Справа № 317/2930/22
Суддя: Мінгазов Р. В.
Дата ухвалення: 2023-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/317/6/2023
Справа № 317/2930/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Мінгазова Р.В., при секретарі Динис Л.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспектора УПП у Запорізькій області старшого лейтенанта поліції Петрух Карини Ігорівни, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із зазначеним адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАР № 6188071 від 18 листопада 2022 року, винесену інспектором управління патрульної поліції в Запорізькій області Петрух К.І., про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 125 КУпАПі накладення на нього адміністративне стягнення у виді попередження.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вказаною постановою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 18.11.2022 16:55:00, м. Запоріжжя, вулиця Дніпровське шосе 24, при зупинці на вимогу працівника поліції не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив п.9.9.б.ПДР України.

Зазначає, що 18.11.2022 близько 16-30 год. він рухався по автодорозі вулиця Дніпровське шосе в м. Запоріжжі та з дотриманням правил ПДР України заїхав та зупинився на парковці біля «Приватбанку» щоб зняти грошей з банкомату. Позивач взагалі не бачив ані проблискових маячків, не чув будь-яких звукових сигналів з вимовою зупинки транспортного засобу, тому вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.125 КУпАП.

Також зазначає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідачем не були з`ясовані обставини справи, а саме: не було встановлено істину, чи дійсно, позивач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.125 КУпАП і чи є у його діях склад правопорушення.

Крім того, зазначає,що в порушення ч.2 ст.279 КУпАП при розгляді справи не досліджувався жодний доказ щодо його вини.

Також, поліцейським Петрух К.І. не були виконані вимоги КУпАП передбачені ч.5 ст.258 даного кодексу щодо обов`язку уповноваженої особи складати протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, оскільки позивач оспорював порушення і адміністративне стягнення, що на нього накладається.

З вказаними звинуваченнями він не погоджується, оскільки правопорушення не вчиняв. У постанові відсутні відомості про опис обставин, установлених під час розгляду справи та місце вчинення адміністративного правопорушення, що є порушенням ст. 128 КУпАП.

Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримку позову за викладених у ньому обставин.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надіславши на адресу суду відзив у якому заперечує проти позовних вимог, оскільки відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови, також надав диск на якому містяться відеозапис зазначеної події.

Відповідно до ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а згідно частини другої зазначеної статті учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справ з моменту направлення такого повідомлення працівником суду та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Судом встановлено, що поліцейським УПП в Запорізькій області Петрух К.І. 18 листопада 2022 року складено постанову серії ЕАР № 6188071 у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п.9.9.б ПДР України, за що передбачена відповідальність ст.125 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді попередження.

Підставою для винесення оскаржуваної постанови стало те, що 18.11.2022 о 16 год. 55 хв., м. Запоріжжя, вулиця Дніпровське шосе 24, водій при зупинці на вимогу працівника поліції не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив п.9.9.б.ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.125 КУпАП.

Вказаною постановою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді попередження.

Дослідивши всі докази по справі і оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пунктом 9.9.б ПДР України передбачено, що аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Ст. 125 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу, що тягнуть за собою попередження.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, прокурорським наглядом, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно ч. 2 ст.3КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність винесення ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог ПДР України, за що передбачена відповідальність згідно ст.125 КУпАП.

Так, згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, що встановлюються протоколом, про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до приписів ст.72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 1 ст.73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст.96 КАС України передбачено, що речовими доказами є предмети матеріального світу, які своїми якостями, властивостями, місцезнаходженням, іншими ознаками дають змогу встановити обставини, що мають значення для справи. Відповідно до ч. 1 ст.99 КАС України зазначено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електроні документи (тестові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео, та звукозаписи тощо).

За приписами статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 № 1395 справа про адміністративне правопорушення розглядається на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанови у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121,статтями 121-1,121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128,129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган, посадова особа виносить постанову по справі.

Згідно ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, в тому числі, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил користування засобами транспорту, передбачені ст. 125 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Частина друга статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлює, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Тобто, відповідач зобов`язаний довести правомірність винесення постанови шляхом доведення порушення належними та допустимими доказами.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Згідно принципу законності накладення адміністративного стягнення підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності та застосування до неї заходів адміністративного стягнення є протиправність діяння (стягнення може бути накладено тільки тоді, коли в діянні особи встановлений склад правопорушення).

Відповідно до ч.4-5 ст.258 КУпАП у випадках,передбачених частинами першою та другою цієї статті,уповноваженими органами(посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимогст.283цього Кодексу. Якщо підчас складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимогст.256цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху,у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Проте, всупереч вимогам чинного законодавства, зокрема, вищезазначених правових положень та постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року, в оскаржуваній постанові не наведено жодного доказу вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст.125 КУпАП, що підтверджується текстом самої постанови, що оскаржується, що свідчить про те, що поліцейська - УПП в Запорізькій області Петрух К.І. власним підписом засвідчила той факт, що до постанови не додано ні одного доказу на підтвердження вчинення ОСОБА_1 правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та фактичних обставин справи.

Позивач стверджує, що працівники поліції не висували вимогу про зупинення транспортного засобу, яким він керував, більш того позивач стверджує, що він не бачив проблискових маячків та не чув будь-яких звукових сигналів з вимовою зупинки транспортного засобу.

Відповідачем не спростовано обставин, викладених у позові.

Обов`язок доказування правомірності складання постанови про адміністративне правопорушення, наявності в діях особи складу правопорушення покладено законом на відповідача.

Відповідно ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зважаючи на наведе, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність винесення ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог п.9.9.б ПДР, за що передбачена відповідальність згідно з ст.125 КУпАП.

Однак, відповідачем в підтвердження зазначених обґрунтувань не надано жодних доказів, передбачених статтею 251 КУпАП, які б вказували на наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.125 КУпАП.

Позиція щодо застосування норм права при розгляді справи щодо притягнення до адміністративної відповідальності у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а: а ч.5 ст.242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У даній постанові встановлено, що, оцінюючи оскаржувану постанову на предмет її обґрунтованості (п.3 ч.2 ст.2 КАС України), суд має констатувати, що працівником Національної поліції факт вчинення правопорушення, в якому звинувачено позивача, жодним чином не зафіксовано та не підтверджено жодним допустимим й належним доказом, що міг бути забезпечений для такого роду порушень правил дорожнього руху. Отже, відповідачем у своїй діяльності порушені принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, оскільки при розгляді справи було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на одних даних сприйняття співробітників поліції, з яких неможливо визначити наявність або відсутність правопорушення, тобто без застосування будь-яких інших фактів, які б підтверджували наявність або відсутність вини певної особи (показання свідків, відеофіксація тощо). Наявність лише постанови про притягнення до відповідальності не дає підстав стверджувати про допущення позивачем порушень Правил дорожнього руху України в той день та час, оскільки зазначені твердження не знайшли обґрунтування під час розгляду справи.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягається до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

З урахуванням викладеного, при розгляді даної справи суб`єктом владних повноважень, на якого покладено процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, не підтверджено недотримання позивачем Правил дорожнього руху України, а відповідно судом факту вчинення ним правопорушення за ст.125 КУАП з урахуванням, що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь особи (ст.62 Конституції України), не встановлено.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, неодноразово вказує, що, оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідачем на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення на запит суду було надано відеозаписи з нагрудних камер №473937, № 474887 та відеозаписі зробленого за допомогою невстановленого пристрою, без ідентифікуючого номеру, на якому зафіксовано процес розгляду відповідної справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за адміністративне порушення, передбачене ст.125 КУпАП, та складання відповідної постанови, яку і оскаржує позивач.

Дослідженим відеозаписом встановлено, що 18.11.2022 на місці, де зупинився транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 , останній мав при собі та на вимогу поліцейського, пред`явив для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Також, дослідивши надані відповідачем відеофіксацію, судом встановлено, що вказана відеофіксація не містить інформації щодо порушення позивачем ПДР України.

Як вбачається з матеріалів справи та постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.125 КУпАП, за правопорушення, які зафіксовано не в автоматичному режимі. Тобто, працівник поліції при притягненні ОСОБА_1 у відповідності до ст.254 КУпАП з у рахуванням особливостей ч.2 ст.258 КУпАП перед винесенням постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зобов`язаний був скласти протокол про вчинене адміністративне правопорушення із зазначенням та доданням до них доказів вчинення таких правопорушень.

Протокол про притягнення до адміністративної відповідальності не складався, свідки не допитувалися, пояснення не відбиралися, незважаючи на те, що ОСОБА_1 не визнавав свою вину у вчиненні вказаного правопорушення, що вбачається з відеозапису нагрудних камер.

Розгляд справи на дорозі, на місці зупинки транспортного засобу, унеможливило виконання вимог ст.245 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. Разом з тим, після висловлення звинувачень інспектор виніс оскаржувану постанову. Будь-якої підготовки до розгляду справи не здійснювалось, не були вирішені клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були дослідженні докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи, що свідчить про відсутність пояснень на окремому аркуші.

Відповідно до абз. 1,2 ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У справах про адміністративні правопорушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин, про що зазначено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 липня 2020 року в справі №463/1352/16-а.

Оскаржувана постанова не містить опису обставин справи, встановлених під час розгляду справи, в самій постанові немає жодного посилання на дослідження доказів, до неї не додано доказів, а також пояснень свідків, що свідчили б про наявність у діях позивача вини у вчиненні адміністративних правопорушень, за які його притягнуто до відповідальності.

Таким чином, суд дійшов висновку, що порушено порядок розгляду адміністративної справи.

Щодо пояснень позивача про неправомірне зазначення у спірний постанові запису про технічний засіб, яким начебто було зафіксовано правопорушення, суд зазначає наступне.

Дійсно, частиною 2 статті 283 КУпАП визначено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис.

Водночас, процедуру оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, що затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1395, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за №1408/27853 (далі - Інструкція).

За приписами пункту 5 розділу IV Інструкції постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу XIII цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Зразок постанови про накладення адміністративного стягнення, наведений у додатку 5 до Інструкції, не передбачає внесення до нього відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Таким чином можна дійти висновку, що такі відомості зазначаються у постанові, що виноситься у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі.

Вказане узгоджується з позицією, викладеною в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14 лютого 2018 року у справі 536/583/17.

Бездоганне виконання суб`єктом владних повноважень процесуальних/процедурних норм є запорукою притягнення винної особи до відповідальності. Однак, порушення таких приписів може бути покладено в основу скасування постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Суд бере до уваги, що постанова у справі про адміністративне правопорушення містить лише відомості, внесені особою, яка може бути зацікавленою, неупередженою, а підтвердження зазначених фактів іншими безсторонніми особами матеріали справи не містять. На думку суду, ця обставина обґрунтовано ставить під сумнів наявність доказів вини позивача у вчиненні правопорушень, зазначених відповідачем у постанові.

Аналогічна правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена в постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року по справі № 201/12431/16-а, від 23 жовтня 2018 року по справі № 743/1128/17, від 15 листопада 2018 року по справі № 524/5536/17.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією фіксування адміністративного правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до правової позиції Верховного суду, що викладена в постанові у справі №337/3389/16-а від 30 травня 2019 року, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягається до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти, встановлені судом у сукупності, викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

У справах «Нечипорчук і Йонкало проти України» (рішення від 21.04.2011 року) та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» (рішення від 06.12.1998 року) Європейський суд з прав людини наголосив, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи поза розумним сумнівом і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (п. 150 та 253 рішень відповідно).

Беручи до уваги принцип невинуватості особи, закріплений у Конвенції та Конституції України, та обов`язок суб`єкта владних повноважень доводити правомірність прийнятих ним рішень, закріплений у КАС України, суд вважає, що відповідач жодним чином не довів правомірності оскаржуваної постанови, а тому у суду відсутні підстави вважати, що позивачем дійсно були вчинені адміністративні правопорушення внаслідок недотримання Правил дорожнього руху.

Судом ураховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За встановлених і наведених судом обставин вбачається, що відповідачем було передчасно та незаконно ухвалено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у зв`язку з відсутністю доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Згідно ч.3ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оскільки відповідачем не доведено правомірність прийнятого рішення і факт правопорушення належними та допустимими доказами не підтверджено, то постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, - закриттю.

Обґрунтовуючи цю постанову,суд звертає увагу на практику Європейський суд з прав людини,який вказав,що пункт1статті 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень,але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожена ргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів,які сторона може представити в суд,та відмінності,які існують у державах-учасницях,з огляду на положення законодавства,традиції,юридичні висновки,викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування,що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронінапроти України,№ 63566/00,§ 23,ЄСПЛ,від 18липня 2006року).

Таким чином, суд, дослідивши матеріали справи, пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності, приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбачений ст. 125 КУпАП наступних підстав.

Вимоги п. 2.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (надалі ПДР) передбачають що водій повинен на вимогу поліцейського зупинитися з дотриманням вимог цих Правил. Відповідно до п. 8.9 ПДР вимога про зупинку транспортного засобу подається поліцейським за допомогою: а) сигнального диска з червоним сигналом чи світлоповертачем або руки, що вказує на відповідний транспортний засіб та подальше місце його зупинки; б) увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу; в) гучномовного пристрою; г) спеціального табло, на якому зазначається вимога про зупинку транспортного засобу. Водій повинен зупинити транспортний засіб у вказаному місці з дотриманням правил зупинки.

На відеозаписах з нагрудних камер № 473937, № 474887 та відеозаписі зробленого за допомогою невстановленого пристрою, без ідентифікуючого номеру, відсутні докази того, що співробітник поліції подає водію автомобіля ВАЗ 2107 реєстраційний номер НОМЕР_1 передбачений п. 8.9 ПДР сигнал, який вказує на відповідний транспортний засіб та подальше місце його зупинки, більш того інспектор УПП в Запорізькій області Петрух К.І. на відеозаписі з нагрудної відеокамери № 473937 повідомляє позивачу, що його зупиняли на проблискових маячках синього кольору. З відеозаписів вбачаться, що водій ОСОБА_1 зупиняється самостійно та добровільно.

Судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду підлягає стягненню на користь позивача з Департамента патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань останнього.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 77, 139, 241-246, 257, 262, 286, 295 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАР № 6188071 від 18 листопада 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.125 КУпАП у вигляді попередження, - скасувати, справу про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Стягнути з Департаменту Патрульної Поліції, , за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 , судові витрати у сумі 510 (п`ятсот десять) гривень.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Р.В. Мінгазов