Справа № 160/18659/22
Суддя: Рянська Вікторія В'ячеславівна
Дата ухвалення: 2023-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рянської В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в місті Дніпрі у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якій позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового (трудового стажу) померлого годувальника ОСОБА_2 період навчання з 01.09.1981 до 18.07.1984 та періоди роботи з 22.08.1987 до 16.08.1994, з 17.01.1995 до 31.12.1998;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до заяви про призначення пенсії від 01.07.2022.
Ухвалою суду від 28.11.2022 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.
07.12.2022 через систему «Електронний суд» в порядку усунення недоліків надійшла заява позивача з доданими до неї документами, у тому числі документом про сплату судового збору.
Ухвалою від 09.12.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст. 262 КАС України; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи, у тому числі відповідачам 15-денний строк з дня отримання ними копії цієї ухвали для подання відзиву; витребувано у відповідачів докази, які постановлено надати суду у строк для подання відзиву.
Копію ухвали суду про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі отримано Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідачем-1) 19.12.2022, що підтверджується розпискою, яка міститься в матеріалах справи. Строк для подання відзиву та витребуваних доказів тривав до 03.01.2023. Однак станом на час розгляду справи відзиву та витребуваних доказів відповідно до ухвали від 09.12.2022 від відповідача-1 до суду не надходило, як і повідомлення про неможливість подання витребуваних доказів.
Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За приписами частини 9 статті 80 КАС України у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами.
Зважаючи на те, що відповідача-1 було належним чином повідомлено про відкриття првадження у справі, своїм правом на подання відзиву він не скористався, витребувані судом докази не подав і не повідомив причини їх не подання, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами.
Станом на час розгляду справи відповіді на відзив та заперечень до суду також не надходило. Згідно з ч. 4 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є матір`ю, а ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і Трібусян ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_4 від 15.04.2009 та серії НОМЕР_5 від 24.07.2010 відповідно.
Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 , виданим 06.06.2022 Васильківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у смт Межова Синельниківського району Дніпропетровської області.
10.06.2022 виконавчим комітетом Межівської селищної ради видано довідку № 84 про склад сім`ї ОСОБА_1 : син ОСОБА_3 і дочка ОСОБА_4
01.07.2022 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області через відділ обслуговування громадян № 25 (сервісний центр) із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Вказану заяву з доданими до неї документами було прийнято 01.07.2022 і зареєстровано за № 1046, що підтверджується розпискою-повідомленням.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.
За змістом частини першої статті 36 Закону № 1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 36 Закону № 1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні.
Частиною першою статті 32 Закону № 1058-IV передбачено, що особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю III групи - від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років.
Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Наведене кореспондується положеннями ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV, за якими страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до диплому НОМЕР_7 , виданого 20.07.1984 « ОСОБА_7 » (так зазначено у дипломі), він 01.09.1981 вступив до Рибницького середнього сільського профтехучилища № 33 та 18.07.1984 закінчив повний курс середнього професійно-технічного училища за професією тракторист-машиніст ІІІ класу і здобув загальну середню освіту. Бланк вказаного диплому містить запис «Державний комітет Молдавської РСР з професійно-технічної освіти».
У трудовій книжці НОМЕР_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , заповненій вперше 03.08.1987, зазначено освіту середньо-технічна, професію, спеціальність тракторист та міститься, зокрема, запис № 1 про його навчання з 01.09.1981 до 18.07.1984 у Рибницькому сільському профтехучилищі № 33, який внесено на підставі диплому НОМЕР_7 від 20.07.1984.
Також у трудовій книжці НОМЕР_2 містяться записи про роботу ОСОБА_2 трактористом з 13.08.1984 до 22.04.1985, та звільнення у зв`язку з призовом на військову службу.
Згідно з розрахунком стажу ОСОБА_2 (форма РС-право) період роботи з 13.08.1984 до 22.04.1985 та період строкової військової служби з 30.05.1985 до 24.06.1987 зараховано до його страхового стажу.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05.11.1991 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, згідно зі статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідно до п. «д» ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05.11.1991 до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Беручи до уваги вищенаведене, до страхового стажу ОСОБА_2 підлягає зарахуванню період навчання у Рибницькому середньому сільському профтехучилищі № 33 з 01.09.1981 до 18.07.1984.
У трудовій книжці колгоспника НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зазначено освіту середньо-технічна, та професію, спеціальність тракторист. Трудова книжка містить, зокрема, такі записи:
запис № 4 22.08.1987 прийнятий у члени колгоспу «Паризька Комуна» Межівського району Дніпропетровської області (пр. № 4 від 22.08.1987);
запис № 5 16.08.1994 звільнений з колгоспу «Паризька Комуна» Межівського району за власним бажанням відповідно до поданої заяви (протокол № 9 від 15.08.1994);
запис № 6 17.01.1995 прийнятий у члени аграрно-виробничого акціонерного товариства «Вознесенське» Межівського району Дніпропетровської області (протокол № 1 від 17.01.1995);
запис № 7 09.02.1999 аграрно-виробниче акціонерне товариство «Вознесенське» реорганізовано в колективне сільськогосподарське підприємство «Вознесенське» (протокол № 1 від 09.02.1999);
запис № 8 04.04.2000 вивести з членів КСП «Вознесенське» з належним майновим та земельним паєм згідно з поданою заявою за власним бажанням (протокол № 7 від 04.04.2000).
Відповідно до архівної довідки № Т-221-22 від 01.07.2022, виданої відділом трудового архіву виконавчого комітету Межівської селищної ради Дніпропетровської області, на базі колгоспу «Паризька Комуна» створено аграрно-виробниче акціонерне товариство «Вознесенське» згідно з протоколом установчої конференції акціонерного товариства «Вознесенське» від 02.06.1992 та розпорядженням Представника Президента України в Межівському районі від 17.08.1993 № 249. Аграрно-виробниче акціонерне товариство «Вознесенське» реорганізовано в колективне сільськогосподарське підприємство «Вознесенське» згідно з протоколом загальних зборів акціонерного товариства «Вознесенське» № 1 від 09.02.1999.
Згідно зі статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків (п. «а» ч. 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).
Згідно з розрахунком стажу ОСОБА_2 (форма РС-право) до його страхового стажу не зараховано вказані у трудовій книжці колгоспника НОМЕР_1 спірні періоди роботи з 22.08.1987 до 16.08.1994 та з 17.01.1995 до 31.12.1998.
Водночас зараховано до страхового стажу, зокрема, періоди роботи: з 01.01.1999 до 10.02.1999, з 01.03.1999 до 14.03.1999, з 01.04.1999 до 16.04.1999, з 01.05.1999 до 20.05.1999, з 01.06.1999 до 18.06.1999, з 01.07.1999 до 17.10.1999, з 01.11.1999 до 12.11.1999, з 01.02.2000 до 31.07.2000, з 01.09.2001 до 20.09.2001, з 01.10.2001 до 15.10.2001, з 01.11.2001 до 20.11.2001, з 01.12.2001 до 15.12.2001, з 01.01.2002 до 28.02.2003, з 01.06.2008 до 31.10.2008.
Як зазначив відповідач-2 в оскаржуваному рішенні та відзиві, періоди роботи за трудовою книжкою НОМЕР_1 не зараховано, оскільки виправлена дата видачі трудової книжки.
З доданої до позовної заяви копії трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 вбачається, що у ній дійсно допущено виправлення у даті її заповнення в частині зазначення року заповнення.
Постановою Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310 затверджено Основні положення про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, в яких зазначено, зокрема, таке:
- трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів;
- трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу;
- в трудову книжку колгоспника вносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань, нагородження і заохочення за успіхи в роботі, передбачені статутом та правилами внутрішнього розпорядку колгоспу, інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди;
- всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою;
- заповнення трудових книжок і вкладишів до них виробляється на тій мові, на якій ведеться діловодство в даному колгоспі;
- відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу;
- відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - Порядок № 637), встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктом 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), передбачено перелік документів, що додаються до заяви для призначення пенсії за віком.
Згідно з п.п. 3 п. 4.2 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що право органів, які призначають пенсію, вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено у пункті 4.7 Порядку № 22-1.
Аналіз вищенаведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
Суд зазначає, що вищенаведені норми встановлюють виключний пріоритет трудової книжки перед іншими документами для визначення страхового стажу.
Отже, записів у трудовій книжці колгоспника НОМЕР_1 для цього повністю достатньо, оскільки у ній зазначено періоди роботи ОСОБА_2 , записи засвідчені підписами та печатками.
Відповідач не врахував, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці, і право на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки.
Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що трудова книжка НОМЕР_1 містить неправдиві або недостовірні відомості щодо періодів трудової діяльності ОСОБА_2 , тому зазначений відповідачем-2 недолік, а саме виправлення у даті заповнення трудової книжки, не може бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні періодів трудової діяльності ОСОБА_2 згідно з вказаною трудовою книжкою до страхового стажу, що враховується при призначенні пенсії.
Крім того, суд звертає увагу, що трудова книжка колгоспника НОМЕР_1 містить відомості про встановлений мінімум та відпрацьовані ОСОБА_2 трудодні за 1987-2000 роки. Виправлення у записах про періоди роботи позивача у трудовій книжці відсутні.
Щодо позовних вимог про зобов`язання призначити ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до заяви про призначення пенсії від 01.07.2022, суд зазначає, що обчислення страхового стажу та призначення пенсії є дискреційними повноваженнями пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених законодавцем повноважень.
Відповідно до частин 1, 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).
У випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
З метою ефективного та повного захисту прав позивача, суд відповідно до частини другої статті 9 КАС України виходить за межі позовних вимог, обирає належний спосіб захисту порушеного права позивача та зобов`язує визначений орган призначення пенсії повторно розглянути заяву позивача від 01.07.2022 про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника та прийняти рішення у встановленому порядку відповідно до вимог законодавства, з урахуванням наданої судом у цьому рішенні правової оцінки.
Щодо підстав розгляду заяви позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області та визначення належного органу Пенсійного фонду, яким має здійснюватись розгляд заяви позивача про призначення пенсії та призначення пенсії, суд зазначає таке.
Відповідно до абз. 13 п. 4.2 вказаного Порядку після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Згідно з п. 4.3 Порядку створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Відповідно до п. 4.10 Порядку після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.
З матеріалів справи встановлено, що розгляд заяви та прийняття рішення за заявою позивача від 01.07.2022 здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, яке було визначено за принципом екстериторіальності відповідно до п. 4.2 Порядку. Прот, з огляду на неналежне виконання визначеним пенсійним органом його повноважень щодо розгляду заяви позивача, що потягло за собою порушення прав позивача, суд вважає наявними підстави покласти обов`язок щодо повторного розгляду заяви про призначення пенсії позивачу саме на Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, як визначеного суб`єкта призначення.
Беручи до уваги, що відповідача-1 не було визначено органом призначення пенсії позивачу, підстави для задоволення позовних вимог, пред`явлених позивачем до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відсутні.
З системного аналізу матеріалів справи, наведених норм законодавства, із врахуванням правових висновків Верховного Суду, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з виходом за межі позовних вимог.
Як встановлено з матеріалів справи позивачем понесено судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 793,92 грн відповідно до квитанції № 8111-6975-3642-6524 від 07.12.2022.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2 підлягають стягненню на користь позивача витрати зі сплати судового збору в сумі 793,92 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 78, 139, 241-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області:
- зарахувати до страхового стажу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , період навчання 01.09.1981 до 18.07.1984 та періоди роботи з 22.08.1987 до 16.08.1994, з 17.01.1995 до 31.12.1998;
- повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника від 01.07.2022 та прийняти рішення у встановленому порядку відповідно до вимог законодавства, з урахуванням наданої судом у цьому рішенні правової оцінки.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 793,92 грн (сімсот дев`яносто три гривні 92 копійки).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 .

Відповідач-1: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.26, .

Відповідач-2: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, місцезнаходження: 69057, м. Запоріжжя, пр.-т Соборний, буд. 158-б, .

Повний текст рішення складено 17.03.2023.

Суддя В.В. Рянська