Справа № 500/420/23
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/420/23

16 березня 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через представника - адвоката Печінку Павла Володимировича звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №28 від 01.02.2023 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії по втраті годувальника;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_2 періоди трудової діяльності із 01.09.1985 по 16.07.1988, з 16.07.1988 по 31.07.1992, з 01.01.2004 по 01.01.2007 та призначити ОСОБА_1 пенсію по втраті годувальника відповідно до статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 09.12.2022.

В обґрунтування позову вказано, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_2 , у зв`язку із чим ОСОБА_1 , який є особою з інвалідністю 3 групи, 24.01.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення йому пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Проте рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області №28 від 01.02.2023 позивачу відмовлено у призначенні пенсії, оскільки страховий стаж померлої є меншим за необхідний та становить 1 рік 9 місяців 11 днів.

Представник позивача стверджує, що на день звернення до органів Пенсійного фонду страховий стаж ОСОБА_2 становив більше 13 років, тобто був достатнім для призначення відповідної пенсії. Вважає, що відповідачем до страхового стажу померлої протиправно не зараховано такі періоди: період навчання в Заліщицькому ПТУ №7 Тернопільської області із 01.09.1985 по 16.07.1988; період роботи в Переяславському виробничому швейному об`єднанні «Спецодяг» з 16.07.1988 по 31.07.1992; періоди догляду за дітьми до досягнення трирічного віку із 19.01.1994 по 19.01.1997 та із 01.01.2004 по 01.01.2007.

Відмову у призначенні пенсії відповідач мотивував, зокрема, тим, що подані документи містять розбіжності у зазначенні по батькові ОСОБА_2 . Крім того, у трудовій книжці ОСОБА_2 міститься відмітка про те, що запис про звільнення від 31.07.1992 зроблено помилково, іншого запису про звільнення з роботи немає.

При цьому представник позивача зауважує, що трудова книжка померлої містить повну інформацію щодо її трудової діяльності, а саме щодо навчання в Заліщицькому СПТУ та роботи в Переяславському виробничому швейному об`єднанні «Спецодяг» з 16.07.1988 по 31.07.1992. Запис про звільнення з роботи від 31.07.1992 скріплений печаткою підприємства, іншої дати звільнення у трудовій книжці не зазначено, відтак спірний період підлягає зарахуванню до трудового стажу.

Підставою для призначення особі пенсії за віком є відповідний стаж її роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Недоліки записів у трудовій книжці не можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у книжці чи довідці. Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

З наведених підстав позивач просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено судовий розгляд справи проводити суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у строк, встановлений частиною другою статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

03.03.2023 від відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до суду надійшов відзив, у якому, зокрема, вказано, що 24.01.2023 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника. Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №28 від 01.02.2022 позивачу відмовлено у призначенні пенсії.

Відповідно до вказаного рішення загальний страховий стаж годувальника ОСОБА_2 становить 1 рік 9 місяців 11 днів.

Стосовно результатів розгляду документів, доданих до заяви позивача, у відзиві вказано таке:

період навчання з 01.09.1985 по 16.07.1988 неможливо зарахувати до страхового стажу ОСОБА_2 , оскільки ПІБ не відповідає даним, що містяться у свідоцтві про смерть;

період роботи з 16.07.1988 по 31.07.1992 неможливо зарахувати до страхового стажу, оскільки відсутній запис про звільнення;

період роботи з 01.01.2004 по 01.01.2007 неможливо зарахувати до страхового стажу на підставі даних, що містяться в реєстрі застрахованих осіб, оскільки по батькові (у реєстрі) не відповідає по батькові, яке зазначене у свідоцтві про смерть, в довідках МСЕК за певні роки, у паперовій пенсійній справі.

Таким чином, у Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області відсутні правові підстави для призначення ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки страховий стаж годувальника ОСОБА_2 становить 1 рік 9 місяців 11 днів, що є меншим за необхідний (13 років).

З огляду на вказане Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області просить відмовити у задоволенні позову повністю (а.с.33-36).

03.03.2023 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Не усі недоліки записів у представлених позивачем документах можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у документах із місця роботи. Працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення документації про його трудовий стаж.

Якщо відповідач має сумнів у достовірності поданих позивачем документів, то він мав і має усі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачеві надати інформацію щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу чи службу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Представник позивача просить позов задовольнити (а.с.31).

06.03.2023 на виконання вимог ухвали суду про відкриття провадження у справі від 16.02.2023 від Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до суду надійшли копії заяви позивача про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника та доданих до неї документів (а.с.47-81).

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відзив на позов у строк, встановлений судом (п`ятнадцять днів з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі), не подав, як і будь-які докази у спростування позовних вимог.

Копія ухвали про відкриття провадження у справі від 16.02.2023 та копія позовної заяви з додатками були доставлені в електронний кабінет Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 16.02.2023 та 13.02.2023 відповідно, що підтверджується довідками про доставку електронного листа (а.с.29-30).

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), є особою з інвалідністю з дитинства, згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №238496 від 27.12.2022 позивачу встановлено 3 групу інвалідності довічно (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 12.12.2022 (а.с.9).

24.01.2023 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника (а.с.47).

За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №28 від 01.02.2023 позивачу відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника через відсутність необхідного страхового стажу.

У рішенні вказано, що загальний страховий стаж годувальника складає 1 рік 9 місяців 11 днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви:

1) стаж неможливо зарахувати згідно даних, що містяться в реєстрі застрахованих осіб, оскільки по батькові не відповідає по батькові у свідоцтві про смерть, по батькові в довідках МСЕК за певні роки, що містяться в паперовій пенсійній справі;

2) період роботи згідно трудової книжки з 16.07.1988 по 31.07.1992 потребує уточнення, оскільки наявний запис про звільнення зроблено помилково, і звільнення відсутнє;

3) не враховано період навчання з 01.091985 по 16.07.1988, оскільки ПІБ не відповідає даним у свідоцтві про смерть;

4) у витязі з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища по батькові не відповідає по батькові у свідоцтві про смерть (а.с.11, 43).

Про прийняте рішення позивача повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 03.02.2023 (а.с.10).

Позивач не погоджується з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, вважає його протиправним та таким, що порушує його право на соціальний захист, а тому звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Рішення, дії відповідачів як суб`єктів владних повноважень, що є предметом цього позову, підлягають оцінці судом на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058-ІV).

За змістом частини першої статті 36 Закону №1058-ІV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років (пункт 2 частини другої статті 36 Закону №1058-ІV).

Відповідно до частини першої статті 32 Закону №1058-ІV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю ІІ та ІІІ груп: від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років.

Як вбачається зі свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , на день смерті їй виповнилось 53 роки, а тому необхідний страховий стаж померлого годувальника для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника повинен складати 13 років.

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).

Відповідно до частини першої статті 24 Закону №1058-IV період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону N 1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується, серед іншого, також: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю; навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі; час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Як встановлено статтею 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів (пункт 8 Порядку №637).

Час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта громадянина України (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала (пункт 11 Порядку №637).

Пунктом 17 Порядку №637 визначено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника (пункт 18 Порядку №637).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637: довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

Період навчання підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Період догляду за дитиною до досягнення 3 років, у разі якщо матір не працює, підтверджується свідоцтвом про народження дитини. У випадку якщо матір працює, то період відпустки зараховується згідно з відомостями трудової книжки.

Матеріали справи містять копію диплому серії НОМЕР_2 , виданого ОСОБА_3 16.07.1988 про закінчення навчання в Заліщицькому СПТУ №7, період навчання тривав з 01.09.1985 по 16.07.1988 (а.с.12).

Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 24.01.2023, прізвище ОСОБА_3 після укладення шлюбу змінено на ОСОБА_4 (а.с.13).

У свідоцтві про народження серії НОМЕР_3 , виданому 22.11.1969, зазначено: ОСОБА_3 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 у селі Комсомольське Гусятинського району Тернопільської області, відомості про батька ОСОБА_5 (а.с.12).

Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 12.12.2022 видане на ім`я ОСОБА_2 (а.с.9).

Отже, у дипломі про навчання померлої ОСОБА_2 дійсно вказано по батькові « ОСОБА_6 », що не відповідає по батькові, які вказані у її свідоцтві про народження « ОСОБА_7 », актовому записі про шлюб « ОСОБА_7 » та свідоцтві про смерть ОСОБА_8 . Розбіжності також стосуються і зазначення її імені « ОСОБА_9 » та « ОСОБА_10 ». Разом з тим, відомості про особу обліковуються в РНОКПП як « ОСОБА_2 », у свідоцтві про народження позивача ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 , виданому повторно 15.06.2018, мати значиться як « ОСОБА_2 » (а.с.15).

У спірному випадку мова йде має про одну і ту ж особу, але має місце різне написання імені та по батькові. Факт навчання, період навчання сторонами не заперечуються. Відтак вказані недоліки не можуть бути підставою для незарахування періоду навчання ОСОБА_2 до її страхового стажу, при тому, що на момент смерті в офіційних документах померла ідентифікувалася як « ОСОБА_11 ».

Отже, період навчання ОСОБА_2 в Заліщицькому СПТУ №7 Тернопільської області з 01.09.1985 по 16.07.1988 підлягає зарахуванню до її страхового стажу.

Судом досліджено копію трудової книжки серії НОМЕР_5 , оформлену на « ОСОБА_2 » (російською мовою) ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.14). У відомостях про особу вказано дату народження ІНФОРМАЦІЯ_3 . Написання прізвища, імені та по батькові власника трудової книжки російською мовою відповідають прізвищу, імені та по батькові українською мовою, ОСОБА_2 .

Розділ Відомості про роботу трудової книжки містить запис про навчання в Заліщицькому СПТУ №7 Тернопільської області, внесений на підставі диплому серії НОМЕР_2 , виданого 16.07.1988, та такі записи щодо трудової діяльності ОСОБА_2 :

Переяславське виробниче швейне об`єднання «Спецодяг» (в подальшому Переяслав-Хмельницька швейна фабрика):

Запис №2, 16.07.1988 зарахована на роботу швеєю третього розряду в цех №1,

Запис №3, 31.07.1992, звільнена з роботи за власним бажанням.

Запис про звільнення засвідчено підписом керівника та скріплено печаткою Переяслав-Хмельницької швейної фабрики.

Далі у трудовій книжці вказано, що запис за номером три записано помилково (а.с.14).

Іншого запису про звільнення з вказаного підприємства, замість помилково внесеного запису №3, трудова книжка ОСОБА_2 не містить.

Як встановлено судом та вбачається з оскаржуваного рішення і розрахунку стажу (а.с.44), до страхового стажу ОСОБА_2 не зарахована трудова діяльність згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_5 за період з 16.07.1988 по 31.07.1992, оскільки наявний запис про звільнення зроблено помилково, а інший запис про звільнення відсутній.

Порядок ведення трудових книжок на момент внесення спірного запису про звільнення ОСОБА_2 (31.07.1992) було врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, від 20.06.1974 №162, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР (далі - Інструкція №162).

Пунктом 1 Інструкції № 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 Про трудові книжки працівників та службовців (далі - Порядок № 656) та цією Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 Порядку № 656 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.3 Інструкції № 162 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (пункт 4.1 Інструкції № 162).

Отже, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Наведене цілком узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, висновки якого мають враховувати суди відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Таким чином, з дослідженої копії трудової книжки ОСОБА_2 серії НОМЕР_5 судом встановлено, що запис №3 від 31.07.1992 про її звільнення з роботи в Переяслав-Хмельницькій швейній фабриці визнано внесеним помилково. Однак іншого запису про звільнення з вказаного підприємства, замість помилково внесеного запису №3, трудова книжка ОСОБА_2 не містить (а.с.14). Такий недолік свідчить про неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки на підприємстві, який допущений з вини адміністрації підприємства, проте не може бути підставою для не зарахування спірного періоду до стажу її роботи. При цьому суд враховує специфіку призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, згідно якої за її призначенням звертається непрацездатний член сім`ї померлого годувальника, що певною мірою ускладнює отримання усіх можливих відомостей (документів) для підтвердження стажу померлого годувальника, а також з огляду на те, що обов`язок належного оформлення підтверджуючих страховий стаж документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб.

Також суд зазначає, що в оскарженому рішенні Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не оспорюються інші відомості, вказані у трудовій книжці ОСОБА_2 . Поряд з цим витребування та перевірка додаткових документів є правом пенсійного органу, а тому неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку таких документів, не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на соціальний захист та пенсійне забезпечення.

З огляду на вказане, період роботи ОСОБА_2 в Переяславському виробничому швейному об`єднанні «Спецодяг» (в подальшому Переяслав-Хмельницька швейна фабрика) з 16.07.1988 по 31.07.1992 підлягає зарахуванню до її страхового стажу.

Стосовно незарахування періоду по догляду за дитиною ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення трьох років, то суд зауважує, що наявність розбіжностей у написанні знову ж таки по батькові ОСОБА_7 в індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування замість ОСОБА_8 (як у свідоцтві про смерть) ніяким чином не впливає на відсутність підстав для зарахування такого періоду до страхового стажу. Мова йде про одну й ту ж особу ОСОБА_2 , до того ж у вказаних індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб зазначено РНОКПП застрахованої особи НОМЕР_6 (а.с.70), що відповідає картці платника податків ОСОБА_2 (а.с.52).

У свідоцтві про народження позивача ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 ) серії НОМЕР_4 , виданому повторно 15.06.2018, мати значиться як « ОСОБА_2 » (а.с.15).

Відтак період догляду за дитиною ОСОБА_1 до досягнення 3-х років, а саме з 01.01.2004 по 01.01.2007 слід зарахувати до страхового стажу ОСОБА_2 .

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області протиправно не зарахувало вищевказані спірні періоди навчання, трудової діяльності та догляду за дитиною до досягнення 3-х років до страхового стажу ОСОБА_2 .

Отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №28 від 01.02.2023 в частині відмови зарахувати до страхового стажу померлої годувальниці ОСОБА_2 спірні періоди навчання, трудової діяльності та догляду за дитиною до досягнення 3-х років є протиправним та підлягає скасуванню.

За встановлених у цій справі обставин наявні достатні та обґрунтовані підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу померлої годувальниці ОСОБА_2 період навчання в Заліщицькому ПТУ №7 Тернопільської області з 01.09.1985 по 16.07.1988, період роботи в Переяславському виробничому швейному об`єднанні «Спецодяг» (в подальшому Переяслав-Хмельницька швейна фабрика) з 16.07.1988 по 31.07.1992 та період догляду за дитиною ОСОБА_1 до досягнення 3-х років, а саме з 01.01.2004 по 01.01.2007.

Що стосується позовної вимоги про зобов`язання призначити позивачу пенсію у зв`язку з втратою годувальника з 09.12.2022, то суд зазначає таке.

Як встановлено судом та відповідає нормативному регулюванню Закону №1058-ІV, у даному випадку необхідний страховий стаж померлого годувальника для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника повинен складати 13 років.

Стосовно наявності у ОСОБА_12 страхового стажу не менше 13 років, то слід зазначити, що органом Пенсійного фонду зараховано до її страхового стажу 1 рік 9 місяців 11 днів (а.с.44), однак разом із зарахованими вказаними вище спірними періодами, страховий стаж померлої годувальниці ОСОБА_2 не буде складати 13 років, відтак є недостатнім для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника її сину ОСОБА_1 . Відтак, позовна вимога про призначення позивачу пенсії у зв`язку з втратою годувальника до задоволення не підлягає.

Водночас у позовній заяві представник позивача неодноразово вказує на протиправність незарахування до страхового стажу ОСОБА_2 двох періодів догляду за дітьми до досягнення 3-х років, а саме: з 19.01.1994 по 19.01.1997 та з 01.01.2004 по 01.01.2007. Матеріали справи містять копію свідоцтва про народження ОСОБА_13 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_5 ) серії НОМЕР_7 від 14.03.1994, матір`ю якої значиться ОСОБА_2 (а.с.16). При цьому позовні вимоги заявлено лише щодо зарахування до страхового стажу ОСОБА_2 періоду догляду за дитиною ОСОБА_1 до досягнення 3-х років, а саме з 01.01.2004 по 01.01.2007. Щодо зарахування до страхового стажу ОСОБА_2 періоду догляду за дитиною ОСОБА_13 до досягнення 3-х років з 19.01.1994 по 19.01.1997, позивачем позовних вимог не заявлено, що позбавляє суд можливості вирішувати вказане питання, оскільки воно не входить до окресленого предмета позову у цій справі і відповідачі з приводу цього не надавали жодних пояснень (міркувань). Крім цього, щодо цього періоду відсутня будь-яка оцінка в оскаржуваному рішенні, а згідно з розрахунком зарахованого страхового стажу до такого вже включено період з 20.02.1996 по 30.11.1997. Питання зарахування часу догляду за дитиною ОСОБА_13 до досягнення 3-х років до страхового стажу померлої годувальниці може бути розглянуте органами Пенсійного фонду у разі повторного розгляду заяви позивача про призначення пенсії.

З огляду на викладене вище, відповідно до частини другої статті 9 КАС України (якою передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень) наявні підстави для виходу за межі позовних вимог з метою ефективного захисту прав позивача та прийняття рішення про зобов`язання відповідача здійснити повторний розгляд заяви ОСОБА_1 від 24.01.2023 про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення.

Враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Оскільки позов підлягає задоволенню частково, то відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України до відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 536,80 грн, сплачений відповідно до квитанції від 10.02.2023 (а.с.21).

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 139, 243-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №28 від 01.02.2023 в частині відмови зарахувати до страхового стажу померлої годувальниці ОСОБА_2 періодів навчання, трудової діяльності та догляду за дитиною ОСОБА_1 до досягнення 3-х років.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_2 період навчання в Заліщицькому СПТУ №7 Тернопільської області з 01.09.1985 по 16.07.1988, період роботи в Переяславському виробничому швейному об`єднанні «Спецодяг» (в подальшому Переяслав-Хмельницька швейна фабрика) з 16.07.1988 по 31.07.1992 та період догляду за дитиною ОСОБА_1 до досягнення 3-х років з 01.01.2004 по 01.01.2007.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість грн 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 ).

Відповідачі: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вулиця Набережна Перемоги, 26, місто Дніпро, 49094, ідентифікаційний код юридичної особи в ).

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Майдан Волі 3, місто Тернопіль, Тернопільська область, 46001, ідентифікаційний код юридичної особи в .

Повний текст рішення складений та підписаний 16 березня 2023 року.

Суддя Чепенюк О.В.