Справа № 420/4248/23
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4248/23
УХВАЛА
20 березня 2023 року м.Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Харченко Ю.В., розглянувши матеріали адміністративного позову Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання стати на облік у контролюючих органах,
Куяльницька сільська рада Подільського району Одеської області звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 стати на облік у контролюючих органах за місцем розташування військової частини, а саме, с. Борщі, Подільський район, Одеська область та сплачувати податок на доходи з фізичних осіб, на користь Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області починаючи з 07.07.2022 року.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06.03.2023 року адміністративний позов Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання стати на облік у контролюючих органах, - залишено без руху.
16.03.2023 року до суду від представника позивача - Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області надійшов уточнений адміністративний позов (вхід.№ 8096/23), з урахуванням котрого позивач просить суд визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 протиправною та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 стати на облік у контролюючих органах за місцем розташування Військової частини, а саме, с. Борщі, Подільський район, Одеська область та сплачувати податок на доходи з фізичних осіб, на користь Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області починаючи з 07.07.2022 року.
Зокрема, судом встановлено, та з матеріалів справи вбачається, що Куяльницька сільська рада зверталась до Головного управління Державної податкової служби України в Одеській області щодо реєстрації військових частин за неосновним місцем обліку та вирішення питання щодо надходження ПДФО за місцезнаходженням частин.
Так, Листом від 17.01.2023 року Головне управління Державної податкової служби України в Одеській області на вказане звернення Куяльницькій сільській раді Подільського району Одеської області, серед іншого, повідомило, що Військова частина НОМЕР_1 ( код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) перебуває на обліку як платник податків за основним місцем обліку Одеська область м. Подільськ в ДПІ 1504 (Подільська державна податкова інспекція Головного управління ДПС в Одеській області з 07.07.2022 року податкова адреса відсутня). Головним підприємством вищевказаної військової частини є військова частина НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) код ДТП 1551 (Київська державна податкова інспекція Головного управління ДПС в Одеській області, податкова адреса відсутня), яка зареєструвала відокремлені підрозділи за неосновним місцем обліку та сплачує податок на доходи фізичних осіб за місцезнаходженням (дислокацією) таких відокремлених підрозділів.
Таким чином, враховуючи наведене, суд зазначає, що позивач - Куяльницька сільська рада Подільського району Одеської області звернулась до суду з метою захисту прав, та охоронюваних законом інтересів, порушення наразі котрих фактично не встановлено, а отже передчасно.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
До адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб`єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. Обов`язковою умовою, при цьому, здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.
Судовому захисту в адміністративних судах України підлягає лише порушене право, а отже предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов`язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.
При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Отже, із системного аналізу вище окреслених приписів чинного процесуального законодавства вбачається, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені лише рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які порушують права і свободи особи, та до того ж, якщо, по-перше, такі рішення, дія чи бездіяльність прийняті владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорюванні рішення, дія чи бездіяльність, є юридично значимими, породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, тобто є такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.
Відтак, суд акцентує, що застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення, зокрема, порушеного права позивача.
Натомість, об`єктивна відсутність правових наслідків у вигляді порушення прав та інтересів позивача свідчить про передчасність звернення до суду, та відсутність спірних правовідносин, змістом яких апріорі має бути спір щодо відповідних прав/ обов`язків його учасників.
Таким чином, зважаючи на викладене, судом встановлено відсутність наразі спору між сторонами, позаяк позивачем не заявлено жодної позовної вимоги, яка була б спрямована на відновлення порушеного права, що у свою чергу виключає можливість розгляду даної справи судом, оскільки відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на "юридичні спори".
Визнання протиправними дій, рішень чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень є лише передумовою для застосування інших способів захисту порушеного права, як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності. Зазначена обставина додатково свідчить на користь висновку про відсутність фактичного спору за пред`явленим позовом, оскільки задоволення такого позову не призведе до відновлення будь-якого права чи інтересу. При цьому, сама лише незгода особи із діями суб`єктів владних повноважень в процесі реалізації їх діяльності не слугує підставою для звернення за судовим захистом у разі, якщо жодних наслідків у вигляді зміни прав та обов`язків такої особи не відбулося.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою ( п. 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).
У Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (ст. 55 Конституції України).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
При цьому, суд зазначає, що поняття «спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду як в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду за правилами будь - якої юрисдикції.
Таким чином, зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку щодо наявності законодавчо передбачених підстав для відмови у відкритті провадження по справі за позовом Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання стати на облік у контролюючих органах, відповідно до приписів п.1 ч.1 ст. 170 КАС України, з вищеокреслених підстав.
Згідно з приписами ч.2 ст.132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України "Про судовий збір".
Положеннями п.3 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, у тому числі, у разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційної та касаційного провадження у справі.
Зокрема, судом встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем був сплачений судовий збір у сумі 2684,00 грн., що підтверджується наявною у справі платіжною інструкцією від 27.02.2023 року № 1 на суму 2684,00 грн., а отже, враховуючи вищенаведене, означена сума підлягає поверненню з державного бюджету на користь позивача.
Керуючись ст. ст.4, 5, 19, 170, ст.ст. 241-243 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
1. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання стати на облік у контролюючих органах.
Ухвала суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст.256 КАС України.

Ухвала суду може бути оскаржена, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду у строки визначені статтею 295 КАС України.

Суддя Ю.В. Харченко