Справа № 260/5574/22
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2023-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2023 рокум. Ужгород№ 260/5574/22

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Рейті С.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач 1, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі відповідач 2, ГУ ПФУ в Закарпатській області), яким просить:

1) Визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 06.10.2022 року за № 58;

4) Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 01.12.1992 року по 15.12.1998 року та призначити пенсію по віку з моменту звернення із заявою, а саме з 30.09.2022 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 30.09.2022 року звернувся до ГУ ПФУ в Закарпатській області із заявою та необхідними документами для призначення пенсії за віком.

Рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 06.10.2022 року за № 58 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії по віку у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу та не зарахування повного стажу роботи на підставі поданих документів.

Зі змісту вказаного рішення, позивачу не зараховано до страхового стажу період роботи в малому підприємстві "Темп" з 01.02.1992 року по 15.12.1998 року по причині наявності виправлення в даті зарахування та даті наказу на зарахування на роботу , які вказані та записані в трудовій книжці.

При цьому, позивач зазначає, що таке виправлення в трудовій книжці було посвідчено роботодавцем та вказано "Виправленому 01.02.1992 вірити" завірено печаткою підприємства та підписом відповідальної особи.

Отримати довідку про підтвердження вище вказаного періоду страхового стажу на підприємстві позивачем не можливо, оскільки воно припинило свою діяльність . Отримати довідку на підставі архівних документів не представляється можливим, оскільки відповідно до інформації Архівного відділу Тячівської районної військової адміністрації від 05.12.2022 року за №07-04-723 документи вказаного підприємства на зберігання до архіву не поступали.

Позивач вважає, що його трудова книжка містить всі необхідні записи, які засвідчені роботодавцем та дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази на підставі яких вона була прийнята на таку роботу. Зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, зокрема, за неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки, іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Ухвалою судді від 28.12.2022 року відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, запропоновано відповідачам надати відзив на позовну заяву у разі її заперечення.

13.01.2023 року до суду від представника відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позову не визнав, просив відмовити в задоволенні позову повністю. Зазначив, що розглянувши документи, подані для призначення пенсії, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (територіальним органом Пенсійного фонду України, що розглядав заяву ОСОБА_1 за принципом екстериторіальності) було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсій № від 06.10.2022 pоку, оскільки страховий стаж роботи становить 17 років 5 місяців 15 днів (з необхідних 19 років), що є недостатнім для призначення пенсії відповідно до п.1-2 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Головним управлінням до страхового стажу заявника не зараховано періоди роботи з 01.02.1992 року по 15.12.1998 року, оскільки наявні виправлення зарахування та даті наказу на зарахування на роботу.

Таким чином, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області відмовлено у призначенні пенсії, про що винесено рішення № від 06.10.2022 року, а ГУ ПФУ в Закарпатській області листом № 0700-0201-8/41541 від 01.11.2022 року повідомлено позивача про відмову в призначенні пенсії.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання ГУ ПФУ в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період його роботи з 01.02.1992 року по 15.12.1998 року та призначити пенсію по віку з моменту звернення із заявою, а саме з 30.09.2022 року, то така задоволенню не підлягає, оскільки позивач фактично спонукає суд перебрати на себе дискреційні повноваження органу Пенсійного фонду.

Звертає увагу, що ГУ ПФУ в Закарпатській області розгляд заяви позивача не здійснювало, а тому і прав позивача на призначення пенсії не порушило.

Крім того, як йшлося вище, органом, уповноваженим який розглядав заяву позивача, є ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, а тому підстави для зобов`язання ГУ ПФУ в Закарпатській області вчиняти будь - які дії, пов`язані із призначенням позивачу пенсії, - відсутні.

17.01.2023 року на адресу суду надійшов відзив від представника ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, зі змісту якого, заперечує проти даного адміністративного позову в повному обсязі з наступних підстав. Так, згідно прийнятого спірного рішення, страховий стаж позивача складає 17 років 05 місяців 15 днів (з необхідних 19 років). Позивач на дату звернення набув віку 63 років. До страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 01.02.1992 року по 15.12.1998 року згідно записів трудової книжки в малому підприємстві "Темп", оскільки наявні виправлення зарахування та даті наказу на зарахування на роботу.

Таким чином, оскаржене рішення є правомірним, прийнятим з дотриманням норм чинного законодавства, а отже таким, що не підлягає скасуванню.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом, 30.09.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Розглянувши документи, подані для призначення пенсії, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області (територіальним органом Пенсійного фонду України, що розглядав заяву ОСОБА_1 за принципом екстериторіальності) рішенням № 58 від 06.10.2022 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу визначеного ст. 26 (19 років), про що позивача повідомлено листом ГУ ПФУ в Закарпатській області № 0700-0201-8/41541 від 01.11.2022 року.

Зі змісту вказаного рішення, за доданими документами до страхового стажу позивача не зараховано: період роботи з 01.02.1992 року по 15.12.1998 року, оскільки наявні виправлення в зарахування та даті наказу на зарахування на роботу.

Вважаючи відмову в призначенні пенсії протиправною, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законами України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ), «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до п. 1-2 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції змін, внесених Законом України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VIII від 03.10.2017 року) починаючи з 1 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 60 років та при наявності страхового стажу:

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років.

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (абзац перший частини другої статті 24 Закону № 1058-ІV).

Абзацом другим частини четвертої статті 26 Закону №1058-ІV передбачено, що наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Згідно зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Отже, законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно матеріалів справи, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки при призначенні пенсії не зараховано до страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки № 8218/8223 від 02.07.1977 року: з 01.02.1992 року по 15.12.1998 року в малому підприємстві "Темп", оскільки наявні виправлення зарахування та даті наказу на зарахування на роботу.

Суд зазначає, що неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання про призначення пенсії.

Правова позиція щодо того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для зазначеної у такій трудовій книжці особи, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 року по справі № 677/277/17.

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем (або іншими органами) трудової книжки, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, приймаючи спірне рішення про відмову в призначенні пенсії, не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

У даному випадку суд звертає увагу, що записи про трудову діяльність позивача є зрозумілими, відсутні ознаки підчисток та підробок, маються печатки підприємств, у зв`язку з чим, виправлення дати прийняття на роботу, не може бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні періоду роботи до страхового стажу.

Більше того, суд констатує, що таке виправлення в трудовій книжці було посвідчено роботодавцем та вказано "Виправленому 01.02.1992 вірити", завірено печаткою підприємства та підписом відповідальної особи. Таким чином, суд встановив, що період роботи позивача з 01.02.1992 року по 15.12.1998 року підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача та повинний бути врахований при призначенні його пенсії.

З урахуванням приписів Закону № 1058 необхідний стаж для призначення пенсії позивачу становить 19 років. Згідно записів трудової книжки № 8218/8223 від 02.07.1977 року, наявний страховий стаж позивача становить більше 19 років.

Враховуючи викладене, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області протиправно відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, а тому, спірне рішення підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання призначення пенсії, суд зазначає таке.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-IV).

За приписами ч. 5 ст. 45 Закону № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування , затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України № 13-1 від 07.07.2014 року, далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до п. 1.1 Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3 Порядку № 22-1 встановлено, що рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до п. 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області області (як орган, що призначає пенсію) призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону № 1058.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Так, позивач просить призначити йому пенсію, з дня звернення за призначенням пенсії.

Оскільки позивач досяг пенсійного віку, необхідного для призначення пенсії за віком (60 років) та за наявності відповідного страхового стажу, а із заявою про призначення пенсії звернувся 30.09.2022 року, тобто в межах трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку, тому пенсія має бути призначена саме з дати звернення з відповідною заявою (з 30.09.2022 року).

При цьому суд зазначає, що повноваження Пенсійного фонду щодо призначення пенсії не є дискреційними, з огляду на таке.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Стосовно дискреційних повноважень, суд, за наслідками аналізу вказаних положень, зазначає, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

У такому випадку дійсно суд, за загальним правилом, не завжди може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки, як правило, який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

Натомість, у цій справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними, оскільки у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій призначити пенсію, в іншому випадку, такі дії є неправомірними, тобто у відповідача у спірних правовідносинах існував лише один правомірний варіант поведінки (призначити пенсію) і він не мав законної можливості на власний адміністративний розсуд (дискрецію) не призначати таку пенсію.

Умовами для призначення пенсії законодавство визначає цілком визначені матеріально-правові факти, а не бажання на вільний розсуд (дискрецію) пенсійного органу. В іншому випадку законодавець формулював би відповідні положення закону із застосуванням формулювань на зразок «пенсійний орган може призначити пенсію» чи «пенсійний орган має право призначити пенсію» тощо, щоб вказувало на те, що це залежить виключно від його розсуду, а не від виконання платником передбачених законом умов, відтак, повноваження відповідача у спірних правовідносинах не є дискреційними.

Враховуючи викладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26 ), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4 ), про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 06 жовтня 2022 року № 58 щодо відмови в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з моменту звернення за призначенням пенсії, а саме з 30 вересня 2022 року.

4. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

5. Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 255 КАС України, та може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

СуддяС.І. Рейті