Справа № 120/1270/23
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без розгляду

м. Вінниця

17 березня 2023 р. Справа № 120/1270/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Бошкової Юлії Миколаївни, розглянувши у письмовому порядку матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування постанов, зобов`язання зняти арешт,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування постанов, зобов`язання зняти арешт.

Заявлені позовні вимоги з урахуванням уточненого адміністративного позову, які надійшов до суду 20.02.2023, обґрунтовані протиправністю постанов Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький): від 18.07.2019 ВП № 59564706 про стягнення виконавчого збору у розмірі 414476,64 грн. та від 27.09.2022 ВП № 59564706 про закінчення виконавчого провадження, в частині реєстрації в автоматичній системі виконавчого провадження постанови про стягнення виконавчого збору № 59564706 від 18.07.2019, як виконавчого документу.

Окрім того, разом із позовною заявою позивачем подано клопотання про поновлення строку звернення до суду, за змістом якого вказується, що жодна постанова в межах виконавчого провадження № 59564706 не направлялась ОСОБА_1 , тому вона не була обізнана в тому числі і про прийняття постанови про стягнення виконавчого збору та закінчення виконавчого провадження.

Ухвалою від 16.02.2023 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу 10-денний строк з моменту отримання цієї ухвали для усунення недоліків, визначених у мотивувальній частині ухвали суду.

Ухвалою від 22.02.2023 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку визначеному ст. 287 КАС України. Окрім того, цією ухвалою витребувано в Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження № 59564706, у тому числі докази направлення позивачу постанов в межах виконавчого провадження.

Водночас, в ухвалі про відкриття провадження у справі суд зазначив, що клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду буде вирішено судом після надходження матеріалів виконавчого провадження № 59564706.

14.03.2023 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, до якого долучено витребувані судом докази. Також, 14.03.2023 представником відповідача подано клопотання про відмову в поновленні строку звернення до адміністративного суду.

В обґрунтування поданого клопотання вказано, що починаючи з 09.09.2019, позивачу було відомо про наявність відкритого щодо неї виконавчого провадження. Також позивач знайомилась з матеріалами виконавчого провадження, робила його копії, отримала ідентифікатор доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, однак звернулась до суду з вказаним позовом лише 10.02.2023.

На переконання відповідача, ОСОБА_1 не надано доказів, що свідчать про наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з цим адміністративним позовом.

У зв`язку з відсутністю підстав для поновлення строку звернення до суду Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) просить позовну заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду.

16.03.2023 стороною відповідача подано клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 17.03.2023 вирішено замінити відповідача у справі Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) його правонаступником - Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Окрім того, 17.03.2023 судом винесено ухвалу, якою відмовлено у задоволенні клопотання Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Визначаючись щодо клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду та клопотання відповідача про залишення адміністративного позову без розгляду, суд виходить з такого.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку звернення до суду позивачем зазначено, що жодна постанова, винесена в межах виконавчого провадження №59564706 їй не надсилалась, тому про дії державного виконавця та про винесені постанови, зокрема і про стягнення виконавчого збору вона не була обізнана, у зв`язку з чим, у заяві про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження від 17.06.2022 було зазначене прохання про надання ідентифікатору доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження.

Як вказує позивач, після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, вона дізналась про примусове виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13.02.2019 в справі №127/16731/18 відповідачем, хоча на момент ознайомлення заборгованість перед стягувачем була відсутня.

З огляду на вищезазначене ОСОБА_1 14.09.2022 направлено відповідачу заяву про закінчення виконавчого провадження, однак Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) лише 27.09.2022 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, і тільки листом від 03.10.2022 №19141/02.3-22/8 повідомлено її про закінчення виконавчого провадженні і про відмову скасувати арешт.

Позивач вказує, що про порушення своїх прав вона дізналась після отримання вищезазначеного листа відповідача від 03.10.2022, відтак, враховуючи те, що від моменту отримання такого листа до моменту звернення до суду пройшло зовсім небагато часу, а також враховуючи введення воєнного стану на території України, позивач вважає, що наявні підстави для поновлення строку звернення до суду з цим позовом.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів (п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС України).

Законодавець визнав строк у десять днів достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Обумовлений строк звернення до адміністративного суду обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду.

У той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

У цьому аспекті «день, коли особа дізналася про порушення свого права» - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких вона мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів).

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Отже, законодавець виходить не тільки з факту безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

Також порівняльний аналіз словоформ «дізналася» і «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

За змістом частини першої статті 121 КАС України пропущений процесуальний строк, встановлений законом, суд може поновити за заявою учасника справи, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У цьому контексті під «поважними причинами» слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Верховний Суд у постанові від 04.08.2022 у справі № 140/14132/21 зазначив, що причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: (1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; (2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; (3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; (4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

При цьому, необхідно враховувати, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

В межах цієї справи позивачем оскаржуються постанови від 18.07.2019 ВП № 59564706 про стягнення виконавчого збору та від 27.09.2022 ВП № 59564706 про закінчення виконавчого провадження, в частині реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження постанови про стягнення виконавчого збору № 59564706 від 18.07.2019, як виконавчого документу.

Позивач вказує, що оскаржувана постанова від 18.07.2019 № 59564706 їй не направлялась, у свою чергу, відповідач зазначив, що докази отримання боржником постанов, винесених державним виконавцем протягом 2019-2021 років, відсутні, оскільки відповідно до Наказу №578/5 від 12.04.2012 строк зберігання таких документів закінчився.

Водночас, з метою встановлення обставин щодо того, коли позивач мала реальну можливість ознайомитись з оскаржуваними постановами та дізнатись про порушення свої прав, судом досліджено матеріали виконавчого провадження № 59564706.

З матеріалів виконавчого провадження судом встановлено, що 17.06.2022 на адресу відповідача надійшла заява ОСОБА_1 про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, відповідно до якої боржник просила надати для ознайомлення матеріали виконавчого провадження № 59564706 для отримання його копій та ідентифікатора доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження.

Того ж дня, 17.06.2022 ОСОБА_1 ознайомилася з матеріалами виконавчого провадження та здійснила його фотокопію, про що свідчить відмітка на вищевказаній заяві.

Відтак, з постановою від 18.07.2019 ВП № 59564706 про стягнення виконавчого збору позивач ознайомилась 17.06.2022, що не заперечується останньою.

У подальшому, 28.06.2022 на адресу відповідача надійшла заява ОСОБА_1 про долучення до матеріалів виконавчого провадження ксерокопій двох довідок про відсутність заборгованості боржника перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

20.09.2022 на адресу відповідача надійшла заява ОСОБА_1 від 14.09.2022 про закінчення виконавчого провадження №59564706.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 14.09.2022 про закінчення виконавчого провадження, 03.10.2022 на адресу боржника направлено відповідь №19141/02.3-22/8, в якій ОСОБА_1 повідомлено про винесення постанови про закінчення виконавчого провадження №59564706 від 27.09.2022 та про наслідки його закінчення, передбачені статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження». Вказана відповідь була додатково отримана позивачем 17.10.2022 особисто, про що свідчить відмітка на вказаному документі та акт державного виконавця від 17.10.2022.

Отже, постанову про закінчення виконавчого провадження від 27.09.2022 ВП № 59564706 отримано позивачем разом з листом від 03.10.2022, що також підтверджується ОСОБА_1 у заяві про поновлення строку звернення до суду.

Відтак, звернувшись з адміністративним позовом до Вінницького окружного адміністративного суду 11.02.2023 (дата здачі позовної заяви до відділення зв`язку), позивачем допущено значний пропуск 10-денного строку звернення до суду.

При цьому, всі доводи позивача зводяться до того, що вона намагалась врегулювати спірні правовідносини у досудовому порядку, тому звернулась до суду вперше 23.11.2022, однак з об`єктивних причин їй було повернуто позовну заяву. Після усунення процесуальних недоліків, як зазначає ОСОБА_1 , вона повторно звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з цією позовною заявою.

З приводу таких доводів позивача суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів в підтвердження того, що після отримання постанови про закінчення виконавчого провадження ОСОБА_1 вживались будь-які заходи досудового врегулювання спору. Більш того, в межах справи №120/9762/22 судом також констатовано факт пропуску позивачем строку звернення до суду, визначено ст. 287 КАС України та у зв`язку з не усуненням недоліків позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк, ухвалою від 02.01.2023 у справі №120/9762/22 позовну заяву повернуто ОСОБА_1 .

Повторно із позовною заявою позивач звернулась лише 11.02.2023, однак такі зволікання із звернення до суду жодним чином не обґрунтовані, відтак, у суду відсутні підстави вважати, що вчасному зверненню із позовною заявою перешкоджали об`єктивні, непереборні обставини.

Окрім того, суд вважає необґрунтованими доводи позивача з приводу того, що вторгнення на територію України Російської Федерації є беззаперечною підставою для поновлення строку звернення до суду. Адже, недостатнім є лише саме посилання на запровадження на території України воєнного стану, необхідним є зазначення конкретних обставин та фактів, які б свідчили, що у позивача були непереборні, істотні обставинами, які унеможливили своєчасне звернення до суду. Однак, жодних доводів або ж доказів з цього приводу позивачем також надано не було.

При цьому, при вирішенні питання про поновлення строку звернення до суду необхідно враховувати, що ознайомлення з матеріалами справи й отримання копій оскаржуваних постанов не змінює моменту, з якого позивач повинна була дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується та не змінює початок перебігу строку звернення до адміністративного суду.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 04.08.2022 у справі 140/14132/21.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010, заява № 45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006, заява № 23436/03).

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Суд послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію. Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Таким чином, ознайомившись із матеріалами позовної заяви, а також із мотивами заявленого позивачем клопотання про поновлення строку звернення до суду, суд не знаходить підстав для визнання поважними причин пропуску такого строку.

Своєю чергою, наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

За правилами пункту 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Отже, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про залишення позову без розгляду підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 121, 122, 123, 240, 248, 256, 287 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду відмовити.

Клопотання відповідача про залишення позову без розгляду задовольнити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування постанов, зобов`язання зняти арешт - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна