Справа № 420/16866/22
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2023-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Хом`якової В.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області,

Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

21.11.2022 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач-2) про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_2 період роботи з 01.09.1991 по 01.11.1993 до страхового стажу, призначити та виплатити пенсію ОСОБА_1 з 24.10.2022.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням про відмову в призначенні пенсії від 28.10.2022 №11 орган Пенсійного фонду України повідомив позивача, про відсутність загального страхового стажу для призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону №1058-ГУ (позивач має 18 років 08 місяців 11 днів при необхідних 19 роках). До стажу протиправно не зараховано період роботи з 01.09.1991 по 01.11.1993, оскільки назва підприємства при прийнятті не відповідає назві на печатці при звільненні, рекомендовано надати довідку про перейменування. Позивач вважає, що відмова у призначенні пенсії за віком є неправомірною, оскільки відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, недоотримання правил ведення трудової книжки має негативні наслідки для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, тому ця обставина не може впливати на його права, в тому числі на отримання пенсії.

Ухвалою від 25.11.2022 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 10.01.2023 року об 11:00.

12.12.2022 до суду надійшов відзив від Головного управління ПФУ в Одеській області, в якому відповідач-1 заперечує проти позову, до відзиву додана копія пенсійної справи ОСОБА_1 . Відповідач-1 вказує, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років. Відповідно до частини 2 статті 26 Закону № 1058 передбачено, що у разі відсутності страхового стажу, передбаченого частиною 1 цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 років мають особи за наявності страхового стажу з 01.01.2025 по 31.12.2025 - від 22 до 32 років. Розмір пенсії особи яка звернулась за нею визначається індивідуально залежно від набутого стажу та отриманого заробітку, з якого у свою чергу сплачувались страхові внески. Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону № 1058 за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. До 01.01.2004 порядок підтвердження стажу роботи визначений Законом України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 (далі - Закон №1788-ХП). Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637. Згідно з абз.1 п.3 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Позивач 24.10.2022 звернувся до Головного управління із заявою про призначення пенсії відповідно до ст. 26 Закону № 1058, згідно наданих документів страховий стаж становить 18 років 08 місяців 11 днів. До страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період роботи з 01.09.1991 по 01.11.1993, у зв`язку із невідповідністю назви підприємства при прийнятті на роботу та звільнені згідно записів у трудовій книжці. Довідка про перейменування підприємства відсутня. Таким чином, рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області № 11 від 28.10.2022 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком на законих підставах.

29.12.2022 до суду надійшов відзив від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області (відповідач-2), в якому заперечує проти позову з аналогічних підстав. Відповідач-2 вказує на те, що належним способом захисту прав позивача є зобов 'язання відповідача повторно розглянути заяву позивача або зарахувати стаж.

Ухвалою суду від 19.01.2023 подальший розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, з проведенням підготовчого засідання та заслуханням пояснень представника позивача або позивача в судовому засіданні. Призначено підготовче засідння на 07.02.2023 на 11 год. 00 хвил., продовжений строк підготовчого провадження.

В судове засідання 07.02.2023 представники сторін не прибули, тому підготовче засідання проведено в письмовому провадженні. Від сторін додаткових доказів по справі не надходило.

Ухвалою від 07.02.2023 закрито підготовче провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 06.03.2023 на 10 год 00 хвил.

06.03.2023 судове засідання проведено в письмовому провадженні через відсутність представників сторін. Від відповідача-1 надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 24.10.2022 звернувся до Головного управління ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії відповідно до ст. 26 Закону № 1058. У вересні 2022 року позивачу виповнилось 63 роки.

Заява позивача була розглянута ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, оскільки з 01.04.2021 органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення та перерахунки пенсій, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2002 № 22-1 Про затвердження порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (в редакції постанови Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1).

Рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області № 11 від 28.10.2022 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком. Вказано, що відповідно до статті 26 Закону №1058-ІУ починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років.

Розглянувши усі наявні документи та враховуючи дані реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, відповідачем-2 встановлено. що на момент звернення за призначенням пенсії загальний стаж позивача складав 18 років 08 місяців 11 днів (при необхідних 19 років). До страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період роботи з 01.09.1991 по 01.11.1993, у зв`язку із невідповідністю назви підприємства при прийнятті на роботу та звільнені згідно записів у трудовій книжці. Довідка про перейменування підприємства відсутня.

Позивач не погоджується з відмовою призначити йому пенсію, тому звернувся до суду з позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини в межах заявлених позовних вимог, надаючи юридичну кваліфікацію встановленим обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Нормами ч. 1 ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІУ. Відповідно до даного Закону розмір пенсії особи яка звернулась за нею визначається індивідуально залежно від набутого стажу та отриманого заробітку, з якого у свою чергу сплачувались страхові внески. Згідно ч. 1 ст. 26 Закону №1058-1У від 09.07.2003 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності відповідного страхового стажу. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону № 1058 передбачено, що у разі відсутності страхового стажу, передбаченого частиною 1 цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 років мають особи за наявності страхового стажу з 01.01.2025 по 31.12.2025 - від 22 до 32 років.

Частиною 1 статті 24 Закону № 1058 передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Згідно ч. 2 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону № 1058 за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До 01.01.2004 порядок підтвердження стажу роботи визначений Законом України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 (далі - Закон №1788-ХП). Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. При відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи враховується згідно Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637).

Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 встановлено наступне: за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Трудова книжка позивача НОМЕР_1 має запис № 11 про те, що 01.09.1991 він був прийнятий на посаду продавця МП "Техноторг", запис № 12 про звільнення за власним бажанням 01.11.1993. Записи завірені директором В.В.Авсениним та печаткою з відбитком товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Техноторг" м. Одеса, без вказівки коду підприємства. Записів про зміну форми підприємства або реорганізацію у товариство трудова книжка не містить. Уточнюючих довідок або інших документів щодо роботи в цей період, довідок архівних установ, позивач до органу ПФУ не надавав.

Суд погоджується з доводами відповідачів про неналежне ведення трудової книжки позивача. У спірному періоді порядок ведення трудових книжок був врегульований Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 N 162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.85 N 252), із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.90 №412, та Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58).

Пунктом 1.1 Інструкції № 58 , яка діяла на момент звільнення позивача 01.11.1993, було передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, п.2.2 - заповнення трудової книжки проводиться власником підприємства (організації)або уповноваженим на це органом ...Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Згідно п. 2.3 Інструкції № 58 передбачено, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавств. Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці стосовно прийняття та звільнення працівника вносяться власником підприємства (організації) або уповноваженим органом. Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення .

Пунктом 2.14 Інструкція № 58 встановлено, що у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. Відповідно до пункту 2.15 Інструкції № 58, якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: "Підприємство таке-то з такого-то числа переіменоване на таке-то", а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер.

У разі реорганізації підприємства (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника подовжується (ч. 3 ст. 36 КЗпП). Припинення трудового договору з ініціативи власника чи вповноваженого ним органу можливе лише в разі скорочення чисельності або штату працівників (п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП).

Пунктом 4.1 Інструкції № 58 передбачено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу (п.2.6 Інструкції № 58).

Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму (п.2.8.).

Дійсно, вищевказані Інструкції передбачають, що відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу, несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права. Разом з тим, через недоліки заповнення трудової книжки позивача неможливо визначити взагалі найменування підприємства, на якому працював позивач у спірному періоді, чи воно змінювалось з 1991 по 1993 роки, або допущена помилка у назві при прийнятті позивача на посаду, чи була реорганізація підприємства, але про це не зазначили в трудовій книжці. Відповідач-2 не мав можливості встановити точне найменування, або код підприємства, та в подальшому перевірити факт трудових відносин позивача з підприємством. До повного найменування підприємства входить не лише назва, а й форма власності.

Позивач не надав суду доказів того, що вживав заходів щодо виправлення виявлених в трудовій книжці розбіжностей, що звертався до підприємства або його правонаступника. або у разі ліквідації роботодавця - до обласного архіву, враховуючи, що і підприємство, і позивач мають місцезнаходження у м. Одеса. Про причини такої бездіяльності позивач також суду не повідомив.

Крім того. позивач не надав відповідачам та суду будь-яких інших документів, які б підтвердили, на якому саме підприємстві позивач працював у 1991-1993 роках, зокрема, такими документами могли бути довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи, членський квиток профспілок тощо.

Враховуючи викладене, суд вважає, що належних підстав у ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зараховувати період 01.09.1991 - 01.11.1993 до страхового стажу позивача, який дає право на пенсію за віком, не має, оскільки неможливо визначити найменування підприємства, на якому працював позивач.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі викладеного, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Підстав для визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком суд не встановив. Інші позовні вимоги є похідними, тому також задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 01.09.1991 по 01.11.1993 до страхового стажу, призначити та виплатити пенсію за віком ОСОБА_1 з 24.10.2022.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений 16.03.2023.

Суддя В.В.Хом`якова

.