Справа № 120/10/23
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2023-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 березня 2023 р. Справа № 120/10/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: ІНФОРМАЦІЯ_1 АДРЕСА_2 )

про: визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач) про визнання протиправною відмову відповідача № 6556 від 08.11.2022 року у видачі позивачеві дозволу на перетин державного кордону як особі, передбаченій пп. 3 абз. 2 п. 212 Правил перетинання державного кордону громадянами України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 зі змінами, внесеними до неї Постановою КМУ № 992 від 02.09.2022 року та зобов`язання відповідача надати позивачеві відповідний дозвіл.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує, що має статус моряка та відноситься до категорії осіб, передбачених пп.3 абз. 2 п. 2-12 Правил перетинання державного кордону громадянами України та, відповідно, йому дозволено перетинати державний кордон України для роботи на морських суднах у складі екіпажів таких суден. Позивач зазначає, що 04.11.2022 року звернувся до відповідача із заявою та переліком документів для отримання дозволу на перетин державного кордону для прибуття на судно роботодавця. За результатами розгляду наведеної заяви, відповідач надав відмову, яка оформлена листом за № 6556 від 08.11.2022 року. Не погоджуючись із вказаною відмовою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 09.01.2023 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

13.01.2023 року за вх. № 1737/23 позивачем надано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 18.01.2013 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

23.02.2023 року за вх. № 8702/23 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому наведено заперечення проти заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію відповідач зазначає, що 04.11.2022 року до нього надійшла заява позивача про надання дозволу на перетин державного кордону для прибуття на судно роботодавця. За результатами розгляду даної заяви відповідачем була оформлена відмова у наданні дозволу на перетин державного кордону вих. №6556 від 08.11.2022 року. Відповідач зауважує, що законодавець не звільняє від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язаних моряків. Адже, сама по собі належність до певної професії та можливість працювати за кордоном не може розглядатися як поважна причина для звільнення особи від виконання військового обов`язку. Крім того, позивачем не надано відповідачеві жодних документів, які відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», звільняють його від призову на військову службу під час мобілізації. Також, відповідно до довідки позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 №63/8900 від 28.10.2022 року позивача визнано придатним до військової служби під час мобілізації. Враховуючи вищевикладене, позивач підлягає призову на військову службу під час мобілізації. Відповідач звертає увагу на те, що покладення на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки завдань, не передбачених законодавством, не допускається. Завдання та функції територіальних центрів передбачені другим розділом Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема у пункті 8 вказаного розділу йдеться про покладені на територіальні центри завдання, а пунктом 9 передбачено, що відповідно до покладених завдань вони виконують, з - поміж інших, такі функції: ведуть військовий облік призовників. військовозобов?язаних та резервістів; оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов?язаним та резервістам; взасмодіють з місцевими держадміністраціями, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування з питань військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів, бронювання військовозобов?язаних на період мобілізації та на воснний час; здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період; розробляють плани проведення мобілізації; виконують ряд функцій пов?язаних із соціальним захистом військовослужбовців та членів їх сімей: розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи. Проаналізувавши завдання та функції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки слід зауважити, що частина їх повноважень пов?язана із обліком військовозобов?язаних, оформлення військово-облікової документації та мобілізаційними заходами. Територіальним центрам хоча і надані повноваження оформляти довідки у відповідь на звернення громадян, однак зміст цих довідок повинен охоплюватися колом питань пов?язаних із їх компетенцією. При цьому вказане Положення не надає територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки повноважень вирішувати питання про право військовозобов?язаних перетинати державний кордон та виїжджати за межі території України, а відтак і видавати довідки «для виїзду закордон» чи з іншим подібним формулюванням. Відповідач вказує, що надання дозволу на перетинання державного кордону належить до компетенції Державної прикордонної служби України, а він, в свою чергу, надає лише право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. З огляду на викладене, відповідач вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

Відповідно до посвідчення НОМЕР_1 , виданого 10.06.2019 року позивач має статус моряка.

04.11.2022 року позивач звернувся до відповідача із заявою про видачу дозволу, передбаченого п.212 Правил перетинання державного кордону громадянами України, для пред`явлення уповноваженим особами Держприкордонслужби під час перетину державного кордону України.

До вказаної заяви позивачем було додано копію посвідчення особи моряка серії НОМЕР_2 від 10 червня 2019 року; копію картки платника податків;?копію трудового договору (контракту) для роботи на морському судні та його нотаріально завірений переклад українською мовою; ?копію підтвердження про отримання копій освітніх і кваліфікаційних документів моряка, виданого Державною службою морського і внутрішнього водного транспорту і судноплавства України (Адміністрацією судноплавства) від 23.10.2022 року; ??копію паспорта громадянина України; копію військово-облікового документа (тимчасового посвідчення № НОМЕР_3 ); копію довідки військово-лікарської комісії №163/8900 від 28.10.2022 року.

За наслідками розгляду заяви позивача, відповідач листом від 08.11.2022 року № 6556 надав відмову у видачі дозволу для перетину державного кордону. Вказана відмова мотивована тим, що позивач підлягає призову на військову службу під час мобілізації та був призначений для комплектування Збройних Сил України, а відтак відповідач позбавлений можливості надання вищевказаного дозволу.

Позивач, вважаючи відмову відповідача протиправною, звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 33 Конституції України закріплено право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, вільно залишати її територію, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Таке право відповідно до ст. 64 Конституції України може обмежуватися в умовах воєнного або надзвичайного стану із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно пп. 1, та абз. 3 пп. 7 п. 252 Указу Президента України від №1153/2008 у разі оголошення мобілізації і настання особливого періоду: проводиться призов на військову службу військовозобов`язаних і резервістів, за винятком осіб, зазначених у статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а також прийом громадян на військову службу за контрактом.

З моменту оголошення мобілізації виїзд військовозобов`язаних та громадян призовного віку з місця постійного проживання без дозволу керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки забороняється.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Згідно з п.2 та п.3 Указу Президента України № 64/2022 військовому командуванню разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування надано право запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Надалі неодноразово строк дії воєнного часу продовжувався, зокрема, Указом Президента України від 14.03.2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 14.03.2022 року № 7168, Указом Президента України від 19.04.2022 № 7300, затвердженого Законом України від 21.04.2022 року № 2212-IX, Указом Президента України від 17.05.2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 року № 2263-IX, Указом Президента України від 12.08.2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 року № 2500-IX, Указом Президента України від 07.11.2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України 16.11.2022 року № 2738-IX, Указом Президента України від 06.02.2023 року № 58/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 року № 2915-IX та продовжений до теперішнього часу.

У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41, 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 року №389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно ч. 9. ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:

допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць;

призовники - особи, приписані до призовних дільниць;

військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;

військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;

резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-ХІІ (далі - Закон України №3543-ХІІ) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативна-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Ст. 22 Закону України №3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, зокрема громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Відповідно до ч. 6 ст. 22 Закону України №3543-ХІІ, громадянам, які перебувають на військовому обліку, з моменту оголошення мобілізації забороняється зміна місця проживання без дозволу посадової особи, визначеної у частині третій цієї статті.

Станом на час виникнення спірних у даній справі в Україні діяв воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію, а тому конституційне право громадян України на вільне залишення території України обмежується законодавством.

Правилами перетинання державного кордону України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 (далі - Правила) визначено порядок перетинання громадянами України державного кордону.

Згідно ч. 2 Правил № 57 перетинання громадянами України (далі - громадяни) державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю (далі - пункти пропуску), якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну:

1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон;

2) дипломатичний паспорт;

3) службовий паспорт;

4) проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий);

5) посвідчення особи моряка;

6) посвідчення члена екіпажу.

У передбачених міжнародними договорами або законодавством України випадках перетинання громадянином державного кордону здійснюється також за іншими документами. У такому разі прикордонний контроль здійснюється у порядку, який застосовується під час надання громадянином паспортних документів.

У випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2022 року №992 внесено зміни до Правил перетинання державного кордону громадянами України та доповнено дані Правила пунктом 212 такого змісту:

"212. У разі введення на території України воєнного стану громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років мають право перетинати державний кордон України, якщо вони прямують для роботи на морських суднах, суднах внутрішнього плавання у складі екіпажів таких суден або для проходження практичної підготовки на суднах.

Для перетину державного кордону України такі особи повинні надати такі документи, зокрема:

3) інші особи, які прямують для роботи на морських суднах, суднах внутрішнього плавання у складі екіпажів таких суден та які здобули відповідну освіту та кваліфікацію до 24 лютого 2022 р. і випускники закладів освіти, які завершили навчання у період воєнного стану:

посвідчення особи моряка;

підтвердження від Адміністрації судноплавства про отримання копій освітніх кваліфікаційних документів;

військово-облікові документи з відповідними відмітками районного (об`єднаного районного), міського (районного у містах, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Особи, зазначені у підпункті 3 цього пункту, під час перетину державного кордону України повинні мати трудовий договір (контракт) для роботи на морському судні, судні внутрішнього плавання або лист від судновласника, оператора судна про намір укласти з громадянином України трудовий договір (контракт) для роботи на морському судні, судні внутрішнього плавання.

Адміністрація судноплавства у дводенний строк з моменту отримання завірених копій документів від осіб, зазначених в абзаці першому цього пункту (крім курсантів закладів освіти), видає таким особам підтвердження про отримання копій освітніх і кваліфікаційних документів у довільній формі за підписом Голови Адміністрації судноплавства або його заступника, яке містить гербову печатку або на яке накладено кваліфікований електронний підпис.

Особи, зазначені у підпункті 3 цього пункту, після отримання від Адміністрації судноплавства підтвердження про отримання копій освітніх і кваліфікаційних документів, а також особи, зазначені у підпункті 1 цього пункту, які досягли віку від 18 до 60 років та отримали довідку від закладу освіти щодо направлення курсанта для проходження практичної підготовки на судні під українським або іноземним прапором, зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити відповідним органам, де вони перебувають на військовому обліку, та отримати дозвіл на виїзд з місця проживання від керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти СБУ, Служби зовнішньої розвідки України - дозвіл відповідного керівника) для пред`явлення уповноваженим службовим особам Держприкордонслужби під час перетину кордону.

З аналізу наведених положень вбачається, що в період дії воєнного стану та з моменту оголошення мобілізації конституційне право громадян України на вільне залишення території України обмежується законодавством, зокрема, виїзд військовозобов`язаних та громадян призовного віку з місця постійного проживання без дозволу керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки забороняється. Водночас Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2022 року №992 внесено зміни до Правил перетинання державного кордону громадянами України, якими визначено, що у разі введення на території України воєнного стану громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років мають право перетинати державний кордон України за умови якщо вони прямують для роботи на морських суднах, суднах внутрішнього плавання у складі екіпажів таких суден або для проходження практичної підготовки на суднах. В разі надання вказаними особами необхідних документів, керівник відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видає дозвіл на виїзд з місця проживання для пред`явлення уповноваженим службовим особам Держприкордонслужби під час перетину кордону.

Відповідно до п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (надалі - положення №154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Приписами п. 9 Положення №154 визначено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань:

оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам;

розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань. видають необхідні довідки та інші документи.

Отже, обов`язки щодо мобілізації на військову службу за призовом, надання відстрочки, отримання дозволу на виїзд з місця проживання покладені на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки та, зокрема, й на відповідача.

Судом встановлено, що 04.11.2022 року позивач звернувся до відповідача із заявою про видачу дозволу, передбаченого п.212 Правил перетинання державного кордону громадянами України, для пред`явлення уповноваженим особами Держприкордонслужби під час перетину державного кордону України.

До вказаної заяви позивачем було додано копію посвідчення особи моряка серії НОМЕР_2 від 10 червня 2019 року; копію картки платника податків; копію трудового договору (контракту) для роботи на морському судні та його нотаріально завірений переклад українською мовою; копію підтвердження про отримання копій освітніх і кваліфікаційних документів моряка, виданого Державною службою морського і внутрішнього водного транспорту і судноплавства України (Адміністрацією судноплавства) від 23.10.2022 року, в якому зазначено про те, що позивач здобув відповідну кваліфікацію до 24 лютого 2022 року; копію паспорта громадянина України; копію військово-облікового документа (тимчасового посвідчення № НОМЕР_3 ); копію довідки військово-лікарської комісії №163/8900 від 28.10.2022 року.

За наслідками розгляду заяви позивача, відповідач листом від 08.11.2022 року №6556 надав відмову у видачі дозволу для перетину державного кордону, оскільки позивач підлягає призову на військову службу під час мобілізації та був призначений для комплектування Збройних Сил України, а відтак відповідач позбавлений можливості надання вищевказаного дозволу.

В контексті наведеного суд зауважує, що ч. 4 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що у воєнний час забороняється виїзд призовників, військовозобов`язаних та резервістів з місця проживання без дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України - без дозволу відповідного керівника).

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2022 року № 992 надано військовозобов`язаним морякам можливість тимчасового виїзду за кордон під час дії правового режиму воєнного стану та визначено умови перетину державного кордону зазначеним особами в розрізі наявності в них документів, що підтверджують підстави для такого виїзду відповідно до вказаної постанови.

Суд критично оцінює призначення позивача для комплектування Збройних Сил України як на підставу відмови у видачі відповідачем дозволу, оскільки жодних належних та допустимих доказів в підтвердження цього відповідачем не надано.

Крім того, суд не приймає до уваги твердження відповідача стосовного того, що позивачем не надано жодних документів, які відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», звільняють його від призову на військову службу під час мобілізації, адже чинним законодавством не передбачено як обов`язкову умову надання дозволу на виїзд моряка за кордон наявність в нього документів про звільнення від призову або ж відсутність у ЗСУ плану щодо його призову.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні до відповідача надано необхідні документи на підтвердження обґрунтованості підстав для перетину ним державного кордону як особи, яка прямує для роботи на морських суднах.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про протиправність відмови відповідача № 6556 від 08.11.2022 року у видачі позивачеві дозволу на перетин державного кордону як особі, передбаченій пп. 3 абз. 2 п. 212 Правил перетинання державного кордону громадянами України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 зі змінами, внесеними до неї Постановою КМУ №992 від 992 від 02.09.2022 року, та, відповідно, задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо позовної вимоги зобов`язання відповідача надати позивачеві відповідний дозвіл, суд зазначає наступне.

Рекомендації R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року зазначає, що під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Заазначеного правового висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 23 травня 2018 року у справі №825/602/17, яка в силу ч. 5 ст. 242 КАС України підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність в ієрархії нормативно-правовим актам.

Суб`єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Таким чином суд не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством. Зазначення судом конкретних дій відповідача під час розгляду скарги, є виходом за межі повноважень суду, наданих чинним законодавством при постановленні судових рішень.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 року у справі №815/3799/17, від 21.08.2018 року у справі №810/3393/17.

Суд зауважує, що відповідач при визначенні наявності умов для надання дозволу на виїзд з місця проживання повинен встановити обґрунтованість підстав для такого виїзду. Надання дозволу на виїзд за кордон вирішується у кожному випадку з урахуванням усіх необхідних умов.

Таким чином, на переконання суду відповідач повинен здійснити повторний розгляд заяви позивача із наданням об`єктивної оцінки обґрунтованості підстав для його виїзду за кордон.

За наведених обставин, для належного захисту порушених прав та інтересів позивача суд доходить висновку про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про видачу йому дозволу на перетин державного кордону як особі, передбаченій пп. 3 абз. 2 п. 212 Правил перетинання державного кордону громадянами України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 зі змінами, внесеними до неї Постановою КМУ №992 від 992 від 02.09.2022 року, з урахуванням висновків суду, викладених в даному рішенні.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в сумі 992,40 грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 496 грн. 20 коп.

Керуючись ст. 2, 6, 9, 73-78, 90, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 №6556 від 08.11.2022 року у видачі ОСОБА_1 дозволу на перетин державного кордону як особі, передбаченій пп. 3 абз. 2 п. 212 Правил перетинання державного кордону громадянами України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 зі змінами, внесеними до неї Постановою КМУ № 992 від 02.09.2022 року

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про видачу йому дозволу на перетин державного кордону як особі, передбаченій пп. 3 абз. 2 п. 212 Правил перетинання державного кордону громадянами України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 зі змінами, внесеними до неї Постановою КМУ № 992 від 02.09.2022 року, з урахуванням висновків суду, викладених в даному рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 496 грн. 20 коп..

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 )
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 )

Повний текст судового рішення складено та підписано суддею 16.03.2023 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна