповідно до ч. 7 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Враховуючи викладене, виконавчий збір не стягується а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню лише у випадку закінчення виконавчого провадження (винесення постанови про закінчення виконавчого провадження) з підстави скасування рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

В свою чергу підстава для закінчення виконавчого провадження у зв`язку зі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню передбачена п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Водночас виконавче провадження АСВП 52314137 було завершено на підставі п. 1 ч. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 вищезгаданого Закону.

Крім того, доводи позивача, про те, що «створюватись умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду» є безпідставними.

Так, аналізуючи положення Закону України «Про виконавче провадження», слід дійти висновку, що подвійне стягнення з боржника виконавчого збору можливе лише внаслідок повторного пред`явлення стягувачем виконавчого документа до примусового виконання, можливість якого передбачена ч. 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (повернення виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону).

В той же час, відповідно до абзацу 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми було визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист по справі № 2-2292/11 у зв`язку з його фактичним виконанням (реальне виконання).

Вказані обставини унеможливлюють подальше відкриття виконавчого провадження з виконання вищевказаного виконавчого документа.

До того ж ухвала Зарічного районного суду м. Суми, якою було визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист по справі № 2-2292/11, винесена судом 24.08.2022, тобто вже після завершення виконавчого провадження АСВП 52314137.

Чинним законодавством з примусового виконання рішень не передбачено взаємозв`язку між визнаним нечинним судового рішення (при цьому виконавчий документ на підставі якого воно видано, не перебуває на примусовому виконанні) та постановою про стягнення виконавчого збору, винесеної в рамках виконавчого провадження щодо виконання на даний момент вже нечинного судового рішення.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 20.04.2020 по справі 480/3069/19.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) перебувало виконавче провадження АСВП 52314137 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2292/2011, виданого 27.11.2012 Зарічним районним судом м. Суми, про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" суми заборгованості за кредитним договором № ML-C00/395/2007 від 28.12.2007, а саме: по кредиту та відсоткам в розмірі 321187,60 швейцарських франків, пеню в розмірі 3919594,73 грн. Залишок заборгованості складає: 321081,57 швейцарських франків та 3 919 594,73 грн. ( а.с.4, 5)

30.01.2018 державним виконавцем в межах вказаного виконавчого провадження винесено постанову про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 , у розмірі 32108,16 швейцарських франків та 391959,47 грн. ( а.с.6).

31.05.2021 виконавче провадження АСВП 52314137 закінчене на підставі п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» ( а.с.7).

03.06.2021 державним виконавцем відкрито виконавче провадження АСВП 65623608 з виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 30.01.2018 ( а.с.8).

Ухвалою Зарічного районного суду м.Суми від 24 серпня 2022року та ухвалою Зарічного районного суду м.Суми від 11 листопада 2022 року про виправлення описки було визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист по справі №2-2292/11, виданий на виконання рішення Зарічного районного суду м.Суми від 10.11.2011 року по справі № 2-2292/2011 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № ML-C00/395/2007 від 28.12.2007 року ( а.с.9).

14.11.2022 року позивач направив на адресу відповідача заяву про закінчення виконавчого провадження АСВП 65623608 щодо стягнення виконавчого збору на підставі п.7 ч.5 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» в зв`язку з визнанням виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню ( а.с.10).

У своїй відповіді від 02.01.2023 року відповідач вказав про відсутність підстав для завершення виконавчого провадження, зазначив, що виконавчий документ був визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, поза межами виконавчого провадження (після закінчення), а також на підставі погашення боргових зобов`язань ( а.с.11).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про виконавче провадження", Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (далі - Інструкція №512/5).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень, і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору (пункт 5 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження").

Частиною 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження").

У відповідності до вимог п.7 ч.5 статті 27 Закону у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

При цьому, частина 1 статті 39 цього Закону передбачає виключний перелік підстав для закінчення виконавчого провадження, зокрема, виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню ( пункт 5 ч.1 ст.39 Закону).

В той же час, виконавче провадження АСВП 52314137 було завершено на підставі п. 1 ч. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону.

У даній справі позивач наполягає на необхідності закінчення виконавчого провадження АСВП 65623608 щодо стягнення виконавчого збору у зв`язку з визнанням виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, проте, постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 30.01.2018 є виконавчим документом і не була скасована чи визнана судом такою, що не підлягає виконанню, що автоматично виключає застосування державним виконавцем конкретно до виконавчого провадження АСВП 65623608 такої процесуальної дії як закінчення згідно з пунктом 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Чинним законодавством з примусового виконання рішень не передбачено взаємозв`язку між визнанням виконавчого документу, таким, що не підлягає виконанню та постановою про стягнення виконавчого збору, винесеної в рамках виконавчого провадження щодо виконання виконавчого документа, який визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20.04.2020 по справі 480/3069/19, від 04.06.2020 по справі №240/5895/19.

Крім того, стверджуючи про протиправну бездіяльність відповідача, що полягає у відмові закінчити виконавче провадження, позивач фактично висловлює свою незгоду з рішенням державного виконавця про стягнення виконавчого збору, що не є предметом даного позову та не охоплюється межами даного судового розгляду.

Таким чином, перевіривши дії державного виконавця у виконавчому провадженні АСВП 65623608 з виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 30.01.2018 на відповідність вимогам Закону України «Про виконавче провадження», суд не вбачає підстав для закінчення виконавчого провадження, відтак протиправна бездіяльність з боку державного виконавця при виконанні виконавчого документа відсутня.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( код ЄДРПОУ 43316700, вул.Петропавлівська, 75, м.Суми, 40003) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення апеляційної інстанції.

Суддя Л.М. Опімах