Справа № 140/296/23
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2023-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року ЛуцькСправа № 140/296/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В.І., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач 1, пенсійний орган), Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі ГУ ПФУ в Сумській області, відповідач 2, пенсійний орган) про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Сумській області № 29 від 25 жовтня 2022 року щодо відмови у призначенні пенсії за віком позивачу; зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області провести призначення та виплату пенсії за віком позивачу з 08 листопада 2022 року, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 01 квітня 2011 року по 19 березня 2015 року в республіці Білорусь з врахуванням заробітної плати відповідно до довідки від 20 квітня 2022 року № 156, виданої Брестською обласною клінічною лікарнею Головного управління Брестського облвиконкому республіки Білорусь.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернулась 19 жовтня 2022 року до територіального відділу ПФУ за місцем проживання з заявою про призначення пенсії за віком, надавши всі необхідні документи, на що ГУ ПФУ в Сумській області було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 25 жовтня 2022 року № 29 у зв`язку із відсутністю необхідного 29-річного стажу роботи. Разом з тим, відповідачем 2 з невідомих причин та без жодних пояснень не було враховано до страхового стажу період роботи з 01 квітня 2011 року по 19 березня 2015 року санітаркою в Брестській обласній лікарні. Крім цього відповідачем не була взята до уваги і довідка про заробітну плату за цей період № 165 від 20 квітня 2022 року.

З наведених підстав ОСОБА_1 уважає дії ГУ ПФУ в Сумській області щодо не зарахування їй періоду роботи з 01 квітня 2011 року по 19 березня 2015 року в Брестській обласній лікарні протиправними, з огляду на що просить адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на позовну заяву від 01 лютого 2023 року №0300-0902-7/4668 представник ГУ ПФУ у Волинській області позовних вимог не визнав, мотивуючи тим, що за результатами розгляду заяви про призначення пенсії за віком було встановлено, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 28 років 5 місяців 6 днів, тоді як відповідно до вимог статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу починаючи з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не менше 29 років. Оскільки на час досягнення пенсійного віку у позивача був відсутній необхідний страховий стаж, призначити пенсію за віком позивачу немає законних підстав.

З наведених підстав просить у задоволенні позову відмовити повністю (арк. спр. 26 - 28).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 16 січня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі та вирішено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (арк. спр. 22).

Копію вказаної ухвали від 16 січня 2023 про відкриття провадження в адміністративній справі відповідач - ГУ ПФУ в Сумській області отримав 24 січня 2023 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (арк. спр. 25), проте, у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не подав.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні на адресу суду від учасників справи не надходило.

Суд, перевіривши доводи позивача, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 19 жовтня 2022 року звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком.

До заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 надала, зокрема: довідку про заробітну плату № 165 від 20 квітня 2022 року за період з квітня 2011 року по березень 2015 року, видану Брестською обласною клінічною лікарнею, довідку про період роботи в цьому закладі № 171 від 20 квітня 2022 року, копію трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Відповідно до пункту 4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Мін`юсті України 27 грудня 2005 за № 1566/11846 (далі- Порядок), заяви, які подаються особами, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію, за місцем проживання.

Пунктом 4.2 вказаного Порядку визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

З урахуванням зазначеного Порядку заява про призначення пенсії з доданими документами була розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Сумській області, яке своїм рішенням № 29 від 28 жовтня 2022 року відмовило у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 (арк. спр. 8).

Як убачається з вказаного рішення, вік заявника на час звернення до пенсійного органу становить 59 років 11 місяців 12 днів, страховий стаж 28 років 5 місяців 6 днів.

З розрахунку страхового стажу, який становить 28 років 5 місяців 6 днів убачається, що до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період її роботи з 01 квітня 2011 року по 19 березня 2015 року санітаркою в Брестській обласній лікарні (арк. спр. 9).

ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням ГУ ПФУ в Сумській області № 29 від 28 жовтня 2022 року про відмову у призначенні пенсії, звернулася із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ), Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV), Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Статтею 46 Конституції України громадянам гарантоване право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Закон №1058-IV, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України (стаття 81 Закону №1788-ХІІ).

Відповідно до частин першої, третьої статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Статтею 56 Закону №1788-ХІІ визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; військова служба; навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації.

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Як установлено судом, рішенням ГУ ПФУ в Сумській області від 25 жовтня 2022 року №29 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком в тому числі у зв`язку з відсутністю необхідного стажу, оскільки до такого стажу не зараховано періоди роботи позивача з 01 квітня 2011 року по 19 березня 2015 року санітаркою в Брестській обласній лікарні, що становить 3 роки 11 місяців 19 днів.

Суд констатує, що згідно вимог статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до вимог пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За змістом абзацу першого частини другої статті 24 Закону №1058-ІV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Крім того, питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі (стаття 7 Угоди). Стаття 1 Угоди закріплює принцип територіальності, згідно з яким пенсійне забезпечення громадян держав-учасників здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Відповідно частини другої статті 6 Угоди для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території бувшого Союзу РСР за час до вступу в силу цієї Угоди.

Згідно із статтею 11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Частиною другою статті 4 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15 квітня 1994 року, ратифікованої Законом України від 11 липня 1995 року № 290/95-ВР визначено, що трудовий стаж, стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Зазначені норми Угод зобов`язують визнавати трудовий стаж, набутий на території бувшого Союзу РСР та держав учасниць цієї Угоди.

На думку суду, неврахування пенсійним органом періодів страхового стажу, набутого ОСОБА_1 на території Білорусі, що підтверджено відповідними довідками Брестської обласної клінічної лікарні від 20 квітня 2022 року № 165 та № 171 та записами в трудовій книжці, з метою призначення їй пенсії, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з страхового стажу, оскільки це матиме наслідком позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання їй пенсії.

Наявність сумнівів у відповідача відповідно до зазначеного законодавства може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості (довідки, записи в трудовій книжці) надані позивачем та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

Вищевказане узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року справі №127/9055/17.

Відтак за змістом вищевказаних вимог, позивачем належними доказами підтверджено період її роботи за спірний період у Білорусі, а тому вказані періоди повинні бути зараховані до страхового стажу. З урахуванням цих періодів, загальний страховий стаж ОСОБА_1 становить 32 роки 4 місяці 25 днів (28 років 5 місяців 6 днів + 3 роки 11 місяців 19 днів).

Поряд з тим суд звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Частиною другою цієї статті передбачено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років, а з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Судом встановлено, що вік позивача на момент її звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком становив повних 59 років (59 років 11 місяців 12 днів), про що вказано в оспорюваному рішенні ГУ ПФУ в Сумській області № 29 від 25 жовтня 2022 року.

Таким чином, умова призначення пенсії за віком, а саме наявність у позивача необхідного трудового стажу знайшла своє підтвердження під час розгляду цієї справи. Однак умова щодо досягнення позивачем пенсійного віку на момент звернення до пенсійного органу з відповідною заявою не виконана.

Тому рішення ГУ ПФУ в Сумській області № 29 від 25 жовтня 2022 року судом не може бути визнано протиправним в цілому, позаяк однією із підстав у відмові позивачу у призначенні пенсії відповідно до цього рішення є недосягнення нею пенсійного віку на час звернення до пенсійних органів (19 жовтня 2022 року).

Поряд з тим у позовній заяві ОСОБА_1 просить зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області в тому числі призначити та виплачувати їй пенсію з 08 листопада 2022 року, тобто з часу досягнення нею 60 років, що дає право на призначення пенсії.

Суд зауважує, що порядок призначення пенсій визначений розділом «Призначення пенсій» Закону 1788-ХІІ.

Зокрема, статтею 80 цього Закону заява про призначення пенсії працюючим подається за місцем роботи, а непрацюючим - до зазначених у статті 81 цього Закону органів за місцем проживання заявника.

Відповідно до статті 81 цього Закону призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Отже, обов`язок призначення, нарахування та виплата позивачу пенсії за наявності законних підстав покладається на пенсійні органи, і суд не вправі делегувати собі їх повноваження.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17 грудня 2004 року у справі Педерсен і Бодсгор проти Данії зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02 червня 2006 року у справі Волохи проти України (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є передбачуваною, якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. …надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання.

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

З матеріалів справи вбачається, що після досягнення пенсійного віку (60 років) ОСОБА_1 не зверталася до пенсійних органів із заявою про призначення їй пенсії, відтак пенсійними органами не приймалось відповідне рішення.

Суд зауважує, що ОСОБА_1 не позбавлена права повторного звернення до пенсійних органів із заявою про призначення їй пенсії після досягнення нею віку, що дає право на призначення пенсії.

Частиною першою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно із частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи, ГУ ПФУ у Волинській області, як суб`єкт владних повноважень, надав суду докази, щодо законності прийнятого ГУ ПФУ в Сумській області рішення в частині недосягнення позивачем пенсійного віку на момент звернення до пенсійних органів з відповідною заявою та не довів правомірності цього рішення в частині не зарахування до страхового стажу позивача періоду її роботи з 01 квітня 2011 року по 19 березня 2015 року в Брестській обласній клінічній лікарні.

Поряд з тим, не зарахування оскаржуваним рішенням до страхового стажу певних періодів роботи не може бути підставою для скасування його в цілому, оскільки в іншій його частині воно винесено правомірно.

Враховуючи наведене, та приймаючи до уваги виключну компетенцію пенсійних органів щодо призначення, обчислення та виплати пенсії, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог щодо скасування рішення ГУ ПФУ В Сумській області № 29 від 25 жовтня 2022 року в цілому та зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області провести призначення та виплату пенсії за віком позивачу з 08 листопада 2022 року з врахуванням заробітної плати відповідно до довідки від 20 квітня 2022 року № 156, виданої Брестською обласною клінічною лікарнею, а відтак відсутність підстав для задоволення адміністративного позову в цій частині.

Оскільки оспорюване рішення винесено неправомірно в частині не зарахування до страхового стажу позивача періоду її роботи з 01 квітня 2011 року по 19 березня 2015 року в Брестській обласній клінічній лікарні, воно підлягає скасуванню лише в цій частині. Відтак, з метою належного захисту прав позивача, слід зобов`язати ГУ ПФУ У Волинській області зарахувати до її страхового стажу вказаний період роботи.

Таким чином позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ В Сумській області № 29 від 25 жовтня 2022 року в частині не зарахування до страхового стажу позивача періоду її роботи з 01 квітня 2011 року по 19 березня 2015 року в Брестській обласній клінічній лікарні та зобов`язання ГУ ПФУ У Волинській області зарахувати до страхового стажу позивача вказаний період роботи.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Звертаючись до суду, ОСОБА_1 сплатила судовий збір у сумі 1073,60 грн., що підтверджуються квитанцією №0.0..2 від 08 січня 2023 року (арк. спр. 6) та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету (арк. спр. 21)

Оскільки позов задоволено частково та скасовано рішення суб`єкта владних повноважень лише в окремій його частині, за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Сумській області на користь позивача слід стягнути половину сплаченого нею судового збору, що становить 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).

Керуючись статтями 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22В, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826), Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40030, Сумська область, місто Суми, вулиця Пушкіна, 1, ідентифікаційний код юридичної особи 21108013) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 29 від 25 жовтня 2022 року в частині не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01 квітня 2011 року по 19 березня 2015 року в Брестській обласній клінічній лікарні (Республіка Білорусь).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 01 квітня 2011 року по 19 березня 2015 року в Брестській обласній клінічній лікарні (Республіка Білорусь).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області судовий збір у сумі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Смокович