Справа № 480/2009/22
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2023-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: О.А. Прилипчук
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 р. Справа № 480/2009/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Чалого І.С. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.08.2022, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, по справі № 480/2009/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області

про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Сумській області, в якій просив суд:

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Сумській області №Ф-2039-25 від 20.01.2022 року щодо ОСОБА_1 про сплату боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 18229,80 грн.

- зобов`язати Головне управління ДПС України у Сумській області відкоригувати загальну суму заборгованості за платежем єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) шляхом її зменшення на суму заборгованості у розмірі 18178 грн. 93 коп. та внести відповідні зміни про це до інформаційної системи органу доходів і зборів стосовно ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), в тому числі інтегрованої картки платника податків, облікової картки платника єдиного соціального внеску.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 05.06.2008 року позивач був зареєстрований фізичною особою-підприємцем та обрав спрощену систему оподаткування, однак в кінці 2009 року припинив здійснювати підприємницьку діяльність, подавши заяву про її припинення. З 23.04.2015 року по 03.06.2019 року жодної звітності не подавав, проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 , за цей період єдиний соціальний внесок з нарахованих сум грошового забезпечення були утримані, нараховані та перераховані в повному обсязі. 27 лютого 2019 року відбулась державна реєстрація припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 , про що виконано запис №2001885. Проте 26.01.2022 року позивач отримав вимогу Головного управління ДПС у Сумській області №Ф-2039-25 від 20.01.2022 року про сплату єдиного соціального внеску в сумі 18229,80 грн. Позивач вважає вимогу щодо сплати боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 18 229,80 грн. протиправною, а тому звернувся до суду.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 25.08.2022 адміністративний позов задоволено частково.

Скасовано вимогу Головного управління ДПС у Сумській області №Ф-2039-25 від 20.01.2022 року.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області (вул. Іллінська, 13, м. Суми, 40030, ) суму судового збору в розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 коп.).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення в цій частині, та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що згідно з базою даних Головного управління ДПС у Сумській області ОСОБА_1 з 05.06.2008 р. по 27.02.2019 р. перебував на обліку як платник податків в ГУ ДПС у Сумській області (Сумський р-н) на загальній системі оподаткування. Припинення підприємницької діяльності було проведено лише 27.02.2019 р. З 01.01.2018 року всі платники єдиного внеску (незалежно від обраної системи оподаткування), крім звільненої статтею 4 Закону № 2464 категорії страхувальників, зобов`язані сплачувати за себе єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок ( абзац третій ч.8 ст.9 Закону № 2464). Та обставина, що позивач проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 , який сплачував за нього страхові внески, не звільняє його від обов`язку зі сплати ЄСВ, як фізична особа - підприємець, оскільки військова частина єдиний внесок сплачує за рахунок своїх доходів (утримань ЄСВ із заробітної плати не має.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративно судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 05.06.2008 року позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець та 27.02.2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис № 2001885 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.8).

Головним управлінням ДФС у Сумській області, 05.02.2019 року сформовано вимогу № Ф-2039-25 про сплату боргу (недоїмки), що виникла станом на 31.01.2019 року у сумі 18 313,93 грн., відповідно до статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів (а.с.8) .

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 22.01.2020 по справі за позовом адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Сумській області, Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправною та скасування вимоги задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Сумській області № Ф-2039-25 від 05.02.2019 року про сплату боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 18 313,93 грн. (а.с.8-10).

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.09.2020 апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.01.2020 по справі №480/2850/19 за позовом адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Сумській області, Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправною та скасування вимоги повернуто скаржнику.

20.01.2022 року Головним управлінням ДПС у Сумській області складено вимогу №Ф-2039-25 від 20.01.2022 року про зобов`язання ОСОБА_1 сплатити єдиний соціальний внесок в сумі 18 229,80 грн. (а.с.5).

Вважаючи вищевказану вимогу протиправною, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з незаконності та необґрунтованості вимоги Головного управління ДПС у Сумській області №Ф-2039-25 від 20.01.2022 року.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Закон № 2464) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною 1 статті 4 Закону №2464 визначено, що платниками єдиного внеску є, зокрема:

- роботодавці, зокрема підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення, допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами, допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства для таких осіб:

- фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до абзацу першого пункту першого частини першої статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Пунктом 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI визначено, що для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом №2464-VI не врегульовано.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі наведеного можливо зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи-підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

У постанові від 04.12.2019р. по справі №440/2149/19 (адміністративне провадження №К/9901/28514/19) Верховним Судом сформульовано правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Судовим розглядом встановлено, що позивач з 05.06.2008 року по 27.02.2019 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебував на загальній системі оподаткування. При цьому посилання позивача, що він перебував на спрощеній системі оподаткування, суд вважає безпідставними, оскільки позивачем не було надано суду доказів перебування його на спрощеній системі оподаткування.

Також колегією суддів встановлено, що відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_2 від 03.06.2019 року № 170 ОСОБА_1 з 23.04.2015 року по 03.06.2019 року проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 та за вказаний період єдиний соціальний внесок з нарахованих сум грошового забезпечення був утриманий, нарахований та перерахований у повному обсязі (а.с. 9). Тобто за період, за який податковим органом позивачу було нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а саме з 2017 р. по 2019 р., ОСОБА_1 проходив службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 , як роботодавцем було сплачено страхові внески за позивача. При цьому судовим розглядом не встановлено, а відповідачем не доведено, що позивач у спірний період по час прийняття оскаржуваної вимоги здійснював підприємницьку діяльність.

Таким чином, відповідачем нараховано позивачу єдиний соціальний внесок за періоди сплати за нього страхувальником страхових внесків, а саме за період з 2017 р. по 2018 р.

Колегія суддів звазначає, що оскільки позивач в період з 2017 р. по 2018 р. перебував на обліку в податковому органі та був зареєстрований як фізична особа-підприємець, однак підприємницьку діяльність не здійснював і доходи від такої діяльності не отримував, та одночасно в цей період проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 , який сплачував за нього страхові внески, суд вважає, що необхідність сплати позивачем єдиного соціального внеску за спірний період спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

На підставі викладеного, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо відсутності в даному випадку подвійного оподаткування.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що вимога відповідача про подвійне нарахування позивачу як застрахованій особі єдиного внеску за періоди сплати за нього страхувальниками страхових внесків, а саме за період з 2017 р. по 2018 р. є протиправною та підлягає скасуванню.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДПС у Сумській області № Ф-2039-25 від 05.02.2019 року.

Інші доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.08.2022 року по справі №480/2009/22 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Сумській області - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.08.2022 по справі № 480/2009/22 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.С. Чалий І.М. Ральченко