Справа № 360/8395/21
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2023-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року справа №360/8395/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Гайдара А.В., Геращенка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Луганській області на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 р. у справі № 360/8395/21 (головуючий І інстанції К.Є. Петросян) за позовом Головного управління Держпродспоживслужби в Луганській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення штрафу за порушення законодавства про рекламу,-

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Держпродспоживслужби в Луганській області (далі позивач, ГУ Держпродспоживслужби), звернулась до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі відповідач, ФОП ОСОБА_1 ), в якому просило: стягнути з відповідача до державного бюджету штраф у розмірі 1700,00 грн за неподання інформації щодо вартості розповсюдженої реклами.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду у суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відмовляючи у відкритті провадження суд враховував останню позицію Верховного Суду, яка сформована щодо розгляду спорів у подібних правовідносинах, а саме правові висновки, висловлені Верховним Судом у постанові від 23 вересня 2021 року у справі № 816/259/18.

Проте, питання щодо предметної юрисдикції спорів з примусового стягнення штрафу за порушення законодавства про рекламу розглядалося Великою Палатою Верховного Суду у справі № 812/1234/18 за позовом Головного управління до фізичної особи - підприємця про стягнення штрафу за порушення Закону України «Про рекламу». Велика Палата Верховного Суду зазначила, що такий спір не пов`язаний з вирішенням питання щодо цивільного права, а є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб`єкта владних повноважень, який реалізовує у цих правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції.

Предметом позову у справі № 812/1234/18 є стягнення штрафу за порушення законодавства про рекламу, а підставами позову є - встановлення факту порушення законодавства про рекламу суб`єктом господарювання з посиланням на відповідні норми Закону України «Про рекламу» та приписи Порядку накладення штрафів № 693, які у своїй сукупності дають право Головному управлінню звернутись до суду з вимогами до іншої особи. Предмет та підстави позовної зави у цій справі № 360/6443/21 є аналогічними з предметом та підставою позову у справі № 812/1234/18, а отже справи є тотожними.

На момент прийняття Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду постанови від 23 вересня 2021 року у справі № 816/259/18 вже існував правовий висновок Великої Палати Верховного Суду щодо предметної юрисдикції спорів з примусового стягнення штрафу за порушення законодавства про рекламу.

Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом (ч. 1 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Велика Палата Верховного Суду, зокрема, аналізує судову статистику та вивчає судову практику, здійснює узагальнення судової практики (п. 3 ч. 2 ст. 45 «Про судоустрій і статус суддів»).

З огляду на те, що предмет позову та підстави позову у цій справі є тотожними (однаковими) з предметом та підставою позову по справі № 812/1234/18, то в цьому випадку на зазначений спір поширюється предметна юрисдикція адміністративного суду, а Головне управління у спірних відносинах діє як суб`єкт владних повноважень, наділений Законом № 270/96-ВР та Порядком № 693 функціями контролю за дотриманням законодавства України про рекламу і відповідно правом на звернення до суду з позовом про примусове стягнення штрафу за порушення законодавства про рекламу.

Таким чином, суд першої інстанції не врахував правові висновки щодо предметної юрисдикції даного спору, наведені в ухваленій раніше постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року по справі № 812/1234/18, проте судом враховані правові висновки, висловлені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, наведені у постанові від 23 вересня 2021 року у справі № 816/259/18, що є порушенням норм процесуального права.

Наведені судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі висновки, що до спірних правовідносин слід застосовувати норми Закону України «Про захист прав споживачів», а примусове виконання рішення здійснюється відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» є хибними, оскільки судом неправильно застосовані норми матеріального права, що полягає в застосуванні закону який не підлягав застосуванню до даних правовідносин. Положення Закону України «Про захист прав споживачів» не містять умов притягнення до відповідальності за порушення законодавства про рекламу.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

19.04.2021 року зафіксовано факт розповсюдження відповідачем, зовнішньої реклами, яка містить зображення алкогольного напою, а саме пива торгівельної марки «Оболонь» та його торгівельного знаку, розміщеної на відкритій місцевості на спеціальній конструкції - холодильному обладнанні поруч з будівлею автозаправної станції (АЗС), що є ознаками порушення абз. 8 ч. 2 ст. 22 Закону України від 03.07.1996 № 270/96-ВР «Про рекламу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 270/96-ВР).

Згідно інформації з Ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним № 1900091/94 від 10.10.2019, що розмішена в вищезазначеній АЗС, господарську діяльність на АЗС, здійснює відповідач.

11.05.2021 посадовою особою Головного управління - провідним спеціалістом відділу контролю у сферах захисту споживачів, реклами, антитютюнового законодавства управління захисту споживачів Хохловою І.В. складено протокол про порушення законодавства про рекламу від 11.05.2021 № 14, оскільки відповідно до абз. 8 ч. 2 ст. 22 Закону № 270/96-ВР реклама алкогольних напоїв, реклама знаків для товарів і послуг, інших об`єктів права інтелектуальної власності, під якими випускаються алкогольні напої засобами зовнішньої реклами забороняється.

11.05.2021 Головне управління в порядку частини 2 статті 26 Закону № 270/96-ВР надіслало на адресу відповідача вимогу від 11.05.2021 № 01-11/1411, якою зобов`язано відповідача надати документи щодо вартості розповсюдженої зовнішньої реклами, а також пояснення, іншу інформацію, що може мати значення для прийняття відповідного рішення у справі про порушення законодавства про рекламу.

12.08.2021 заступником начальника Головного управління прийнято рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу (передбаченого ч. 7 ст. 27 Закону № 270/96-ВР) від 12.08.2021 № 20.

13.08.2021 посадовою особою Головного управління складено протокол про порушення законодавства про рекламу від 13.08.2021 № 21, у зв`язку з порушенням вимог ч. 2 ст. 26 Закону № 270/96-ВР .

13.08.2021 заступником начальника Головного управління прийнято рішення № 20 про початок розгляду справи про порушення законодавства про рекламу відносно суб`єкта господарювання відповідача, щодо ознак порушення вимог ч. 2 ст. 26 Закону № 270/96-ВР, а саме, на вимогу органів державної влади, на які згідно із законом покладено контроль за дотриманням вимог законодавства про рекламу, рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами зобов`язані надавати документи, усні та/або письмові пояснення, відео- та звукозаписи, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення ними повноважень щодо контролю, та справу призначено до розгляду на 13.09.2021.

13.09.2021 виконуючим обов`язки начальника Головного управління відповідно до п. 12 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 № 693 (далі - Порядок № 693) прийняте рішення від 13.09.2021 № 11 про продовження строку розгляду справи про порушення законодавства про рекламу - до 13.12.2021, та справу призначено до розгляду на 13.10.2021.

13.10.2021 відповідач на розгляд справи не прибув, документів, усних та/або письмових пояснень, будь якої іншої інформації, необхідної для здійснення органами державної влади повноважень щодо контролю, ним не надано.

Відповідно до п. 16 Порядку № 693, справа розглядається за участю представника особи, щодо якої порушено справу. В разі його відсутності справу може бути розглянуто, якщо незважаючи на своєчасне повідомлення про місце і час розгляду справи, не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення розгляду справи.

13.10.2021 рішенням № 23 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу, прийнятим заступником начальника Головного управління, відповідно до вимог ч. 2 ст. 26, ч. 6 ст. 27 Закону № 270/96-ВР, п. 16 Порядку № 693, на відповідача за неподання інформації щодо вартості розповсюдженої реклами накладено штраф у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700,00 грн., та роз`яснено, що у разі невиконання відповідачем цього рішення в зазначений строк сума штрафу стягується в судовому порядку.

Відмовляючи відкритті провадження, суд першої інстанції дійшов до висновку, що спір віднесено до юрисдикції господарського суду. Судом під час розгляду цієї справи враховано останню позицію Верховного Суду, сформована щодо розгляду спорів у подібних правовідносинах, а саме правові висновки, висловлені Верховним Судом у постанові від 23 вересня 2021 року у справі № 816/259/18.

Суд з зазначеним висновком суду першої інстанції не погоджується з наступних підстав.

За ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (ч. 1 ст. 4 КАС України).

Суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України (ч. 4 ст. 5 КАС України).

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом (п. 5 ч. 1 ст. 19 КАС України).

Громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, громадські об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень: в інших випадках, коли право звернення до суду надано суб`єкту владних повноважень законом (п. 5 ч. 5 ст. 46 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Виникнення спірних правовідносин обумовлено несплатою суб`єктом господарювання штрафу, застосованого рішеннями ГУ Держпродспоживслужби внаслідок порушення законодавства про рекламу.

Закон України «Про рекламу» від 3 липня 1996 року № 270/96-ВР (далі Закон № 270) визначає засади рекламної діяльності в Україні, регулює відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами.

Цей Закон регулює відносини, пов`язані з виробництвом, розповсюдженням та споживанням реклами на території України (ч. 1 ст. 2 Закону № 270).

Контроль за дотриманням законодавства України про рекламу здійснюють у межах своїх повноважень: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів - щодо захисту прав споживачів реклами (ч. 1 ст. 26 Закону № 270).

Питання накладення уповноваженими особами Державної інспекції з питань захисту прав споживачів та її територіальних органів в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі штрафів на рекламодавців, виробників і розповсюджувачів реклами за порушення законодавства про рекламу (крім штрафів, накладення яких належить виключно до компетенції Антимонопольного комітету і регулюється законодавством з питань авторського права та суміжних прав) регулює Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 693 (далі - Порядок № 693).

Накладати штрафи на рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами мають право Голова Держспоживінспекції, його заступники, начальники територіальних органів Держспоживінспекції та їх заступники (п. 8 Порядку № 693).

Сума штрафів за порушення законодавства про рекламу сплачується добровільно або стягується в судовому порядку відповідно до законодавства (п. 20 Порядку № 693).

На підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 6 квітня 2016 року № 260-р «Питання Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів» Держпродспоживслужба приступила, крім іншого, до виконання функцій і повноважень Державної інспекції з питань захисту прав споживачів.

Територіальним органом з реалізації державної політики у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів на території Луганської області є ГУ Держпродспоживслужби.

Виходячи з аналізу наведених правових положень законодавства та беручи до уваги обставини цієї справи, колегія судідв дійшла висновку про те, що у спірних відносинах ГУ Держпродспоживслужби діє як суб`єкт владних повноважень, наділений Законом № 270 та Порядком № 693 функціями контролю за дотриманням законодавства України про рекламу та відповідно правом на звернення до суду з позовом про примусове стягнення штрафу за порушення законодавства про рекламу.

Таким чином, цей спір є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб`єкта владних повноважень, який реалізовує у цих правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції.

За ч. 1 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII (далі Закон № 1402) Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Велика Палата Верховного Суду аналізує судову статистику та вивчає судову практику, здійснює узагальнення судової практики (п. 3 ч. 2 ст. 45 Закону № 1402).

Згідно ст. 346, 347 КАС України до повноважень Великої Палати Верховного суду належить, зокрема, викладення висновку щодо питання предметної юрисдикції у подібних правовідносинах.

Колегія суддів враховує правову позицію Великої Палати Верховного суду в постанові від 05.06.2019 року у справі № 812/1234/18 щодо предметної юрисдикції у спірних правовідносинах.

Щодо посилання суду на правову позицію Верховного Суду у постанові від 23.09.2021 по справі № 816/259/18, за якою під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, суд зазначає, що вказані висновки стосувались питання застосування останніх правових позицій саме Великої Палати Верховного Суду.

Також, зважаючи на те, що саме Велика Палата Верховного Суду є судом, уповноваженим вирішувати юрисдикційні спори, колегія суддів не має підстав не враховувати вищенаведений підхід під час вирішення цієї справи, правовідносини якої є подібними до тих, які були предметом розгляду Великою Палатою Верховного Суду у справі №812/1234/18.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2022 року у справі № 640/19933/21.

Суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що до спірних правовідносин у цій справі необхідно застосовувати норми частини третьої статті 23 Закону України «Про захист прав споживачів», з таких підстав.

За ч. 4 ст. 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 5 квітня 2007 року № 877-V (далі Закон № 877) виключно законами встановлюються: органи, уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності; види господарської діяльності, які є предметом державного нагляду (контролю); повноваження органів державного нагляду (контролю) щодо зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг; вичерпний перелік підстав для зупинення господарської діяльності; спосіб та форми здійснення заходів здійснення державного нагляду (контролю); санкції за порушення вимог законодавства і перелік порушень, які є підставою для видачі органом державного нагляду (контролю) припису, розпорядження або іншого розпорядчого документа. Орган державного нагляду (контролю) не може здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, якщо закон прямо не уповноважує такий орган на здійснення державного нагляду (контролю) у певній сфері господарської діяльності та не визначає повноваження такого органу під час здійснення державного нагляду (контролю).

За ч. 3 ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII (далі Закон № 1023) у разі невиконання в добровільному порядку суб`єктами господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, визначених у статті 26 цього Закону рішень (постанов) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, та його посадових осіб про накладення стягнення примусове виконання таких рішень (постанов) здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Тобто, вказаними нормами передбачено примусове виконання рішень, прийнятих в порядку реалізації повноважень за Законом України «Про захист прав споживачів», а не повноважень, визначених Законом України «Про рекламу».

Закон № 877 не застосовується під час здійснення контролю за дотриманням законодавства про рекламу, та не поширює свою дію на відносини у сфері реклами. Крім того, Закон № 877 в цілому не встановлює відповідальності суб`єкта господарювання за порушення законодавства про рекламу, тому посилання суду першої інстанції на ч. 3 ст. 23 Закону № 1023 є безпідставним.

За встановлених обставин та норм процесуального закону в їх сукупності, суд апеляційної інстанції не погоджує висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права, внаслідок чого ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 238, 241, 250, 311, 315, 317, 320, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Луганській області на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 р. у справі № 360/8395/21- задовольнити.

Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 р. у справі № 360/8395/21скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 15 березня 2023 року

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді І.В. Геращенко

А.В. Гайдар