Справа № 620/6901/22
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Скалозуб Ю.О.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2023 року Справа № 620/6901/22

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Карпушової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2022 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Державної служби України з безпеки на транспорті,

третя особа на стороні Відповідача, яка не заявляє

самостійні вимоги на предмет спору: відділ державного нагляду (контролю)

у Чернігівській області Державної служби України

з безпеки на транспорті

про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

1. ОСОБА_1 (далі - Позивачка) звернулася до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - Відповідач), третя особа на стороні Відповідача, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: відділ державного нагляду (контролю) у Чернігівській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови № 329635 від 22.06.2022 про застосування адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17000,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 стверджувала, що вона не є перевізником у розумінні статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», а тому оскаржувана нею постанова є необґрунтованою, прийнята всупереч чинного законодавства та підлягає скасуванню

2. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2022 року адміністративний позов задоволено повністю, а також стягнуто за рахунок Відповідача на користь Позивачки понесені нею судові витрати, зокрема на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що чинне законодавство зобов`язує мати товарно-транспортну накладну тільки на перевезення автотранспортом на договірних умовах, але Відповідачем не надано будь-яких відомостей про надання Позивачем послуг перевезення вантажів на договірних умовах третій особі.

За таких обставин суд дійшов висновку, що Позивач у межах спірних правовідносин не є перевізником у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», а тому за встановлених обставин притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за порушення вимог цього закону є протиправним.

3. Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, зазначаючи, що під час рейдової перевірки було зупинено транспортний засіб Позивачки, водія якого не надав товарно-транспортну накладну на вантаж, що ним перевозився.

При цьому Апелянт звертає увагу на те, що в акті перевірки водій зазначив, що він згоден з порушенням.

Також Апелянт вказує, що належне повідомлення перевізника про час і місце розгляду справи не було можливим, оскільки через бойові дії відправка/доставка поштової кореспонденції не функціонувала належним чином.

Апелянт зазначає, що саме лише порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності.

Також Апелянт вважає, що стягнуті судом першої інстанції на користь Позивачки витрати на професійну правничу допомогу не є співмірними зі складністю цієї справи та обсягом робіт, виконаних адвокатом.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Крім того Апелянтом заявлено клопотання про виклик свідка.

4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.01.2023 та від 15.02.2023 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

5. Позивачкою подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить таку скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів Апелянта та правильності висновків суду першої інстанції.

При цьому у своєму відзиві Позивачка звертає увагу на те, що до відповідальності її притягнуто через відсутність саме товарно-транспортної накладено, але згідно з чинним законодавством наявність такого документу не передбачено, якщо вантаж перевозиться фізичною особою для власних потреб.

Водночас Позивачка наголошує, що за кермом її автомобіля був її знайомий, який на її прохання погодився перевезти ДСП для монтажу стелажів в її приміщенні у м. Черкаси та який не є водієм, не надавав їй послуги з перевезення і намагався все це пояснити працівнику контролюючого органу.

Також Позивачка просить суд стягнути з Відповідача на її користь понесені нею витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.

6. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

7. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 02.02.2022, відповідно до видаткової накладної № 635, Позивачка придбала у ФОП ОСОБА_2 ДСП.

Позивачці на праві власності належить транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ д.н.з. НОМЕР_1 .

14.02.2022 державними інспекторами Відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області проведено перевірку дотримання позивачем вимог законодавства про автомобільний транспорт, а саме транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ д.н.з. НОМЕР_1 , за результатами якої був складений акт № 319914 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 14.02.2022, яким зафіксовано, що під час надання послуг з перевезення вантажу (дошки та дерев`яні палички) у водія відсутні документи, визначені ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме товарно-транспортна накладна.

Листом Відповідача від 16.02.2022 № 9923/819.3/24-22 Позивачка була повідомлена про розгляд 09.03.2022 справи про порушення ним законодавства про автомобільний транспорт, а також їй були направлені матеріали перевірки.

Вказаний лист Позивачка отримала 17.02.2022.

02.06.2022 Відповідач направив Позивачці лист № 15242/83.1/24-22, в якому повідомлялося про розгляд 22.06.2022 справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, водночас вказане повідомлення ОСОБА_1 не отримувала, оскільки з початку війни знаходилась за кордоном.

22.06.2022 начальник Відділу державного нагляду (контролю) у Чернігівській області, розглянувши справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт, виніс постанову про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу № 329635, якою з Позивачки стягнуто штраф у сумі 17000,00 грн.

Листом від 22.06.2022 № 17892/45/24-22 Позивачці направлено копію вказаної постанови.

8. Позивачка, вважаючи таку постанову протиправною, звернулася до суду з цим позовом.

9. Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III (далі - Закон № 2344-III), Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі - Порядок № 1567).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом.

Згідно зі ст. 6 Закону № 2344-III реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 2 Порядку № 1567 рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Частинами першою та другою статті 48 Закону № 2344-III визначено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

В абзаці 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-III визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Висновки суду апеляційної інстанції.

10. Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що фізична особа, яка здійснює перевезення будь-якого вантажу, зокрема безоплатно, є автомобільним перевізником.

Разом із тим законодавством розмежовано документи на вантаж, які мають бути у перевізника в разі перевезення вантажу в комерційних цілях та для власних потреб (поза межами підприємницької діяльності).

Водночас законодавець чітко визначив, що наявність товарно-транспортної накладної (далі - ТТН) не передбачено для фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб.

При цьому колегія суддів зазначає, що цільовий характер складання ТТН та відомості, які в ній зазначаються, не відповідають меті перевезення вантажу для власних потреб.

11. Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що підставою для притягнення Позивачки до відповідальності у матеріалах перевірки контролюючим органом зазначено відсутність ТТН.

Втім, як убачається з матеріалів справи, спірне перевезення вантажу (ДСП) здійснювалося ОСОБА_3 на автомобілі Позивачки для її власних потреб. Зворотного Апелянтом не доведено, зокрема не надано жодних доказів, які б підтверджували укладання між ОСОБА_1 і вказаною особою будь-якого договору (зокрема, про надання послуг з перевезення), передання відповідного транспортного засобу в оренду та/або здійснення будь-ким з цих осіб перевезення вантажу на комерційній основі.

12. Доводи Апелянта про те, що водій транспортного засобу підписав акт перевірки без зауважень і зазначив, що він згоден з його змістом, судова колегія до уваги не приймає з наступних підстав.

Так, по-перше, зміст акта перевірки щодо відсутності ТТН на вантаж фактично відповідає дійсності. Втім, як зазначалося вище, у межах спірних правовідносин ТТН на вантаж, що перевозився для власних потреб Позивачки безоплатно та не на комерційній основі, складанню не підлягала, тобто і не могла бути у водія.

По-друге, предметом спору в цій справі є постанова про накладення штрафу безпосередньо на Позивачку, яка не була присутньою під час складання вказаного акта, а отже й не мала можливості викласти в ньому свої заперечення.

13. Доводи Апелянта про те, що належне повідомлення перевізника про час і місце розгляду справи не було можливим, оскільки через бойові дії відправка/доставка поштової кореспонденції не функціонувала належним чином, а також, що саме лише порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, апеляційний суд відхиляє з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи, зокрема доказів, долучених самим же Апелянтом до його скарги, повідомлення про розгляд справи 22.06.2022 Позивачці було надіслано 02.06.2022.

Разом з тим Апелянтом не надано жодних доказів, які б підтверджували, що станом на вказану дату в м. Чернігові велися активні бойові дії і не відправка/доставка поштової кореспонденції не функціонувала.

14. Доводи Апелянта про те, що стягнуті судом першої інстанції на користь Позивачки витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними зі складністю справи та обсягом робіт, виконаних адвокатом, колегія суддів до уваги не приймає з наступних підстав.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частинами першою, другою, третьою, четвертою, п`ятою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У пунктах 4, 6, 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.05.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що витрати на правничу допомогу є одним з видів судових витрат і адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право позивача на відшкодування понесених документально підтверджених ним витрат на правничу допомогу.

Разом з тим, апеляційний суд враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», у справі «East/West Alliance Limited» проти України» та «Ботацці проти Італії» (заява № 34884/97, п. 30), в яких ЄСПЛ, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Перевіряючи вищенаведені доводи Апелянта колегія суддів звертає увагу на те, що Позивачем при розгляді цієї справи в суді першої інстанції були заявлені витрати на правничу допомогу в розмірі 17000,00 грн, понесені на підставі договору про надання правової допомоги № 18/22 від 04.07.2022, детального опису наданих робіт від 28.09.2022 та сплачені згідно з квитанцією № 1107346 від 28.09.2022.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції, ураховуючи незначну складність цієї справи, обсяг робіт, фактично виконаних адвокатом та витрачений ним час, задовольнив вказані вимоги Позивачки лише частково та стягнув на її користь 5000,00 грн із заявлених ним 17000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та відхиляє відповідні доводи Апелянта як необґрунтовані та безпідставні.

15. Надаючи оцінку доводам апелянта, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

16. Отже, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду і Апелянт, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України, не довів тих обставин, на які він посилається, а судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

17. Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

18. Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Державної служби України з безпеки на транспорті підлягає залишенню без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2022 року - без змін.

19. Розподіл судових витрат.

Вирішуючи питання щодо розподілу заявлених Позивачкою витрат на правничу допомогу, понесених нею у зв`язку з апеляційним переглядом рішення суду першої інстанції у цій справі, колегія суддів зазначає, що як вже відзначалося вище, витрати на правничу допомогу є одним з видів судових витрат і адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право Позивачки на відшкодування понесених документально підтверджених витрат на правничу допомогу.

Перевіряючи відповідні вимоги Позивачки, судова колегія установила, що нею заявлені витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн, понесені на підставі договору про надання правової допомоги № 18/22 від 04.07.2022, додаткової угоди до цього договору від 06.02.2023, детального опису робіт від 06.02.2023 та сплачені згідно з квитанцією № 091303 від 26.02.2023.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу на те, що ця справа є справою незначної складності і заявлені Позивачем витрати на правничу допомогу, що фактично складаються виключно з витрат на підготовку відзиву на апеляційну скаргу, є завищеними і неспівмірними зі складністю цієї справи, обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, який потребується для їх виконання, та ціною позову.

У контексті аналізу цього питання судова колегія відзначає, що розгляд цієї справи здійснювався апеляційним судом в порядку письмового провадження без виклику сторін.

З огляду на це, колегія суддів, вважає, що заявлені Позивачкою витрати на правничу допомогу підлягають зменшенню до 3000,00 грн із заявлених 10000,00 грн.

При цьому, судова колегія враховує висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 02.06.2022 у справі № 160/6899/20, про те, що визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення «гонорару успіху» у справі яка розглядається є розумність заявлених витрат. Тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що вимоги Позивачки про стягнення витрат на правничу допомогу, понесених нею у суді апеляційної інстанції, підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2022 року - без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені нею судові витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 (три тисячі) грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Судове рішення виготовлено 17 березня 2023 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: Л.В. Губська

О.В. Карпушова