Справа № 380/4077/23
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2023-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/4077/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Гулкевич І.З., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Личаківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій просить:

-визнати протиправною бездіяльність Личаківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) щодо не зняття обтяження за №1934234, яке було накладено 29.07.2013 в рамках виконавчого провадження за №38917195 від 19.07.2013 на нерухоме майно ОСОБА_1 ;

-зобов`язати Личаківський відділ державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) зняти обтяження за №1934234 майна ОСОБА_1 та вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконанні Личаківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебувало виконавче провадження №38917195 з примусового виконання виконавчого листа №2-2838/11 виданого 11.07.2013 Личаківський районним судом м. Львова про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 23 918,43 грн та 106,60 грн судового збору. 29.07.2013 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження. В подальшому 27.06.2014 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі ст. 47 Закону України Про виконавче провадження. 03.02.2023 представник позивача звернувся до Личаківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) із заявою про зняття обтяження за №1934234, яке було накладено в рамках вищезазначеного провадження на все нерухоме майно ОСОБА_1 , однак в задоволенні вищезазначеної заяви було відмовлено. Позивач вважає, що незняття арешту з нерухомого майна при відсутності відкритих виконавчих проваджень органі ДВС є протиправною бездіяльністю.

Ухвалою від 07.03.2023 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги заперечує повністю та просить відмовити, з наступних підстав. Зазначив, що у відділі перебувало виконавче провадження №38917195 з примусового виконання виконавчого листа №2-2838/11 виданого 11.07.2013 Личаківським районним судом м. Львова про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 23918,43 грн та 106,60 грн судового збору, а всього 24025,03 грн.19.07.2013 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.29.07.2013 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 27.06.2014 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ст. 47 Закону України Про виконавче провадження (в редакції чинній на момент прийняття рішення). У зв`язку із відсутністю відомостей про сплату виконавчого збору та витрат виконавчого провадження чинність арешту накладеного по виконавчому провадженні №38917195 постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 29.07.2013 не припинялось. Відповідно до даних Автоматизованої системи виконавчого провадження виконавчий лист №2-2838/11 виданий 11.07.2013 Личаківським районним судом м. Львова про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 23918,43 грн та 106,60 грн судового збору повторно пред`являвся до виконання. 14.07.2014 державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №43979947. 30.06.2016 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.10 ч.1 ст. 49 Закону України Про виконавче провадження (в редакції чинній на момент прийняття рішення) за належністю до іншого відділу ДВС. 29.11.2016 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №52997460 та 29.09.2017 постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Копії матеріалів виконавчих проваджень №38917195, №43979947, №52997460 не видається можливим у зв`язку із закінченням трирічного строку зберігання матеріалів виконавчого провадження. Враховуючи вищенаведене, дії державного виконавця вчинялись відповідно до вимог ст. 50 Закону України Про виконавче провадження, відстав відсутні підстави для зняття арешту з майна на підставі ст. 59 Закону України Про виконавче провадження.

Суд, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.

Судом встановлено, що на виконанні у Личаківського відділі державної виконавчої служби перебувало виконавче провадження №38917195 з виконання виконавчого листа №2-2838/11 від 11.07.2013 виданого Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 23918,43 грн та 106,60 грн судового збору, а всього 24025,03 грн.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно 29.07.2013 Личаківським відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції постановою у виконавчому провадженні №38917195 накладено арешт на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження.

27.06.2014 державним виконавцем Личаківським відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ст. 47 Закону України Про виконавче провадження (в редакції чинній на момент прийняття рішення).

Представником Личаківський відділ державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у відзиві на позовну заяву зазначається, що відповідно до даних Автоматизованої системи виконавчого провадження виконавчий лист №2-2838/11 виданий 11.07.2013 Личаківським районним судом м. Львова про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 23918,43 грн та 106,60 грн судового збору повторно пред`являвся до виконання. 14.07.2014 державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №43979947. 30.06.2016 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.10 ч.1 ст. 49 Закону України Про виконавче провадження (в редакції чинній на момент прийняття рішення) за належністю до іншого відділу ДВС. 29.11.2016 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №52997460 та 29.09.2017 постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Копії матеріалів виконавчих проваджень №38917195, №43979947, №52997460 не видається надати можливим у зв`язку із закінченням трирічного строку зберігання матеріалів виконавчого провадження.

09.01.2023 представником ОСОБА_1 адвокатом Головкою Мариною Сергіївною було направлено адвокатський запит до Личаківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про надання інформації щодо актуального стану виконавчого провадження №38917195, постанови про закриття вказаного виконавчого провадження; інформацію про зняття обтяження №1934234 з майна ОСОБА_1 накладеного в рамках виконавчого провадження за постановою №38917195 від 29.07.2013.

На адвокатський запит представника позивача Личаківський відділ державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) листом №1885 від 17.01.2023 надав відповідь, про те, що у відділі перебувало виконавче провадження №38917195 з примусового виконання виконавчого листа №2-2838/11 виданого 11.07.2013 Личаківським районним судом м. Львова про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 23918,43 грн та 106,60 грн судового збору, а всього 24025,03 грн.19.07.2013 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.29.07.2013 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 27.06.2014 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ст. 47 Закону України Про виконавче провадження.

Щодо наявності обтяжень у відповідних реєстрах то відповідно до ст. 50 Закону України Про виконавче провадження, в редакції чинній на момент винесення постанови від 27.06.2014, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

03.02.2023 представником ОСОБА_1 адвокатом Головкою Мариною Сергіївною було направлено заяву до Личаківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)про зняття обтяження №1934234 накладеного в рамках виконавчого провадження за постановою №38917195 від 29.07.2013 з майна ОСОБА_1 .

У відповідь Личаківський відділ державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) скерував адвокату Головко М.С. лист №5210 від 10.02.2023 та повідомив, що до заяви від 03.02.2023 не додано жодних підстав, які би свідчили про можливість чи необхідність зняття арешту з майна на підставі ст. 59 Закону України Про виконавче провадження.

Позивач не погоджується з такою бездіяльністю відповідача, звернувся до суду за захистом своїх прав.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначав Законом України Про виконавче провадження від 21.04.1999 №606-ХІV (далі - Закон №606-ХІV, що був чинний на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону №606-ХІV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до норм статті 11 Закону №606-ХІV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно з частиною третьою цієї статті державний виконавець у процесі здійснення виконавчого

провадження має право: 5) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 6) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Згідно з нормами частини другої статті 25 Закону №606-ХІV державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Норми статті 50 Закону №606-ХІV регламентували наслідки завершення виконавчого провадження. Так, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника (частини перша, друга статті 50 Закону №606-ХІV).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 47 Закону України Про виконавче провадження Закону - №606-ХІV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження , за яким виконання не здійснювалось або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійсненні державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися без результатними.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 37 Закону України Про виконавче провадження № 1404-VIII від 02.06.2016 виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Частиною 4 статті 59 чинного Закону України Про виконавче провадження № 1404-VIII від 02.06.2016 визначено перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну Укроборонпром, акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну Укроборонпром, державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну Укроборонпром було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності, звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.

Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 12 жовтня 2022 року по справі № 203/3435/21.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зазначає, що підставою звернення позивача до суду з цим позовом слугувала неможливість вчинення дій реалізувати своє право власності на нерухоме майно через накладення на нього обтяження.

Положеннями ст.41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст.316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Також, за ст.319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Станом на час судового розгляду цієї справи арешт, накладений на майно позивача, не знятий, продовжує існувати й заборона відчуження майна позивача.

При цьому, відповідачем не доведено наявності відкритих виконавчих проваджень, в межах яких можливе звернення стягнення на майно позивача. Також не надано до суду доказів на підтвердження того, що виконавче провадження в рамках якого було прийнято постанову про арешт майна боржника, завершене без стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Відтак, наведена обставина свідчить, про відсутність правових підстав зберігати накладений арешт на майно позивача.

Крім того, існування арешту нерухомого майна позивача при відсутності перебування на виконанні виконавчих проваджень, за якими позивач є боржником та, відповідно, відомостей про накладання відповідачем будь-яких обтяжень на майно позивача, порушує саму мету застосування відповідної процедури.

Так, наразі механізм забезпечення виконання рішення існує, проте провадження, в рамках якого його було застосовано, завершено.

Згідно з ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (п. 4).

Таким чином, з метою ефективного захисту прав позивача відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправною бездіяльність Личаківського ВДВС щодо незняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 , накладеного у межах виконавчого провадження ВП №38917195 та зобов`язання Личаківського ВДВС зняти арешт, який було накладено на нерухоме майно ОСОБА_1 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 29.07.2013 у межах виконавчого провадження №38917195.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На переконання суду, відповідачем не доведено правомірність допущеної бездіяльності, з урахуванням вимог, встановлених ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд висновує про наявність підстав для задоволення позову.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 287, 293, 295 КАС України, суд,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити повністю.

Визнати бездіяльність Личаківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) щодо незняття з нерухомого майна ОСОБА_1 накладено у межах виконавчого провадження №38917195.

Зобов`язати Личаківський відділ державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) зняти арешт, який був накладено на нерухоме майно ОСОБА_1 на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження ВП №38917195 від 29.07.2013.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Личаківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на користь ОСОБА_1 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 коп. судових витрат у вигляді судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення .

Суддя Гулкевич І.З.