Справа № 260/5199/22
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2023-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року м. Ужгород№ 260/5199/22
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Рейті С.І.

при секретарі судового засідання Гавій Л.В.

за участі представника

позивача: Василечко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 28 лютого 2023 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення в повному обсязі складено 20 березня 2023 року.

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі відповідач 1, ГУ ПФУ в Закарпатській області), Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі відповідач 2, ГУ ПФУ в м. Києві), яким просить:

1) Визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Закарпатській області, ГУ ПФУ в м. Києві щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

2) Рішення про відмову у призначенні пенсії ГУ ПФУ в м. Києві від 29.08.2022 року № 37 визнати протиправним і скасувати;

3) Зобов`язати ГУ ПФУ в Закарпатській області зарахувати до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, періоди роботи з 25.01.1983 по 10.04.1986 та з 15.10.2000 по 01.07.2003 включно на посадах санітарки, офіціанта і продавця-консультанта;

4) Зобов`язати ГУ ПФУ в Закарпатській області призначити ОСОБА_1 пенсію з 20.06.2022 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 22.08.2022 року звернулася із заявою та необхідними документами до відповідача для призначення пенсії за віком. 05.09.2022 року позивачем отримано відповідь ГУ ПФУ в Закарпатській області від 01.09.2022 року за № 0700-0201-8/33113 та повідомлено позивача, що їй відмовлено у призначенні пенсії на підставі рішення ГУ ПФУ у м. Києві від 29.08.2022 року № 37, з огляду на те, що до загального страхового стажу не враховано період роботи: з 25.01.1983 року по 10.04.1986 року із-за наявності виправлення в даті наказу про зарахування та період з 15.10.2000 року по 01.07.2003 року із-за розбіжностях в датах наказу та даті зарахування.

Позивач вважає, що її трудова книжка містить всі необхідні записи, які засвідчені роботодавцем та дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази на підставі яких вона була прийнята на таку роботу. Зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, зокрема, за неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки, іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Ухвалою судді від 23.01.2023 року відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву у разі її заперечення.

07.02.2023 року до суду від представника відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позову не визнав, просив відмовити в задоволенні позову повністю. Зазначив, що розглянувши документи, подані для призначення пенсії, ГУ ПФУ в м. Києві (територіальним органом Пенсійного фонду України, що розглядав заяву ОСОБА_1 за принципом екстериторіальності) було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсій № 37 від 29.08.2022 pоку, оскільки страховий стаж роботи позивача становить 25 років 10 місяців 12 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.

До загального страхового стажу не враховано період роботи: з 25.01.1983 року по 10.04.1986 року, оскільки в даті наказу про зарахуванні міститься виправлення, а також з 15.10.2000 року по 01.07.2003 року, оскільки дата в наказі про зарахування не відповідає даті зарахування.

22.02.2023 року на адресу суду надійшов відзив від представника ГУ ПФУ в м. Києві, зі змісту якого не погоджується із заявленими позовними вимогами. Зазначає, що відповідно наданих документів про стаж (ідентифікаційний код, трудова книжка, диплом) загальний страховий стаж позивача складає 25 років 10 місяців 12 днів, що є не достатнім для призначення пенсії за віком. До загального страхового стажу не враховано період роботи: з 25.01.1983 року по 10.04.1986 року (виправлення в даті наказу при зарахуванні); з 15.10.2000 року по 01.07.2003 року (дата в наказі при зарахуванні не відповідає даті зарахування). Враховуючи вищевикладене, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримав, просив позов задовольнити, представники відповідачів в судове засідання не з`явилися, при цьому, в матеріалах справи міститься заява представника відповідача 2 про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши думку представника позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом, 22.08.2022 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Розглянувши документи, подані для призначення пенсії, ГУ ПФУ в м. Києві (територіальним органом Пенсійного фонду України, що розглядав заяву ОСОБА_1 за принципом екстериторіальності) рішенням № 37 від 29.08.2022 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу визначеного ст. 26 (29 років), про що позивача повідомлено листом ГУ ПФУ в Закарпатській області № 0700-0201-8/33113 від 01.09.2022 року.

Зі змісту вказаного рішення, за доданими документами до страхового стажу позивача не зараховано: період роботи з 25.01.1983 року по 10.04.1986 року (виправлення в даті наказу при зарахуванні) та період роботи з 15.10.2000 року по 01.07.2003 року (дата в наказі при зарахуванні не відповідає даті зарахування).

Вважаючи відмову в призначенні пенсії протиправною, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законами України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ), «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до ч. 1 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (абзац перший частини другої статті 24 Закону № 1058-ІV).

Абзацом другим частини четвертої статті 26 Закону №1058-ІV передбачено, що наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Згідно зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Отже, законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно матеріалів справи, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, в тому числі, оскільки при призначенні пенсії не зараховано до стажу періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 22.07.1980 року: з 25.01.1983 року по 10.04.1986 року, оскільки відповідні записи в трудовій книжці містять виправлення в даті наказу при зарахуванні, а також, період роботи з 15.10.2000 року по 01.07.2003 року, оскільки, дата в наказі при зарахуванні не відповідає даті зарахування.

Суд зазначає, що неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання про призначення пенсії.

Правова позиція щодо того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для зазначеної у такій трудовій книжці особи, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 року по справі № 677/277/17.

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем (або іншими органами) трудової книжки, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

ГУ ПФУ в м. Києві, приймаючи спірне рішення про відмову в призначенні пенсії, не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

У даному випадку суд звертає увагу, що записи про трудову діяльність позивача є зрозумілими, відсутні ознаки підчисток та підробок, маються печатки підприємств, у зв`язку з чим, не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні періоду роботи до страхового стажу.

Таким чином, суд встановив, що періоди роботи позивача з 25.01.1983 року по 10.04.1986 року та з 15.10.2000 року по 01.07.2003 року підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача та повинні бути враховані при призначенні його пенсії.

З урахуванням приписів Закону № 1058 необхідний стаж для призначення пенсії позивачу становить 29 років. Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 22.07.1980 року, наявний страховий стаж позивача становить більше 29 років.

Враховуючи викладене, ГУ ПФУ в м. Києві протиправно відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, відтак, спірне рішення підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання призначення пенсії, суд зазначає таке.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-IV).

За приписами ч. 5 ст. 45 Закону № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування , затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України № 13-1 від 07.07.2014 року, далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до п. 1.1 Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3 Порядку № 22-1 встановлено, що рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до п. 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві (як орган, що призначає пенсію) призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону № 1058.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Так, позивач просить призначити йому пенсію, з дня звернення за призначенням пенсії.

Оскільки позивач досяг пенсійного віку, необхідного для призначення пенсії за віком (60 років) та за наявності відповідного страхового стажу, а із заявою про призначення пенсії звернувся 22.08.2022 року, тобто, в межах трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку, тому пенсія має бути призначена саме з дати звернення з відповідною заявою (з 22.08.2022 року).

При цьому суд зазначає, що повноваження Пенсійного фонду щодо призначення пенсії не є дискреційними, з огляду на таке.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Стосовно дискреційних повноважень, суд, за наслідками аналізу вказаних положень, зазначає, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

У такому випадку дійсно суд, за загальним правилом, не завжди може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки, як правило, який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

Натомість, у цій справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними, оскільки у разі настання визначених законодавством умов - відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій призначити пенсію, в іншому випадку, такі дії є неправомірними, тобто у відповідача у спірних правовідносинах існував лише один правомірний варіант поведінки (призначити пенсію) і він не мав законної можливості на власний адміністративний розсуд (дискрецію) не призначати таку пенсію.

Умовами для призначення пенсії законодавство визначає цілком визначені матеріально-правові факти, а не бажання на вільний розсуд (дискрецію) пенсійного органу. В іншому випадку законодавець формулював би відповідні положення закону із застосуванням формулювань на зразок «пенсійний орган може призначити пенсію» чи «пенсійний орган має право призначити пенсію» тощо, щоб вказувало на те, що це залежить виключно від його розсуду, а не від виконання платником передбачених законом умов, відтак, повноваження відповідача у спірних правовідносинах не є дискреційними.

Враховуючи викладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4 ), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16 ), про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 29 серпня 2022 року № 37 щодо відмови в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з моменту звернення за призначенням пенсії, а саме з 22 серпня 2022 року.

4. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

5. Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 255 КАС України, та може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення, а в разі проголошення в судовому засіданні вступної та резолютивної частини рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

СуддяС.І. Рейті