Справа № 380/17519/22
Суддя: Чаплик Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2023-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Чаплик І.Д., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування наказів, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) звернулась до суду із позовом до Міністерства юстиції України (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13; ), у якому просить:

визнати протиправною діяльність державного секретаря Міністерства юстиції України Богачової Олени Віталіївни з видачі (підписання) наказів Міністерства юстиції України від 28 жовтня 2020 року №3276/к «Про поновлення», 16 грудня 2020 року №3767/к «Про звільнення», 20 жовтня 2021 року №3186/к «Про поновлення», 02 листопада 2022 №4874/5 «Про скасування наказу» щодо не введеної у штатний розпис посади начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області;

визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №4874/5 від 02.11.2022 «Про скасування наказу».

Позов обґрунтовано тим, що позивачка проходить державну службу в органах Міністерства юстиції України з 27.01.1999 року. Наказом Міністерства юстиції України від 02.11.2022 №4874/5 «Про скасування наказу» скасовано наказ від 22.12.2021 №3186/к «Про поновлення», яким позивачку було поновлено на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції. Вважаючи такий наказ відповідача незаконними, позивач звернулась до суду із даним позовом.

Ухвалою суду від 08 грудня 2022 року позовну заяву залишено без руху.

16 січня 2023 року позивачем подано заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 20 січня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали, подати відзив на позовну заяву та всі письмові докази, що підтверджують заперечення проти позову.

Відповідач 14.02.2023 подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначав, що на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2021 у справі № 380/876/21 Міністерством юстиції України було видано наказ від 22.12.2021 № 3186/к «Про поновлення», відповідно до якого скасовано наказ від 16.12.2020 № 3767/к «Про звільнення» та поновлено ОСОБА_1 з 24.12.2020 на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області. Згодом її було звільнено за переведенням на посаду начальника Франківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління юстиції на підставі особистої заяви позивачки. Проте, не погодившись із вищевказаною постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду, Західне міжрегіональне управління юстиції подало касаційну скаргу. Постановою Верховного Суду від 09.08.2022 касаційну скаргу задоволено: постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2021 скасовано, рішення Львівського окружного адміністративного суду залишено в силі. Оскільки судове рішення, яке стало підставою для поновлення позивачки на роботі було скасоване, наказ, прийнятий на його виконання втрачає силу, а відповідно і всі інші накази, які були прийняті на його підставі. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Розглянувши наявні заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 перебуває на державній службі з 27.01.1999.

Наказом Міністерства юстиції України від 27.10.2014 №2331/к «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача було звільнено із займаної посади начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області за одноразове грубе порушення трудових обов`язків на підставі п.1 ст. 41 Кодексу законів про працю України. Як випливає зі змісту наказу від 27.10.2014 №2331/к, таке грубе порушення полягало у внесенні позивачем до зведеного табелю обліку використаного робочого часу працівниками Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області за 2-гу половину липня 2014 року недостовірної інформації щодо відпрацьованого 17.07.2014 року часу окремими працівниками меншої тривалості ніж насправді, порушенні права відповідних працівників на отримання заробітної плати у повному обсязі, недбалому ставленні до своїх посадових обов`язків. Не погодившись із цим наказом, позивачка звернулась до суду.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 29 березня 2016 року у справі №813/7679/14, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2016 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 листопада 2017 року позовні вимоги задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 27.10.2014 №2331/к «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлено позивача на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області з 28 жовтня 2014 року.

На підставі вищенаведених судових рішень Міністерством юстиції України було видано накази №3275/к «Про скасування наказу» та №3276/к «Про поновлення» від 28.10.2020, якими було скасовано наказ №2331/к від 27.10.2014 «Про звільнення ОСОБА_1 », а позивача поновлено на посаді.

Разом з тим, Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 11 лютого 2016 року №99 «Про реформування територіальних органів Міністерства юстиції та розвиток системи надання безоплатної правової допомоги» з метою реорганізації територіальних органів Міністерства юстиції, якою було ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком. Серед них, зокрема, було Самбірське міськрайонне управління юстиції. Також було прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2019 року №870 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції». Відповідно до пункту 1 вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 1. Згідно з пунктом 2 вирішено утворити як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 2. На виконання цієї постанови наказом Міністерства юстиції України від 16.10.2019 №3173/5 «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції» ліквідовані як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції згідно з переліком, зокрема, Головне територіальне управління юстиції у Львівській області, і утворені як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції згідно з переліком, зокрема, Західне міжрегіональне управління юстиції (м. Львів). Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 22.11.2019 внесено запис №7000044 про припинення юридичної особи Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області.

У зв`язку із цим листом Міністерства юстиції України від 29.10.2020 № 8776/14.3/-20 «Про ознайомлення з наказами та попередження про наступне звільнення» позивачку попереджено про припинення державної служби на підставі пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з ліквідацією державного органу та звільнення із займаної посади не раніше ніж через 30 календарних днів з дня попередження. Доказами направлення зазначеного листа позивачу є копії витягу з журналу обліку вхідної кореспонденції Міністерства юстиції України, копія відомості письмової кореспонденції за 29.10.2020 та фіскальний чек. Дані обставини встановлені постановою Верховного Суду від 09.08.2022 у справі №380/876/21 і на підставі ч.4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України не доказуються.

Наказом Міністерства юстиції України від 16.12.2020 № 3767/к «Про звільнення» позивача було звільнено з посади Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області 23 грудня 2020 року відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з ліквідацією державного органу з припиненням державної служби. Також цим наказом доручено ліквідаційній комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Львівській області забезпечити проведення повного розрахунку у день звільнення позивачки та внесення відповідних записів до трудової книжки.

17 грудня 2020 року Головним територіальним управлінням юстиції у Львівській області прийнято наказ № 101/к «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 16.12.2020 року № 3767/к «Про звільнення». На виконання доручення державного секретаря Міністерства юстиції України від 16.12.2020 № 589/1.3/48-20 та наказу Міністерства юстиції України від 16.12.2020 № 3767/к «Про звільнення» Головним територіальним управлінням юстиції у Львівській області вжито заходів щодо ознайомлення позивача з наказом, вручення копії наказу, проведення повного розрахунку при звільненні, оформлення трудової книжки із внесенням відповідного запису.

Позивачка не погодилась із вищезазначеними наказами і звернулась до суду із вимогами про їх скасування та поновлення на роботі.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01.07.2021 у справі № 380/876/21 в задоволенні позову відмовлено. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2021 апеляційну скаргу позивачки задоволено: скасовано рішення Львівського окружного адміністративного суду та ухвалено нове, яким позовні вимоги задоволено повністю: визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 16.12.2020 № 3767/к «Про звільнення»; визнано протиправним та скасовано наказ Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 17.12.2020 № 101/к «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 16.12.2020 року № 3767/к «Про звільнення»; поновлено позивачку на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області з 23.12.2020.

На виконання цієї постанови Міністерство юстиції України видало наказ від 22.12.2021 № 3186/к «Про поновлення», відповідно до якого скасовано наказ від 16.12.2020 № 3767/к «Про звільнення», а позивачку поновлено на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області. Згодом листом Міністерства юстиції України №4565/3858-32-22/14.3 від 14.01.2022 позивачку попереджено про звільнення із займаної посади у зв`язку з ліквідацією державного органу та поінформовано про наявні вакансії у Західному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції державної служби категорій «Б» та «В» згідно з додатком до попередження. Попереджено, що у разі відмови від переведення на одну з вакантних посад позивачка підлягатиме звільненню із займаної посади відповідно до п. 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

15.02.2022 позивачка звернулась із заявою до державного секретаря Міністерства юстиції України, у якій просила звільнити її з посади начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області для подальшої роботи на посаді начальника Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). Іншою заявою просила призначити її на посаду начальника Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Наказом Міністерства юстиції України від 21.02.2022 № 217/к позивачку було звільнено з посади начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області за її особистою заявою. Наказом Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 21.02.2022 №389/К «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 21.02.2022 № 217/к «Про звільнення» позивачку звільнено із займаної посади для переведення на посаду начальника Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), виплачено компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки. Наказом від 21.02.2022 №390/К (із врахуванням наказу від 22.02.2022 № 402/К) позивачку було призначено на посаду начальника Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

09 серпня 2022 року Верховний Суд виніс постанову у справі № 380/876/21, яким скасував постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2021 та залишив у силі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01.07.2021 у цій справі.

02 листопада 2022 року наказом №103/Д «Про дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_1 » порушено дисциплінарне провадження щодо позивачки, утворено дисциплінарну комісію, доручено у період з 02 листопада до 02 грудня 2022 року здійснити дисциплінарне провадження та забезпечити формування дисциплінарної справи до 18 листопада 2022 року. Підставою прийняття наказу стало клопотання заступника начальника Управління начальника відділу організації та контролю за виконанням рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Семена І.Р. № 16594/0/1-22/10-09 від 26.10.2022.

На підставі постанови Верховного Суду від 09 серпня 2022 року у справі № 380/876/21 Міністерством юстиції 02.11.2022 видано наказ № 4874/5 «Про скасування наказу», яким скасовано наказ Міністерства юстиції від 22.12.2021 № 3186/к «Про поновлення» щодо поновлення позивачки з 24.12.2020 на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області. Також наказом №4893/5 скасовано наказ Міністерства юстиції від 21.02.2022 № 217/к «Про звільнення».

У зв`язку із скасуванням наказу, який був підставою для видання наказу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 21.02.2022 № 390/К «Про призначення» та від 22.02.2022 №402/К «Про внесення змін до наказу від 21.02.2022 № 390/К «Про призначення ОСОБА_1 » було видано наказ від 03.11.2022 року № 2900/к «Про скасування наказів», яким скасовано накази Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 21.02.2022 №389/К «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 21.02.2022 № 217/к «Про звільнення» та від 22.02.2022 №401/К «Про внесення змін до наказу від 21.02.2022 №389/К «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 21.02.2022 № 217/к «Про звільнення», накази від 21.02.2022 № 390/К «Про призначення» та від 22.02.2022 №402/К «Про внесення змін до наказу від 21.02.2022 № 390/К «Про призначення ОСОБА_1 ».

Не погодившись із наказом Міністерства юстиції України №4874/5 від 02.11.2022 «Про скасування наказу», який прийнято на виконання постанови Верховного Суду від 09 серпня у справі № 380/876/21, вважаючи його незаконним, а також протиправною діяльність державного секретаря Міністерства юстиції України Богачової Олени Віталіївни з видачі (підписання) наказів Міністерства юстиції України від 28 жовтня 2020 року №3276/к «Про поновлення», 16 грудня 2020 року №3767/к «Про звільнення», 20 жовтня 2021 року №3186/к «Про поновлення», 02 листопада 2022 №4874/5 «Про скасування наказу» щодо не введеної у штатний розпис посади начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області позивачка звернулась до суду із даним позовом.

Вирішуючи даний спір, суд виходив з таких мотивів та норм права.

Відповідно до абзацу 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до абзацу 1 статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно зі статтею 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України та є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Частиною другою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

За частиною першою статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, Законом України «Про державну службу» та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються Законом України стаття 5 Закону України від 10 грудня 2015 № 889- VІІІ «Про державну службу», якщо інше не передбачено законом (далі Закон № 889-VІІІ). Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих Законом № 889-VІІІ.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч.2 статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус (ч.4 статті 40 КЗпП).

За змістом статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством (частина друга зазначеної статті).

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Водночас стаття 49-2 Кодексу законів про працю України передбачає наступний порядок вивільнення працівників, які є державними службовцями: вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу", здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей:

про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів;

у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті;

не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Таким чином, у разі вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу" на підставі п.1 ч.1, пп.1-1 ч.1 статті 87 Закону № 889-VІІІ, пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу законів про працю України переважне право на залишення на роботі для таких працівників не враховується, а суб`єкт призначення або керівник державної служби може, але не зобов`язаний пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності).

Відповідно до ст. 9-1 Закону № 889-VІІІ доведення інформації або документів до відома державного службовця відповідно до вимог цього Закону здійснюється шляхом її вручення або надсилання поштою, в тому числі з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. У разі доведення інформації або документів шляхом використання інших засобів телекомунікаційного зв`язку такий спосіб фіксується протоколом у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інформація або документи надсилаються державному службовцеві за адресою місця проживання/перебування або на його адресу електронної пошти чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку за наявними в особовій справі контактними даними. Державний службовець при вступі чи проходженні державної служби зобов`язаний повідомити службу управління персоналом про його засоби електронної пошти чи інші засоби телекомунікаційного зв`язку з ним з метою їх використання для доведення до відома державного службовця інформації або документів. Інформація або документи, надіслані поштою, в тому числі електронною, чи шляхом передачі з використанням інших засобів зв`язку вважаються такими, що доведені до відома державного службовця на п`ятий календарний день з моменту їх відправлення.

Відповідно до частини другої статті 31 Закону № 889-VII, рішення про призначення приймається: на посаду державної служби категорії "А" - суб`єктом призначення, визначеним Конституцією та законами України, у порядку, передбаченому Конституцією України, цим та іншими законами України; на посади державної служби категорії "Б", які здійснюють повноваження керівників державної служби в державних органах, - суб`єктом призначення, визначеним законом; на інші посади державної служби категорій "Б" і "В" - керівником державної служби, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до пп.10 п.4 ст. 10 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» від 17 березня 2011 року № 3166-VI державний секретар міністерства відповідно до покладених на нього завдань призначає на посади керівників територіальних органів міністерства та їх заступників і звільняє їх з посад.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 № 228 затверджено Положення про Міністерство юстиції України, відповідно до пп.10 п. 12-2 якого, державний секретар Мін`юсту відповідно до покладених на нього завдань призначає на посаду та звільняє з посади керівників територіальних органів Мін`юсту та їх заступників, заступників керівників територіальних органів державної виконавчої служби, юрисдикція яких поширюється на територію однієї або кількох областей, Автономної Республіки Крим, міста Києва або Севастополя, присвоює їм ранги державних службовців, застосовує заходи заохочення та притягує до дисциплінарної відповідальності.

Як встановлено судами при попередніх розглядах справ, а також судом у даній справі, 11 лютого 2016 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 99 «Про реформування територіальних органів Міністерства юстиції та розвиток системи надання безоплатної правової допомоги», якою ліквідовано як юридичну особу Самбірське міськрайонне управління юстиції Львівської області та постановлено погодитись з пропозиціями Міністерства юстиції щодо включення відділів державної виконавчої служби та відділів державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції до структури відповідних головних територіальних управлінь юстиції та утворення бюро правової допомоги в структурі місцевих центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги; покладення виконання функцій з державної реєстрації громадських об`єднань, їх відокремлених підрозділів, громадських об`єднань, що не мають статусу юридичної особи, місцевих та первинних професійних спілок, їх організацій та об`єднань, структурних утворень політичних партій, регіональних (місцевих) творчих спілок, територіальних осередків всеукраїнських творчих спілок, місцевих організацій роботодавців та їх об`єднань, з підтвердження всеукраїнського статусу громадського об`єднання на відповідні головні територіальні управління юстиції.

Таким чином, в структуру Головного територіального управління юстиції у Львівській області було включено Самбірський міськрайонний відділ державної виконавчої служби, чисельність працівників становить 10 одиниць, та Самбірський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану, чисельність працівників становить 3 одиниці, а саме Самбірське міськрайонне управління юстиції у Львівській області ліквідовано.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 №870 "Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції" (далі Постанова №870) вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 1 (п.1 Постанови); утворено як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 2 (п.2 Постанови).

До Переліку територіальних органів Мін`юсту, що ліквідуються, який є додатком №1 до цієї Постанови, зокрема, включено Головне територіальне управління юстиції у Львівській області.

До Переліку міжрегіональних територіальних органів Мін`юсту, що утворюються, який є додатком №2 до цієї Постанови, включено Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Львів).

Пунктом 3 Постанови №870 установлено, що міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції, що утворюються згідно з пунктом 2 цієї постанови, є правонаступниками територіальних органів Міністерства юстиції, які ліквідуються згідно з пунктом 1, зокрема, Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Львів) - Головного територіального управління юстиції у Волинській області, Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Головного територіального управління юстиції у Рівненській області.

Вказаним пунктом також визначено, що територіальні органи Міністерства юстиції, які ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, продовжують здійснювати повноваження та функції, покладені на зазначені органи, до завершення здійснення заходів, пов`язаних з утворенням міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції.

На виконання Постанови №870 наказом Міністерства юстиції України від 16.10.2019 №3173/5 "Про утворення міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України" (далі Наказ №3173/5) ліквідовані як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції згідно з переліком (додаток 1), зокрема Головне територіальне управління юстиції у Львівській області, і утворені як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції згідно з переліком (додаток 2), зокрема Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Львів).

Відповідно до ч.1 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Відповідно до ч.5 зазначеної статті юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до ч.4 ст. 105 Цивільного кодексу України до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

На підставі цих нормативних актів відбулося масове вивільнення працівників вищезазначених органів, причому законодавець не зобов`язував роботодавців гарантувати їм переважне право на залишення на державній службі. Водночас позивачка оскаржила своє звільнення в суді. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01.07.2021 у справі № 380/876/21 в задоволенні позову відмовлено. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2021 апеляційну скаргу позивачки задоволено: скасовано рішення Львівського окружного адміністративного суду та ухвалено нове, яким позовні вимоги задоволено повністю: визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 16.12.2020 № 3767/к «Про звільнення»; визнано протиправним та скасовано наказ Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 17.12.2020 № 101/к «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 16.12.2020 року № 3767/к «Про звільнення»; поновлено позивачку на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області з 23.12.2020.

Саме вказана постанова суду апеляційної інстанції стала підставою для поновлення позивачки на посаді начальника та подальшого її переведення на посаду начальника Франківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління юстиції на підставі особистої заяви позивачки. Проте, 9 серпня 2022 року Касаційний адміністративний суд Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги у справі № 380/876/21 скасував постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2021, а рішення суду першої інстанції від 01.07.2021 у справі № 380/876/21 про відмову в задоволенні позову залишив у силі. Відтак суд вважає, що зі скасуванням цієї постанови правові підстави для прийняття наказів, якими позивачку було поновлено на посаді, відпали, а накази, прийняті на її підставі, підлягають скасуванню.

Суд також відхиляє доводи позивачки про те, що її не було належним чином ознайомлено із наказами про скасування наказів про поновлення на роботі, оскільки у матеріалах справи є наведене підтвердження про ознайомлення з текстом наказів, підписане позивачкою.

Відтак позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України №4874/5 не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною діяльності державного секретаря Міністерства юстиції України ОСОБА_2 з видачі (підписання) наказів Міністерства юстиції України від 28 жовтня 2020 року №3276/к «Про поновлення», 16 грудня 2020 року №3767/к «Про звільнення», 20 жовтня 2021 року №3186/к «Про поновлення», 02 листопада 2022 №4874/5 «Про скасування наказу» щодо не введеної у штатний розпис посади начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області суд зазначає наступне.

Аналіз наказів Міністерства юстиції України від 28 жовтня 2020 року №3276/к «Про поновлення», 16 грудня 2020 року №3767/к «Про звільнення», 20 жовтня 2021 року №3186/к «Про поновлення», 02 листопада 2022 №4874/5 «Про скасування наказу», діяльність з видачі яких державного секретаря Міністерства юстиції України ОСОБА_2 оскаржує позивачка, свідчить про те, що позивачка таким чином намагається відновити своє порушене право на працю, яке їй було відновлено на виконання рішення суду від 29.03.2016 у справі №813/7679/14 шляхом прийняття наказу №3276/к «Про поновлення» від 28.10.2020. Однак, як з`ясовано судом вище, в подальшому, після поновлення позивачки 28.10.2020, її знову було звільнено 16.12.2020 і правомірність такого звільнення вже встановлена постановою Верховного Суду від 09.08.2022 у справі № 380/876/21. Отже, оскарження діяльності державного секретаря Міністерства юстиції України з видачі наказів, які передували звільненню позивачки, правомірність якого встановлена судовим рішенням не є ефективним способом захисту порушеного права та не може його поновити в такий спосіб.

Статтею 2 КАС України метою адміністративного судочинства визначено ефективний захист прав. Сам лише формальний розгляд справи і ухвалення рішення, яке завідомо не може захистити особу, не узгоджується з метою правосуддя.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Крім цього, діяльність щодо видачі оскаржуваних наказів не стосується не введеної у штатний розпис посади начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області, а дата видачі наказу №3186/к «Про поновлення» не 20 жовтня 2021 року, як зазначає позивачка, а 22.12.2021.

Суд також зазначає, що згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 22.11.2019 внесено запис №7000044 про припинення юридичної особи Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області. Тобто на час винесення оспорюваних наказів, Самбірське міськрайонне управління юстиції Львівської області припинило своє існування, відтак суд не бачить можливості вчинення будь-яких дій щодо внесення даних, які його стосуються. До того ж, на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2021 у справі № 380/876/21 позивачку було поновлено на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області, а згодом за її заявою звільнено із займаної посади у зв`язку з ліквідацією державного органу та переведено на посаду начальника Франківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів). Вказані факти підтверджуються даними із матеріалів справи.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 242-246, 250, 257-262, п.п. 15.5 п.15 розділу VII Перехідні положення КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Міністерства юстиції України (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13; ) відмовити.

Судові витрати не розподіляються.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п.15.5 п.15 розділу VII Перехідні положення КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Чаплик І.Д.