Справа № 280/3204/22
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2023-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 березня 2023 року м. Дніпросправа № 280/3204/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,

розглянувши в м. Дніпрі в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Запорізької митниці, ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 вересня 2022 року , (суддя суду першої інстанції Конишева О.В.) прийняте в м. Запоріжжі в порядку письмового провадження, в адміністративній справі №280/3204/22 за позовом ОСОБА_1 до Запорізької митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товару,-

ВСТАНОВИВ

18.05.2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправним і скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA 112080/2022/000050/2 від 17.02.2022.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час декларування товарів, позивачем було подано повний пакет документів необхідний для їх митного оформлення за основним методом. Однак, відповідач необґрунтовано відмовив та прийняв оскаржуване рішення, яким скоригував зазначену декларантом ціну, внаслідок чого, останній був змушений сплатити додаткові митні платежі. На думку позивача, обставини на які вказує відповідач у спірному рішенні, жодним чином не спростовують заявлену позивачем в декларації митну вартість товарів.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 05.09.2022 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Запорізької митниці про коригування митної вартості товарів №UA 112080/2022/000050/2 від 17.02.2022.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що під час митного оформлення товару, митним органом виявлено розбіжності, що впливають на визначення митної вартості товару. Позивачем не усунуто вказані розбіжності під час проведення консультацій з митним органом, відтак рішення про коригування митної вартості є правомірним та обґрунтованим, а підстав для його скасування в судовому порядку не існує.

ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд змінити рішення суду першої інстанції в частині визначення витрат на правничу допомогу та стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі 15 000 грн.

Від відповідача через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якій посилаючись на судову практику з питання визначення судових витрат на правничу допомогу, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, відзиву відповідача на апеляційну скаргу позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі контракту про купівлю-продажу від 20.01.2022 (інвойс № 8108) позивачем в Нідерландах було придбано гусеничний екскаватор марки Komatsu РС130-7, серійний № KMTPC122CMY522405 за 59 000 евро.

До митного контролю та митного оформлення 17.02.2022 засобами електронного зв`язку згідно ст. 257 Митного кодексу України № 4495-VI від 13.03.2012 (далі МКУ) було надіслано митну декларацію (далі МД) в режимі ІМ 40, якій присвоєно № UA112080/2022/003104 на товар: Екскаватор самохідний з обертанням верхньої частини на 360 град. гусеничний, марка "Komatsu", модель РС130-7, новий, рік випуску 2021, серійний номер НОМЕР_1 , у комплекті з ковшом, дизельний-1шт. Об`єм двигуна -3,26 л, Потужність 90 л.с., Максимальна вантажопідйомність 3000 кг. Торгівельна марка: Komatsu. Виробник: Komatsu India Private Limited.

На підтвердження вказаних у митній декларації відомостей, до вказаної вище митної декларації було надано наступні документи: Рахунок-фактура (iнвойс) № 8108 від 20.01.2022; Автотранспортна накладна (Road consignment note) №437896 від 10.02.2022; Платіжні доручення № б/н від 21.01.2022 від 27.01.2022; Зовнішньоекономічний договір (контракт) № 1 від 20.01.2022; Технічна довідка 9 від 16.02.2022; Копія митної декларації країни відправлення №22NLKZGWY4A5VFWD55 від 10.02.2022.

Однак, за результатами здійснення митного контролю посадовими особами відповідача було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA112080/2022/000050/2 від 17.02.2022.

Так, цим рішенням про коригування митної вартості товарів №UA112080/2022/000050/2 від 17.02.2022 встановлено (п.33), що у наданих декларантом документах наявні наступні розбіжності, а саме:

1.У рахунку на оплату від 20.01.2022 № 8108 відсутнє посилання на зовнішньоекономічний контракт від 20.01.2022 № 1 та умови поставки товару.

2.У декларації країни відправлення від 10.02.2022 № 22NLKZGWY4A5VFWD55 відсутні посилання на рахунок від 20.01.2022 № 8108 та контракт від 20.01.2022 № 1, також відсутня інформація щодо умов поставки.

3.У рахунку на оплату від 20.01.2022 № 8108, у декларації країни відправлення від 10.02.2022 №22NLKZGWY4A5VFWD55 та у зовнішньоекономічному контракті від 20.01.2022 №1 зазначено серійний номер товару - KMTPC122CMY522405, натомість на фото товару серійний номер - 522405.

В зв`язку з цим, декларанта зобов`язано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, що підтверджують заявлену митну вартість та обраний метод її визначення, а саме: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) виписку з бухгалтерської документації; 4) каталоги, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 5) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. 17.02.2022 посадовою особою митниці надіслано електронне повідомлення декларанту щодо запиту надання додаткових документів відповідно до ч.3 ст.53 МК України. Також повідомлено, що згідно ч.6 ст.53 МК України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

17.02.2022 особа, уповноважена на роботу з митницею відмовилась від надання в повному обсязі документів, які підтверджують митну вартість згідно ч.3 ст.53 МКУ, зокрема надана відповідь наступного змісту Інші додаткові документи протягом строку, визначеного ч.3 ст.53 МК України надаватись не будуть.

Оформлення вищезазначеного товару декларантом було здійснено та випущеного у вільний обіг за МД № UA112080/2022/003180 від 17.02.2022 з урахуванням Рішення про коригування митної вартості товарів № UA112080/2022/000050/2 від 17.02.2022.

Далі, позивач сплатив додаткові суми держмита для випуску товарів у вільний обіг та не погоджуючись з рішенням митного органу щодо коригування митної вартості, звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що виявлені розбіжності в поданих до митного оформлення документах не стосувались виключно митної вартості товару. Натомість, декларантом шляхом подання додаткових документів було усунуто відповідні розбіжності.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч. 1 ст. 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою.

За приписами ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Як встановлено ч. 1 ст. 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Як передбачено ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію) (ч. 4 ст. 53 Митного кодексу).

Відповідно до ст. 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Як встановлено ч. 1 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Відповідно до ст. 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі, якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 58 Митного кодексу України, основний метод визначення митної вартості не застосовується, якщо використані декларантом відомості не підтверджені документально або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Декларант надав відповідачу усі необхідні документи, які давали змогу митному органу визначити митну вартість товару, надані документи підтверджують числове значення митної вартості товару. Відповідач, в свою чергу, в даному випадку, не навів жодного обґрунтування наявності підстав вважати, що ці надані позивачем документи містять якісь суттєві розбіжності, або наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості.

Суд вважає безпідставними посилання відповідача на те, що у рахунку на оплату від 20.01.2022 № 8108 відсутнє посилання на зовнішньоекономічний контракт від 20.01.2022 № 1, умови поставки товару та у декларації країни відправлення від 10.02.2022 № 22NLKZGWY4A5VFWD55 відсутні посилання на рахунок від 20.01.2022 № 8108 та контракт від 20.01.2022 № 1, також відсутня інформація щодо умов поставки. З цього приводу суд зазначає, що даний факт не є розбіжністю та жодним чином не впливає на митну вартість товару, її числові показники не є ані окремою, ані достатньою підставою для митного органу не приймати документи для підтвердження митної вартості товару за ціною контракту або ж зазначати такі відомості як підставу для коригування митної вартості.

Як вже зазначалося вище, на підставі контракту про купівлю-продажу від 20.01.2022 (інвойс № 8108) позивачем в Нідерландах було придбано гусеничний екскаватор марки Komatsu РС130-7, серійний № KMTPC122CMY522405 за 59 000 євро.

Придбання зазначеного товару за ціною 59000 євро підтверджується інвойсом від 20.01.2022 та випискою з Відділення №19 ПуАТ КБ Акордбанк за період з 01.01.2022 по 23.08.2022 з якої судом встановлено, що 21.01.2022 була сплачена передплата 11800 євро (посилання на інвойс 8108) та 27.01.2022 47200 євро ( посилання на контракт та інвойсс8180).

Отже, враховуючи вищевикладені обставини, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позивачем, в даному випадку, було надано до Запорізької митниці усі необхідні документи, які підтверджують митну вартість товарів за митною декларацією, у відповідності до положень ч.2 ст.53 Митного кодексу України, та, в свою чергу, містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару.

Крім того, відповідно до п.п.2,4 ч.2 ст.55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у т.ч. щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Між тим, як вбачається з рішення про коригування митної вартості товарів, відповідачем окрім іншого, зазначено, що враховуючи вимоги ч.2 ст.64 МКУ використана наявна у митниці інформація щодо продажу на експорт в Україну подібного товару за ціною угоди з розрахунку 65600,24 EUR/шт, у співставних обсягах та комерційних рівнях за ціною угоди час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього за митною декларацією від 04.01.2022 № UA205140/2022/112. Однак, відповідачем, в даному випадку, було вказано лише тільки номер, дату та ціну по митній декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, що, в свою чергу, не дає достатніх підстав вважати таке рішення повністю обґрунтованим та мотивованим у контексті ст.55 МК України.

Таким чином, у наведеному для прикладу рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номеру та дати митної декларацій, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен був також навести ще й пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

При цьому розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. В цьому випадку митниця повинна здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують цей сумнів.

Отже, за встановлених судом обставин, митний орган, в даному конкретному випадку, фактично залишив поза увагою документи, надані представником позивача для митного оформлення товару. При цьому, як вже зазначалося вище, усі досліджені судом документи, які містяться в матеріалах справи, є належними та у повній мірі відповідають вимогам МКУ до документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у відповідача були відсутні законні підстави для винесення картки відмови та рішення про коригування митної вартості товару, адже були відсутні встановлені частинами 1 та 2 статті 58 МК України обмеження для застосування першого методу та обставини, визначені ст. 53 МК розбіжності в поданих документах щодо вартості товару, а також зазначені в частині 6 статті 54 МК України, для відмови у митному оформленні товару за першим методом.

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Стосовно доводів апеляційної скарги позивача про направильне вирішення судом першої інстанції питання про судові витрати в даній справі, суд зазначає наступне.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За положеннями статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України, від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України, від 30 березня 2004 року у справі Меріт проти України, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.09.2019 року у справі № 810/3806/18, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

На підтвердження витрат позивачем надано до суду: Акт передачі- приймання послуг від 11.07.2022, договір про надання послуг адвоката від 01.04.2022 №431-а-2022.

Відповідно до Акту передачі- приймання послуг від 11.07.2022 адвокатом було надано наступні послуги та підготовлено наступні документи:

- усна консультація 01.04.2022 1000 грн.

- складання позовної заяви 04.04.2022 4000 грн.;

- додатковий гонорар у випадку задоволення позову 10000 грн.

Проаналізувавши розрахунок витрат на надання правової допомоги та враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу та те, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу 15 000,00 грн. є неспівмірною з вимогами, які заявлені у позовній заяві, суд дійшов висновку, що розмір вказаних витрат має бути зменшений до 5000,00 грн. Стягнення витрат на правничу допомогу у вказаній сумі суд вважає цілком співмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг.

Суд апеляційної інстанції, не заперечуючи проти можливості установлення між клієнтом та адвокатом «гонорару успіху», погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає, що розмір витрат на правничу допомогу (5000 грн.) є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами, часом, який необхідно витратити на виконання цих робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг, а також ціною позову та значенням справи для сторони.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, а тому підстави для зміни або скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України,-

ВСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Запорізької митниці залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 вересня 2022 року в адміністративній справі №280/3204/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай