Справа № 160/11982/22
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2023-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

15 березня 2023 року м. Дніпросправа № 160/11982/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2022 року в адміністративній справі №160/11982/22 (головуючий суддя першої інстанції Верба І.О.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :
Позивач 08.08.2022 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 НГ України, в якому просив:

- визнати протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати йому грошового забезпечення з 30.01.2020 року по 26.03.2021 року, грошової компенсації за невикористані дні відпустки як учаснику бойових дій без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 року;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок його грошового забезпечення з 30.01.2020 року по 26.03.2021 року, грошової компенсації за невикористані дні відпустки як учаснику бойових дій з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2022 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним обчислення грошового забезпечення та грошової компенсації за невикористані дні відпустки як учаснику бойових дій ОСОБА_1 у період з 30.01.2020 року по 26.03.2021 року із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018 року.

Зобов`язано Військову частини НОМЕР_1 провести ОСОБА_1 нарахування та виплату з урахуванням раніше виплачених сум:

- грошового забезпечення за період з 30.01.2020 року по 31.12.2020 року із застосуванням для обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт встановлений додатками 1, 14 до постанови КМУ від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»;

- грошового забезпечення за період з 01.01.2021 року по 26.03.2021 року із застосуванням для обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт встановлений додатками 1, 14 до постанови КМУ від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»;

- грошової компенсації за невикористані дні відпустки як учаснику бойових дій, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, обчисленого із застосуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт встановлений додатками 1, 14 до постанови КМУ від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є незаконним та таким, що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Судом не враховано, що згідно з постановою КМУ №704 (в редакції постанови КМУ №103) розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є стала величина - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018 року, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується. Пункт 4 Постанови №704 в редакції до 24.02.2018 року, на думку скаржника, застосуванню не підлягає, оскільки його положенням суперечать нормам Закону України №1774-VIII. Посилається на практику Верховного Суду з аналогічних питань.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 26.03.2016 року по 26.03.2021 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 НГ Укріїни, у тому числі за контрактом з 26.03.2018 року.

Пунктом 5 наказу командира ВЧ НОМЕР_1 НГ України (по стройовій частині) від 26.03.2021 року №73 припинено (розірвано) контракт про проходження громадянами військової служби у Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення старшого лейтенанта ОСОБА_1 , звільненого з військової служби наказом командувача Національній гвардії України по особовому складу від 25.02.2021 року № 32 о/с, у зв`язку із закінченням строку військової служби за контрактом, 26.03.2021 року (а.с.15 зворот).

Наказом від 26.03.2021 року №73 встановлено виплатити, зокрема, грошову компенсацію за невикористані 70 днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2021 роки, у розмірі 39320,40 грн..

Згідно із довідкою про розміри основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 26.03.2016 року по 26.03.2021 року, грошове забезпечення обчислено у період з січня 2020 року по березень 2021 року, виходячи з посадового окладу у розмірі 5220 грн. (а.с. 8).

Вважаючи, що відповідач обчислив розміри грошового забезпечення у меншому розмірі, ніж це передбачено законодавством, позивач оскаржив такі дії відповідача до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції зазначив, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 Постанови №704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу - Закону №294-IX та Закону №1082-ІХ та із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік), а тому грошове забезпечення позивача було обчислено відповідачем неправомірно.

Щодо періоду з 01.01.2021 року по 26.03.2021 року суд першої інстанції вказав, що для повного захисту порушеного права позивача вийти за межі позову, забезпечивши ефективний спосіб захисту у спірних правовідносинах, оскільки у спірний період відповідач мав обчислювати складові грошового забезпечення із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 року. Обчислення відповідачем грошової компенсації за невикористані дні відпустки як учаснику бойових, виходячи з грошового забезпечення на день звільнення у розмірі 16851,60 грн., з його складовими, обчисленими з застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018 року, суд першої інстанції визнав помилковим.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.09.2022 року в частині відмовлених позовних вимог сторонами не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції в цій частині рішення суду першої інстанції не переглядається.

Положеннями статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер,премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер,умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності 01.03.2018 року, затверджено, зокрема, тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Пунктом 4 постанови КМУ №704 (в редакції, чинній до 24.02.2018 року) було встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Проте, пунктом 6 постанови КМУ №103 (яка набрала чинності 24.02.2018 року) до постанови КМУ №704 внесені зміни, внаслідок яких пункт 4 постанови КМУ №704 викладено у новій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

Отже, згідно з постановою КМУ №704 (в редакції постанови КМУ №103) розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є стала величина - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018 року, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.

Натомість, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року у справі №826/6453/18 визнано протиправним і скасовано пункт 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» і з цієї дати фактично відновлено дію пункту 4 постанови №704 у первісній редакції, яка зазначена вище.

Разом з тим, пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774-VIII (далі по тексту - Закон №1774), який набрав чинності 01.01.2017 року, установлено, що після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Таким чином, після набрання законної сили судовим рішенням у справі №826/6453/18 зміст пункту 4 постанови №704 щодо визначення розміру окладів військовослужбовців з урахуванням 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати суперечить приписам пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1774, а тому цей пункт у зазначеній частині не може бути застосований при обчисленні грошового забезпечення військовослужбовців.

В той же час, з урахуванням наведеного, пункт 4 Постанови №704 з 29 січня 2020 року необхідно застосовувати в такій редакції: «Розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14».

Після скасування судом пункту 6 постанови №103, а відповідно і відновлення дії первісної редакції п. 4 постанови №704, зміни до абзацу першого зазначеного пункту не вносились.

Таким чином, після набрання законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року з урахуванням приписів пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1774 у випадку підвищення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оклади військовослужбовців повинні перераховуватись станом на 1 січня кожного календарного року.

Оскільки зазначений прожитковий мінімум з 1 січня 2021 року встановлений в розмірі 2270 гривень, то оклади позивача як військовослужбовця за приписами п. 4 постанови №704 повинні бути обраховані саме з цієї величини, а не з прожиткового мінімуму станом на 1 січня 2018 року, як помилково вважає відповідач.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог за період з 01.01.2021 року по 26.03.2021 року та зазначає, що відповідач мав здійснити обчислення грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 року та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти, з врахуванням раніше виплачених сум.

Суд апеляційної інстанції з урахуванням наведених вище обставин в їх сукупності вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог з наведених у рішенні суду підстав.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних та обгрунтованих юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 77, 123, 240, 250, 308, 311, 316, 319, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2022 року в адміністративній справі №160/11982/22 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2022 року в адміністративній справі №160/11982/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак