Справа № 380/23180/21
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2023-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/23180/21 пров. № А/857/18364/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Большакової О. О.,

Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 380/23180/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання вчинити дії, (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Сакалошем В.М. в м. Львів Львівської області 16 листопада 2022 року за правилами спрощеного позовного провадження, дата складення повного тексту судового рішення не зазначена), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (надалі також - ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач), в якій просила суд:

- зобов`язати відповідача виплатити на користь позивача недоотриману суму пенсії у порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_2 , у розмірі 8599 грн. 81 коп.;

- перерахувати виплату належної ОСОБА_1 недоотриманої пенсії у сумі 8599 грн. 81 коп. на особистий рахунок до філії Львівського обласного управління AT «Ощадбанк» МФО 325796 код отримувача картковий рахунок №.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2022 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Львівській області щодо невиплати ОСОБА_1 в повному обсязі недоотриманої ОСОБА_2 пенсії.

Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоотриману ОСОБА_2 пенсію, з урахуванням виплачених коштів.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції порушив вимоги статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України) щодо законності та обґрунтованості, а також неповно з`ясував обставини справи.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги відповідач покликається на те, що сума недоотриманої пенсії може змінюватись відповідно до статті 46 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі також Закон № 1058-IV), оскільки розраховується за три роки від дня звернення за нею з усіма необхідними документами. Вважає, що оскільки у квітні 2021 року позивачу виплачено недоотриману пенсію у порядку спадкування за законом після смерті матері за період з 14.01.2018 по 31.05.2020 в сумі 64708,82 грн в розрахунку за три роки від дня звернення, то жодних протиправних дій з боку суб`єкта владних повноважень не допущено.

Також звертає увагу апеляційного суду, що копії ухвали про відкриття провадження у справі № 380/23180/21 та копії позовної заяви ОСОБА_1 судом першої інстанції на адресу відповідача не надсилались, що позбавило ГУ ПФУ у Львівській області можливості подати відзив на вказаний позов.

Позивач не скористалася правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до частини четвертої статті 304 КАС України відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 311 КАС України.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі, колегія суддів прийшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є спадкоємцем померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом № 67064594, виданого 15.01.2021, спадщина позивача складається з недоотриманої померлою пенсії в розмірі 73308,63 грн.

На підставі вказаного свідоцтва відповідач 19.04.2021 перерахував на особовий рахунок позивача пенсію у сумі 64708 грн 82 коп.

30.07.2021 позивач звернулась до Шевченківського відділу обслуговування громадян ГУ ПФУ у Львівській області із письмовою заявою щодо виплати решти недоотриманої пенсії в сумі 8599 грн 81 коп.

У відповідь на вказану заяву позивача ГУ ПФУ у Львівській області листом від 31.08.2021 № 12091-11010/Г-52/8-1300/21 повідомило, що сума недоотриманої пенсії може змінюватись відповідно до статті 46 Закону № 1058-IV, оскільки розраховується за три роки від дня звернення за нею з усіма необхідними документами.

Не погоджуюсь з такими діями відповідача, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

За загальним правилом, встановленим частиною першою статті 52 Закону № 1058-IV, сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Такий підхід до врегулювання цих правовідносин має соціальне спрямування через закріплення спеціального порядку переходу права на отримання зазначених сум до певного осіб, для яких спільно з отримувачем цих сум, які є доходом сім`ї.

У постанові Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 200/10269/19-а, сформульований висновок про те, що « у разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад. Фактично законом встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя».

Такий висновок Верховного Суду стосується випадків, коли члени сім`ї пенсіонера або особа, яка забезпечується пенсією у разі втрати годувальника, реалізувала своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому частиною першою статті 52 Закону № 1058-IV, шляхом звернення до територіального органу Пенсійного фонду не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера (частина друга статті 52 Закону № 1058-IV), проте не отримала таку виплату й оскаржує прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання.

У цій справі встановлено, що ОСОБА_1 протягом 6 місяців після смерті та отримання свідоцтва про смерть матері не зверталася до ГУ ПФУ у Львівській області для отримання відповідних сум пенсії.

У такому разі, у силу положень частини третьої статті 52 Закону № 1058-IV, сума пенсії, що належала ОСОБА_2 і залишилася недоотриманою у зв`язку з її смертю, входить до складу спадщини, та орган Пенсійного фонду не здійснює виплату неодержаної пенсії у порядку частини першої статті 52 Закону № 1058-IV.

Вказаний висновок сформований у постанові Верховного Суду від 06.04.2022 у справі №200/10136/20-а.

У розрізі викладеного, колегія суддів зазначає, що справою адміністративної юрисдикції з огляду на пункти 1, 2 частини першої статті 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

За правилами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяв № 29458/04 та № 29465/04) вказав: фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …». Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин (відповідні правові висновки наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.07.2020 у справі № 804/15129/15).

Спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права на спадкування за законом як спадкоємця першої черги після смерті матері призначеної, нарахованої, але невиплаченої пенсії спадкодавця.

Участь у спорі ГУ ПФУ у Львівській області, як відповідача по справі, не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Апеляційним судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.01.2021 №67064594 спадщина позивача складається з недоотриманої померлою пенсії в розмірі 73308,63 грн.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що спір у цій справі не має публічно-правового характеру, а тому, не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів та має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Вказана позиція також сформована у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 286/3516/16, а також у постановах Верховного Суду від 06.04.2022 у справі №200/10136/20-а та від 09.06.2022 у справі № 200/12094/18-а.

Більше того, позивач у позовній заяві при викладі позовних вимог покликається на норми цивільного та цивільного процесуального законодавства, а також практику Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.02.2020 у справі № 428/5818/18.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про поширення адміністративної юрисдикції на даний спір.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

При цьому, згідно з частиною першою статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Разом з тим, апеляційний суд спростовує твердження відповідача про не надіслання судом першої інстанції копії ухвали про відкриття провадження у справі № 380/23180/21 та копії позовної заяви на підставі матеріалів справи, зокрема, Довідки Львівського окружного адміністративного суду про доставку електронного листа (а.с.37), відповідно до якої документ в електронному вигляді доставлено до електронного кабінету користувача підсистеми «Електронний суд» ГУ ПФУ у Львівській області 28 лютого 2022 року о 00:23.

Колегія суддів зазначає, що закриття провадження в адміністративній справі не є обмеженням права на доступ до суду, оскільки судом роз`яснено позивачу, що дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Одночасно, відповідно до статей 239, 319 КАС України, суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки провадження в даній адміністративній справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України (справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства), то позивачу роз`яснюється, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду, і такий розгляд справи повинен здійснюватися в порядку цивільного судочинства.

Також позивачу роз`яснюється про наявність у неї права протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Восьмого апеляційного адміністративного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у такій заяві позивача має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.

Така заява позивача розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження, і за результатами розгляду постановляється ухвала про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд даної справи.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню, а провадження у даній справі закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України з наведених вище мотивів.

Керуючись статтями 238, 239, 241, 311, 315, 319, 321, 322, 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 380/23180/21 скасувати та закрити провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді О. О. Большакова
В. Я. Качмар