Справа № 580/212/23
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2023-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року справа № 580/212/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Руденко А.В., розглянувши у письмовому провадженні в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

11.01.2023 до Черкаського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якій просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо перерахунку пенсії позивача у зв`язку із втратою годувальника відповідно до Закону України Про державну службу №3723-ХІІ від 16.12.1993 на підставі рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11.04.2022 у справі №580/369/22 із застосуванням обмежень, передбачених Законом України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи №3668-VІ від 08.07.2011;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії з 01.12.2022 у зв`язку із втратою годувальника відповідно до Закону України Про державну службу №3723-ХІІ від 16.12.1993 на підставі рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11.04.2022 у справі №580/369/22 без застосування обмежень, передбачених Законом України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи №3668-VІ від 08.07.2011 у розмірі 49 929 грн. 95 коп. щомісячно;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу суму її пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України Про державну службу №3723-ХІІ від 16.12.1993 на підставі рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11.04.2022 у справі №580/369/22 без застосування обмежень, передбачених Законом України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи №3668-VІ від 08.07.2011, виходячи з її розміру у сумі 49 929 грн. 95 коп. щомісячно за період з 28.12.2021 по 01.12.2022 (за вирахуванням фактично виплачених за цей період сум).

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України та отримує пенсію у зв`язку із втратою годувальника. Відповідач на виконання Черкаського окружного адміністративного суду від 11.04.2022 у справі №580/369/22 здійснив переведення позивача з пенсії по втраті годувальника, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003, на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993, розмір якої з 28.12.2021 складає 49 929 грн. 95 коп. Проте з урахуванням Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VІ від 08.07.2011 (далі Закон №3668) пенсія виплачується позивачу з урахуванням обмеження десятьма розмірами прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у сумі 20 930 грн. Позивач вважає, що обмеження її пенсії максимальним розміром відповідно до Закону №3668 до неї не може бути застосовано, оскільки відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону обмеження пенсії максимальним розміром не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності цим Законом. Пенсія була їй призначена у 2003 році й надалі здійснювався її перерахунок згідно з новими законодавчими чи фактичними підставами, в тому числі й у зв`язку з втратою годувальника. При цьому призначена їй у 2003 році пенсія не скасовувалась і заново не призначалась.

Відповідач проти позову заперечив. 02.02.2023 надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що 01.10.2011 набрав чинності Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VІ від 08.07.2011, який передбачає, що розмір пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993, не може перевищувати десяти розмірів прожиткових мінімумів, установлених для осіб, втратили працездатність.

Також стаття 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 передбачає, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти розмірів прожиткових мінімумів, установлених для осіб, втратили працездатність. Вказані положення неконституційними не визнавались, тому підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

З вказаних підстав просив у задоволенні позову відмовити.

14.02.2023 позивач подала відповідь на відзив, в якій зазначила доводи, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Ухвалою судді від 16.01.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

З`ясувавши доводи учасників справи, викладені у заявах по суті, дослідивши подані письмові докази, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 є пенсіонером та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області.

Згідно копії посвідчення серії НОМЕР_1 позивачу була призначена пенсія за віком з 04.08.2003 безстроково.

Після смерті чоловіка ОСОБА_2 позивачці була призначена пенсія по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003.

У подальшому рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 11.04.2022 у справі №580/212/23, яке набрало законної сили 28.09.2022, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України Про державну службу № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року в контексті чинності його окремих положень відповідно до вимог Закону України Про державну службу № 889-VIII від 10 грудня 2015 року у розмірі 70% заробітної плати померлого годувальника ОСОБА_2 , обрахованої згідно з довідкою Черкаського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року № 04-24/76/2020, починаючи з 28 грудня 2021 року, щомісячно.

В листопаді 2022 року позивач звернулась до відповідача із заявою щодо перерахунку пенсії на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11.04.2022 у справі №580/212/23.

Відповідач листом №7429-7413/І-03/8-2300/22 від 12.12.2022 повідомив позивача, що на виконання рішення суду від 11.04.2022 у справі №580/212/23 позивач була переведена із 28.12.2021 з пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993. Розмір пенсії позивача з 28.12.2021 складає 49 929 грн. 95 коп., проте з урахуванням Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VІ від 08.07.2011 пенсія виплачується позивачу з урахуванням обмеження десятьма розмірами прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у сумі 20 930 грн.

Вважаючи, що пенсія на виконання рішення суду від 11.04.2022 у справі №580/212/23 підлягає виплаті без обмеження максимальним розміром, позивач звернулась до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Правовідносини у сфері пенсійного забезпечення, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, врегульовані Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон №1058).

Згідно з положеннями абзацу 22 статті 1 Закону №1058 пенсії розуміють як щомісячні регулярні пенсійні грошові виплати, які отримують фізичні особи (або члени сім`ї) від держави та спеціальних фондів після досягнення пенсійного віку, в разі інвалідності чи втрати годувальника.

Згідно абзацу 23 статті 1 Закону №1058 пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 9 Закону №1058 одним із видів пенсійних виплат є пенсія у зв`язку із втратою годувальника.

Згідно частини 1 статті 10 Закону №1058 особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Статтею 36 Закону №1058 передбачені умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 врегульовано пенсійне забезпечення державних службовців. (далі Закон №3723).

Вказана норма передбачає, що у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а на двох і більше членів сім`ї - 90 відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною десятою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.

08.07.2011 був прийнятий статті 2 Закон «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VI (далі Закон №3668-VI), що набрав чинності 01 жовтня 2011 року, статтею 2 якого було встановлено, що максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

У подальшому Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 № 213-VIII до статті 37 Закону №3723 були внесені зміни, якими передбачено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Спірні правовідносини у справі, що розглядається, виникли у зв`язку з тим, що після переведення позивача на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону №3723 пенсія виплачується позивачу з урахуванням обмеження десятьма розмірами прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Згідно статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи (частина перша статті 58).

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Конституційний Суд України також висловив позицію, згідно з якою закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп).

Отже як на час призначення позивачці пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону №1058, так і на час її переведення на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону №3723 розмір пенсії обмежується максимальним розміром десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Судом встановлено, що на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11.04.2022 у справі №580/212/23 позивач була переведена із 28.12.2021 з пенсії у зв`язку з втратою годувальника, призначеної відповідно до Закону №1058, на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону №3723, тому дії відповідача щодо обмеження пенсії максимальним розміром вчинені на законній підставі.

Суд не погоджується з доводами позивача про те, що положення Закону №3668 на неї не розповсюджуються, з таких підстав.

Відповідно до абз. 1 п. 2 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положення» Закону №3668-VI пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень ч. 2, ч.3 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.

Тобто, вказана норма Закону № 3668-VI стосується виплат пенсії, призначеної до 01 жовтня 2011 року, та розмір якої перевищував встановлений цим Законом її максимальний розмір. Виплата таких пенсій здійснюється без підвищень, доплат та інших перерахунків до того моменту, коли встановлений максимальний розмір пенсії відповідатиме розміру відповідної пенсії.

Таким чином, вказана норма жодним чином не встановлює скасування обмеження максимального розміру пенсій, призначених до набрання чинності Законом № 3668-VI, у тому числі і не скасовує обмеження розміру пенсії позивача, а лише визначає, що до моменту, коли розмір пенсії не відповідатиме встановленому максимальному розміру, виплата такої пенсії здійснюється без підвищень, доплат та інших перерахунків.

Відтак, доводи позивача, що на розмір її пенсії не поширюється обмеження максимальним розміром, оскільки їй у 2003 році була призначена пенсія за віком, є необгрунтованими.

Отже, обмеження пенсії десятьма розмірами прожиткових мінімумів, установлених для осіб, втратили працездатність встановлені Законом №3668 та Законом №3723, які на момент виникнення спірних правовідносин були чинними та підлягали застосуванню.

Посилання позивача на постанову Верховного Суду від 16.04.2020 у справі №620/1285/19 є необгрунтованими, з огляду на наступне.

У справі №620/1285/19 спірні правовідносини виникли у зв`язку із обмеженням максимальним розміром пенсії особі, якій була призначена пенсія у відповідності до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб №2262-ХІІ від 09.04.1992.

Натомість у справі, що розглядається, позивач отримує пенсію відповідно до іншого закону, а саме Закону України Про державну службу №3723-ХІІ від 16.12.1993.

З огляду на зазначене, викладені у постанові Верховного Суду від 16.04.2020 у справі №620/1285/19 правові висновки не можуть бути застосовані у спірних правовідносинах у справі, що розглядається.

Згідно частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору як особа з інвалідністю 2 групи на підставі Закону України «Про судовий збір» розподіл судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Головуючий Алла РУДЕНКО