Справа № 420/5364/23
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2023-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5364/23
УХВАЛА

20 березня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши в письмовому провадженні заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову, яка подана до подання позовної заяви в порядку п.1 ч.1 ст.153 КАС України,

ВСТАНОВИВ:

16 березня 2023 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду в порядку п.1 ч.1 ст.153 КАС України із заявою про забезпечення позову, в якому просить: зупинити дію припису №130200 про демонтаж тимчасової споруди, виданого Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради від 24 лютого 2023 року.

Дана заява обґрунтована наступним.

24.02.2023 року Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради винесено припис №130200 про демонтаж тимчасової споруди. Припис винесено на ім`я ФОП ОСОБА_1 . Даним документом позивача зобов`язано демонтувати конструкцію, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявниця вказує, що зазначений припис на ФОП ОСОБА_1 винесено неправомірно, оскільки вона, починаючи з 28.01.2023 року, немає жодного відношення ані до користування місцем для розміщення тимчасової споруди, ані до самих конструкцій.

Відповідно до п.15.4 додатку до рішення Одеської міської ради від 09.10.2013 р. №3961-VІ "Правил розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності у м. Одеса" уповноважений орган вправі звернутись до особи, що порушує вимоги цих Правил з приписом про демонтаж протиправно розміщених ТС та елементів торгівлі.

Відповідно, на думку заявника, припис №130200 винесено з порушенням чинного законодавства. Відтак, наявна необхідність у невідкладному вжитті заходів забезпечення позову у вигляді зупинення дії припису №130200 про демонтаж тимчасової споруди, виданого Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради.

Також заявниця зазначила, що нею було укладено договори з Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради на підставі затверджених Департаментом архітектури та містобудування Одеської міської ради паспорту прив`язки ТС, а саме: договір ТС-157/20 на право користування місцями для розташування тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності від 06.02.2020 року; договір ТС-158/20 на право користування місцями для розташування тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності від 06.02.2020 року.

Строк дії договорів закінчився 28 січня 2023 року. Зобов`язання Позивача за договорами було виконано. Тобто, на момент винесення припису №130200 24 лютого 2023 року, ОСОБА_1 не є ані власником, ані користувачем тимчасових конструкцій, які на сьогоднішній день знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Дані конструкції перебувають в розпорядженні іншого суб`єкта господарювання.

Заявниця вказала, що із зазначеного припису неможливо достеменно встановити, про які конструкції йде мова. У приписі міститься посилання на Акт обстеження від 23.02.2023 року №130199, однак зазначений акт не було надано позивачу.

ФОП ОСОБА_1 має намір звернутися до суду з позовом до Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування припису №130200 від 24 лютого 2023 року.

У разі задоволення позовних вимог відновити попередній стан тимчасових конструкцій за адресою: АДРЕСА_1 у разі їх демонтажу буде неможливо, а отже відсутнім буде ефективний спосіб захисту прав позивача, адже визнання протиправним та скасування оскаржуваного припису №130200 не буде мати результату у разі демонтажу тимчасових конструкцій за час розгляду справи.

Тобто, невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити, або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, чим фактично буде нівельована функція судового рішення як механізму дійсного поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд зазначає таке.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.153 КАС України, заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Згідно ч.2 ст.153 КАС України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен подати відповідну позовну заяву протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.154 КАС України).

Тому заява про забезпечення позову розглядається судом у письмовому провадженні.

З урахуванням приписів ч.ч. 1, 6 ст.120 КАС України першим днем строку розгляду заяви про забезпечення позову є 17.03.2023 року, останнім днем дводенного строку розгляду даної заяви є 20.03.2023 року, тобто перший робочий день після вихідних днів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно ч.1 ст.151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

За приписами ч.2 ст.151 КАС України, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі. Метою застосування заходів забезпечення позову є, перш за все, захист прав позивача до ухвалення рішення у справі.

За змістом ст.150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову та доведеності належними доказами обставин, на які посилається заявник у заяві; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи наявна хоча б одна з вищенаведених обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Така умова для забезпечення адміністративного позову, як "наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення", може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Тобто, на даному етапі суд позбавлений можливості встановити наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення. Крім того, встановлення ознак протиправності оскаржуваного рішення є фактично вирішенням адміністративного спору по суті, враховуючи предмет позову, що є неприпустимим на даній стадії судового процесу.

Вживаючи заходи забезпечення позову у вказаний спосіб до встановлення протиправності або правомірності прийняття оскаржуваного рішення, суд фактично до вирішення справи по суті усуне всі наслідки, які на підставі оскаржуваного рішення були або можуть бути застосовані до позивача, що у даному випадку є неприпустимим, оскільки порушує принцип рівності сторін, регламентований статтею 8 КАС України.

Як вбачається з поданої заяви, заявницею було укладено договори з Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, а саме: договір ТС-157/20 на право користування місцями для розташування тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності від 06.02.2020 року; договір ТС-158/20 на право користування місцями для розташування тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності від 06.02.2020 року.

Строк дії цих договорів закінчився 28 січня 2023 року.

Тобто, на момент винесення припису №130200 від 24 лютого 2023 року, як зазначає сама заявниця, вона не є ані власником, ані користувачем тимчасових конструкцій, які на сьогоднішній день знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Дані конструкції перебувають в розпорядження іншого суб`єкта господарювання, якого заявниця не називає.

За таких обставин, з матеріалів заяви не вбачається, у чому ж полягає порушення прав саме заявниці, ефективний захист або поновлення яких (прав), за твердженням заявниці, може бути істотно ускладнений чи унеможливлений у разі невжиття заходів забезпечення позову.

Щодо ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, у разі задоволення позову про визнання протиправним та скасування припису, слід зауважити, що таке рішення (про скасування припису) не потребуватиме примусового виконання, а отже невжиття заходів забезпечення позову не може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, про які просить заявник, а тому в задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 154, 248, 256, 293 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) про забезпечення позову, яка подана до подання позовної заяви в порядку п.1 ч.1 ст.153 КАС України - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом 15 днів з дня складення ухвали.

Суддя В.В. Андрухів