Справа № 200/4655/22
Суддя: Стойка В.В.
Дата ухвалення: 2023-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2023 року Справа№200/4655/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Стойки В.В. розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області (, пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (м. Рівне, вул. Короленка, б. 7, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 поверх, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (м. Запоріжжя, вул. Гагаріна, 2-б, ) про визнання дій протиправними, зобов*язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області, , Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними, зобов*язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що звертався до органів пенсійного фонду із заявами про призначення пенсії за віком відповідно до вимог Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, проте в призначенні пенсії було відмовлено через: невідповідність даних паспорту даним трудової книжки (рішення від 21.01.2022 року №20); не враховання до страхового стажу періоду роботи у ЗАТ КОРС за період з 17.04.2005 року по 30.08.2013 року у зв`язку із відсутністю даних про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду російської федерації (рішення від 21.01.2022 року №20, рішення від 31.05.2022 року №20, рішення від 08.06.2022 року №20); також до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно записів трудової книжки б/н від 10.01.1979 року оскільки запис про період роботи з 10.01.1979 року по 22.05.2000 року перетинається з періодами роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 , періодом навчання та проходженням військової служби, а уточнююча довідка позивачем не надана; до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_3 , а також до уваги не взято довідки № 79-11 та № 80-11 від 16.03.2021 року оскільки органами ПФУ рф не підтверджена інформація про сплату страхових внесків за вказаний період (рішення від 16.08.2022 року №20).

Інші періоди роботи позивача не були враховані до страхового стажу без пояснення підстав.

Позивач наголошує, що порушено його право на отримання пенсійних виплат належного розміру та просить суд:

рішення Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області від 21.01.2022 року №20, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 31.05.2022 року №20, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 08.06.2022 року №20 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 16.08.2022 року №20 визнати незаконними та скасувати;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 26.07.1980 року по 09.06.1981 року, з 01.06.1983 року по 21.05.1984 року, з 14.04.1985 року по 24.04.1985 року, з 04.09.1985 року по 16.05.1988 року, з 02.10.1988 року по 24.11.1988 року, з 06.03.1990 року по 31.03.1991 року, з 28.01.1992 року по 08.06.1992 року, з 12.03.1996 року по 22.05.2000 року в Костянтинівському заводі Автоскло, з 17.04.2005 року по 30.08.2013 року в закритому акціонерному товаристві КОРС;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області врахувати при розгляді заяви про призначенні пенсії за віком заробітку плату вказану в довідках про заробітну плату №№79-11 та №80-11 від 16.03.2021 року;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 14.01.2022 року;

Ухвалою від 21.10.2022 року визнано поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду та поновлено пропущений строк в частині позовних вимог щодо оскарження рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №20 від 21.01.2022 року. Прийнято до розгляду позовну заяву і відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження суддею одноособово, без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Указом Президента України від 07.11.2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України № 2738-IX від 16.11.2022 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21.11.2022 року строком на 90 діб.

08.11.2022 року відповідач 4 надав відзив на позовну заяву, згідно змісту якого зазначив, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 у зв`язку із неспівпадінням з паспортними даними. В трудовій книжці російською мовою прізвище позивача вказано як ОСОБА_2 , згідно паспорта позивач російською мовою Мельнык. Також до страхового стажу не зараховано період роботи у ЗАТ КОРС за період з 17.04.2005 року по 30.08.2013 року в зв`язку із відсутністю даних про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду російської федерації. Згідно документів страховий стаж позивача для визначення права на пенсію за віком станом на дату розгляду документів склав 25 років 10 місяців 18 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону 1058. У зв`язку з чим відповідачем 4 прийнято рішення № 20 від 21.01.2022 про відмову в призначенні пенсії за віком.

Таким чином, відповідач 4 наголошує, що прийняв правомірне рішення у відповідності до діючого законодавства, оскільки відсутнє право для призначення пенсії за віком; просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

15.11.2022 року відповідачем 3 був наданий відзив на позовну заяву, згідно змісту якого зазначено, що до загального страхового стажу не враховано період з 17.04.2005 по 30.08.2013 в ЗАО КОРС, оскільки період роботи в російській федерації, починаючи з 2004, необхідне підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів російської федерації (внесків до Пенсійного фонду російської федерації). Відтак страховий стаж позивача не є достатнім для набуттся права на отримання пенсії.

На підставі вказаного відповідач 3 просить відмовити в задоволенні позову.

16.11.2022 року відповідачем 1 надано відзив, в якому висловлено позицію, аналогічну позиціям у відзивах відповідача 3 та відповідача 4.

Відповідач 2 правом на надання відзиву не скористався.

Указом Президента України від 06.02.2023 року № 58/2023, затвердженим Законом України № 2915-IX від 07.02.2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19.02.2023 року строком на 90 діб.

Враховуючи впровадження на території України воєнного стану суд вважає за належне продовжисти строк розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви, відзивів, суд з`ясував наступні обставини справи.

ОСОБА_1 (російською відповідно паспорту ОСОБА_1 ), паспорт НОМЕР_4 , виданий 11.04.2000 року Долинським РВ УМВС України в Івано-Франківській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , звернувся до відповідача 1 із заявою від 14.01.2022 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове пенсійне страхування.

До заяви було додано:

диплом НОМЕР_6 , згіндно з яким ОСОБА_1 в 1977 році вступив і в 1980 році закінчив повний курс середнього професійно-технічного училища № 8 м. Стрий Львівської області; рішенням екзаменаційної комісії від 25.06.1980 року присвоєно кваліфікацію електрогазозварника третього розряду;

військовий квиток НОМЕР_7 згідно з яким позивач з 10.06.1981 року по 31.05.1983 року проходив військову службу;

трудову книжку НОМЕР_8 від 10.01.1979 року. Перша сторінка даної трудової книжки заповнена російською мовою, дані позивача визначено як: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказана трудова книжка містить записи про роботу позивача, а саме: 10.01.1979 року був прийнятий в Завод Автоскло в цех №2 виробництва скла підсобним робочим (Запис №1); 22.05.2000 року звільнений с заводу за власним бажанням (Запис №7). Записи с 2 по 6 підтверджують переведення в межах заводу та містять відомості про перейменування підприємства; 22.08.2017 року був прийнятий на роботу транспортувальником третього розряду на дільницю по переробці деревини та, як вбачається з розрахунку стажу форма РС-право, 30.06.2022 року був звільнений;

трудову книжку НОМЕР_3 від 17.04.2005 року відповідно до якої позивач працював з 17.04.2005 року по 30.08.2013 року працював у ЗАО КОРС, що розташовано на території російської федерації;

довідки №79-11 та №80-11 від 16.03.2021 року про заробітну плату за період роботи з квітня 2005 року серпень 2013 року в ЗАТ КОРС;

довідку №421 відповідно до якої ЗАТ КОРС станом на дату ліквідації (16.11.2017 року) не має невиконаних зобов`язань по сплаті усіх видів податків та зборів";

довідки№79-11 та №80-11, які містять дані про те, що усі збори до ПФ рф перераховані в повному обсязі, що кореспондується зі змістом довідкои №421 та в сукупності підтверджує сплату зборів до Пенсійного фонду рф.

Звернення було опрацьовно за принципом екстериторіальності, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 №339/35961.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 21.01.2022 року №20 позивачу було відмовлено у призначені пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку із відсутністю загального страхового стажу. Відповідачем 4 визначено наявність страхового стажу в розмірі 25 років 10 місяців 18 днів. При цьому до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_8 у зв`язку із неспівпадінням з паспортними даними та період роботи у ЗАТ КОРС за період з 17.04.2005 року по 30.08.2013 року у зв`язку із відсутністю даних про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду російської федерації.

Суд зауважує, що позивачем в позовних вимогах було помилково визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в якості суб`єкта, що приймав рішення від 21.01.2022 року №20, адже відповідно матеріалів справи вказане рішення приймалось Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

24.05.2022 року позивач повторно звернувся до органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 31.05.2022 року №20 позивачу було відмовлено в призначені пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку із відсутністю загального страхового стажу. Відповідачем 3 при розгляді заяви визначено наявність страхового стажу в розмірі 17 років 09 місяців 22 днів. При цьому до страхового стажу не зараховано період роботи у ЗАТ КОРС за період з 17.04.2005 року по 30.08.2013 року у зв`язку із відсутністю даних про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду російської федерації.

05.06.2022 року позивач вчергове звернувся із заявою до Пенсійних органів про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 08.06.2022 року №20 позивачу було відмовлено у призначені пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку із відсутністю загального страхового стажу. Відповідачем 2 при розгляді заяви визначено наявність страхового стажу в розмірі 17 років 09 місяців 22 днів. При цьому до страхового стажу не зараховано період роботи у ЗАТ КОРС за період з 17.04.2005 року по 30.08.2013 року, у зв`язку із відсутністю даних про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду російської федерації.

08.08.2022 року позивач вчергове звернувся із заявою до Пенсійних органів про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 16.08.2022 року №20 позивачу було відмовлено у призначені пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку із відсутністю загального страхового стажу. Відповідачем 2 при розгляді заяви визначено наявність страхового стажу в розмірі 17 років 09 місяців 22 днів. До страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно записів трудової книжки б/н від 10.01.1979 року оскільки запис про період роботи з 10.01.1979 року по 22.05.2000 року перетинається з періодами роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 , періодом навчання та проходженням військової служби, уточнююча довідка позивачени не надана, до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_3 , а також до уваги не взято довідки № 79-11 та № 80-11 від 16.03.2021 року оскільки органами ПФУ рф не підтверджена інформація про сплату страхових внесків за вказаний період.

З приводу спірних правовідносин суд зазачає наступне.

Згідно з положеннями ст. 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст.ст. 21, 22 Конституції України - усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Конституційні права і свободи людини і громадянина, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 8 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до статті 26 Закону № 1058 починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу не менше 29 років.

Статтею 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі Закон № 1788-XII) визначено, що до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію зараховується військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки та органах внутрішніх справ, незалежно від місця проходження служби; навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно із статею 24 Закону № 1058 страховий стаж період, протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за період до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Стаття 62 Закону України Про пенсійне забезпечення встановлює, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно п.1.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин), заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Згідно з пунктом 2.1 Порядку № 22-1 до заяви про призначення (перерахунок) пенсії за віком додаються, зокрема, документи про стаж та довідка про заробітну плату особи за період страхового стажу до 01.07.2000, а, починаючи з 01.07.2000, індивідуальні відомості про застраховану особу надаються відділом персоніфікованого обліку.

Як встановлено пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно п. 26 Порядку №637, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.

Як вже було зазначено вище, рішенням відповідача 4 від 21 січня 2022 року №20 було відмовлено в зарахуванні страхового стажу відповідно трудової книжки НОМЕР_8 у зв`язку із неспівпадінням з паспортними даними. В трудовій книжці російською мовою прізвище позивача вказано як ОСОБА_2 , згідно паспорта позивач російською мовою ОСОБА_2 .

Проте, як було вказано судом вище, російською мовою ПІБ позивача в паспорті визначено як ОСОБА_1 , що в повній мірі співпадає з даними трудової книжки НОМЕР_8 від 10.01.1979 року, де позивач зазначений також як ОСОБА_1 .

На підставі викладеного суд вважає позицію відповідача 4, відображену в рішенні від 21.01.2022 року №20, з приводу невідповідності даних трудової книжки № НОМЕР_9 від 10 січня 1979 року даним паспорту помилковою та наголошує, що періоди роботи позивача з 10.01.1979 року по 22.05.2000 року, з 22.08.2017 року по 30.06.2022 року повинні бути враховані до страхового стажу.

Щодо періоду роботи позивача у ЗАТ КОРС з 17.04.2005 року по 30.08.2013 року який не був зарахований до страхового стажу у зв`язку із відсутністю даних про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду російської федерації.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг регламентовано положеннями статті 8 Закону № 1058-ІV.

Статтею 1 Закону № 1058-ІV визначено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, яке діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

За змістом частин 1, 10, 12 статті 20 Закону №1058-ІV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до частини 16 статті 106 Закону №1058-ІV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.

Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

Згідно з статтею 2 Федерального Закону російської федерації від 17.12.2001 №173-ФЗ "Про трудові пенсії в російській федерації", страховий стаж - враховувана при визначенні права на трудову пенсію сумарна тривалість періодів роботи і (або) іншої діяльності, протягом яких сплачувалися страхові внески до Пенсійного фонду російської федерації, а також інших періодів, які зараховуються до страхового стажу.

Відповідно до частини першої статті 10 Федерального Закону російської федерації від 17.12.2001 №173-ФЗ "Про трудові пенсії в російській федерації" до страхового стажу включаються періоди роботи та (або) іншої діяльності, які виконувались на території російської федерації особами, вказаними в частині першій статті 3 даного Федерального закону, за умови, що за ці періоди сплачувались страхові внески до Пенсійного Фонду російської федерації.

Водночас, ухвалою Конституційного Суду рф від 10.07.2007 №9-П визнано пункт 1 статті 10 Федерального закону "Про трудові пенсії в російській федерації" таким, що не відповідає Конституції російської федерації у тій мірі, в якій нормативні положення, що містяться в них, у взаємозв`язку з іншими законодавчими розпорядженнями, що регламентують умови призначення та розміри трудових пенсій, - за відсутності в чинному регулюванні достатніх гарантій безперешкодної реалізації пенсійних прав застрахованих осіб, які працювали за трудовим договором та виконали передбачені законом умови для набуття права на трудову пенсію, на випадок несплати або неповної сплати страхувальником (роботодавцем) страхових внесків за певні періоди трудової діяльності цих осіб - дозволяють не включати такі періоди до їх страхового стажу, що враховується при визначенні права на трудову пенсію, та знижувати при призначенні (перерахунку) трудової пенсії розмір її страхової частини.

Надалі до встановлення федеральним законодавцем відповідного правового регулювання Конституційним Судом рф встановлено правовий механізм реалізації пенсійних прав зазначеної категорії громадян: право застрахованих осіб, які працювали за трудовим договором, на отримання трудової пенсії з урахуванням трудової діяльності, що передувала призначенню (перерахунку) пенсії, при несплаті або неналежній сплаті їх страхувальниками (роботодавцями) страхових внесків до Пенсійного фонду російської федерації має забезпечуватися державою у порядку виконання за страхувальника обов`язку по перерахуванню Пенсійному фонду російської федерації необхідних коштів у користь тих застрахованих осіб, яким призначається трудова пенсія (проводиться її перерахунок), за рахунок коштів федерального бюджету.

Отже, як законодавством України, так і законодавством російської федерації передбачено зарахування періоду трудової діяльності до страхового стажу при умові сплати страхових внесків до Пенсійного фонду тієї країни, на території якої здійснювалась така діяльність.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ("STRETCH v. THE UNITED KINGDOM " № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("MALTZAN (FREIHERR VON) AND OTHERS v. GERMANY " № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

Суд зазначає, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Колишній Король Греції та інші проти Греції" (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по їх суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Аналізуючи вказане суд вважає, що внаслідок відсутності інформації щодо сплати страхових внесків за спірний період позивач позбавлений соціальної захищеності та страхового стажу за період роботи на вказаному товаристві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Крім цього, позивач не повинен відповідати за ймовірне неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, оскільки за правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 17 липня 2019 року у справі №144/669/17, від 20 березня 2019 року у справі № 688/947/17 та від 01 березня 2021 року по справі № 423/757/17, несплата страхувальником страхових внесків (або відсутність інформації про таку сплату в системі персоніфікованого обліку) не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Отже, доводи про відсутність відомостей щодо сплати страхових внесків, як єдиної підстави у відмові призначення пенсії, є протиправними, оскільки покладають на пенсіонера надмірний індивідуальний тягар.

Суд також наголошує, що усі період роботи позивача з 17.04.2005 року по 30.08.2013 року відображений в трудовій книжці, запис оформлений у відповідності до вимог Інструкції №58, жодних виправлень, закреслень тощо, не містить. Водночас, відповідач 4, як відповідачі 2 та 3, не ставить під сумнів достовірність та точність внесених до трудової книжки записів про спірні періоди роботи позивача.

Відтак суд приходить до висновку, що період роботи позивача у ЗАТ КОРС з 17.04.2005 року по 30.08.2013 року підлягає зарахуванню до страхового стажу.

Щодо не зарахування відповідачем 2 до страхового стажу періодів роботи згідно записів трудової книжки б/н від 10.01.1979 року оскільки запис про період роботи з 10.01.1979 року по 22.05.2000 року перетинається з періодами роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 , періодом навчання та проходженням військової служби, а уточнююча довідка позивачем не надана; не зарахування до страхового стажу періодів роботи згідно трудової книжки НОМЕР_3 ; а також не взяття до уваги довідки № 79-11 та № 80-11 від 16.03.2021 року оскільки органами ПФУ рф не підтверджена інформація про сплату страхових внесків за вказаний період.

Суд зауважує, що трудова книжка позивача не містить вказівок початку та закінчення навчання і початку та закінчення служби в лавах Радянської Армії. Проте, як вже було зазначено вище, згідно диплому НОМЕР_10 , військового квитка НОМЕР_7 , записів трудової книжки від 10.01.1979 року, трудової книжки НОМЕР_3 , періоди роботи/навчання/служби позивача досліджуються як: 01.09.1977 року початок навчання, 10.01.1979 року початок роботи на заводі Автоскло, 25.06.1980 рік закінчення навчання, з 10.06.1981 року по 31.05.1983 рік - військова служба, 22.05.2000 року звільнення з заводу Автоскло, з 17.04.2005 року по 30.08.2013 року робота у ЗАО КОРС, з 22.08.2017 року по 30.06.2022 року робота транспортувальником третього розряду на дільниці по переробці деревини.

Суд погоджується з тим, що диплом позивача НОМЕР_10 не містить конкретних дат та, за принципом загальної визначеності, приймає "01.09.1977 року" в якості початку навчання та "25.06.1980 рік" як закінчення відповідно виписки до диплому.

Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58).

Станом на час трудової діяльності позивача у спірні періоди діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена 20.06.1974 року № 162 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (далі - Інструкція № 162), пункти 2.2, 2.3 та 4.1 якої містять положення, подібні положенням пункту 2.2, 2.4 та 4.1 Інструкції № 58.

Пунктом 1.4 Інструкції № 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС віл 06.09.1973 року № 656 "Про трудові книжки працівників та службовців" (далі - Порядок № 656) та цією Інструкцією.

Згідно з пунктом 2.2 Інструкції № 162 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції № 58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

На підставі пункту 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Крім того, аналогічні норми містяться і у постанові Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року "Про трудові книжки працівників" № 301, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до його страхового (пільгового) стажу і на отримання пенсії з їх врахуванням.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року у справі № 677/277/17, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Як вже було зазначено вище, статтею 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII визначено, що до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію зараховується військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки та органах внутрішніх справ, незалежно від місця проходження служби; навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Таким чином суд приходить до висновку, що періоди навчання позивача та служби в армії підлягають зарахуванню то страхового стажу. Відсутність в трудових книжках інформації з приводу призову особи на військову службу та/або навчання не може бути підставою для не зарахування певних періодів до страхового стажу.

На підставі викладеного суд відхиляє позицію відповідача 2, визначену в спірному рішенні від 16.08.2022 року №20 з приводу необхідності надання уточнюючих довідок в частині визначених вище періодів.

Щодо не зарахування відповідачем 2 періодів роботи згідно трудової книжки НОМЕР_3 , суд зауважує, що спірне рішення взагалі не містить жодного обгрунтування в цій частині.

Частиною другою статті 82 Закону України № 1788-XII Про пенсійне забезпечення передбачено, що повідомлення про відмову в призначенні пенсії із зазначенням причин відмови та порядку оскарження орган, що призначає пенсії, видає або надсилає підприємству, організації або заявникові не пізніше 5 днів після винесення відповідного рішення.

Тобто, відмовляючи особі в призначенні пенсії, орган, що призначає пенсію, має зазначити причини такої відмови, у тому числі обґрунтувати мотиви не зарахування до пільгового стажу окремих періодів роботи та/або навчання.

Аналізуючи трудову книжку НОМЕР_3 від 17.04.2005 року згідно з якою позивач працював з 17.04.2005 року по 30.08.2013 року у ЗАО КОРС, суд не вбачає жодної правової підстави для неврахування вказаної книжки при визначенні розміру страхового стажу позивача.

Щодо неврахування відповідачем 2 довідкок № 79-11 та № 80-11 від 16.03.2021 року оскільки органами ПФУ рф не підтверджена інформація про сплату страхових внесків за вказаний період.

Як вже було зазначено вище, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 01.07.2000. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 01.07.2000 становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30.06.2000 незалежно від перерв (ч. 1 ст. 40 Закону 1058).

За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в ч.1 ст.40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії (абз. 2 ч. 4 ст. 42 Закону 1058).

До заяви про перерахунок пенсії у зв`язку з урахуванням страхового стажу (заробітної плати) після призначення пенсії, у зв`язку зі зміною кількості членів сім`ї, а також в інших випадках, які спричиняють збільшення чи зменшення розміру пенсії, надаються документи, передбачені пп.2-4 п. 2.1, п. 2.6 цього розділу (п. 2.7. розділу ІІ Порядку 22-1).

За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30.06.2000 (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам (абз. 2 п. 2.1. розділу ІІ Порядку 22-1).

Відповідно до п. 2.10 Порядку, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами. У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми. Установлення заробітку для обчислення пенсії на підставі показань свідків не допускається. Виписка зі штатного розпису про посадовий оклад, профспілкові квитки, квитки партій та рухів, громадських об`єднань не є документами, що засвідчують фактичний заробіток для обчислення розміру пенсії.

Згідно викладених вище висновків період роботи позивача з 17.04.2005 року по 30.08.2013 року у ЗАО КОРС підлягає зарахуванню до страхового стажу, що, враховуючи відсутність іншого обгрунтування в спірному рішенні від 16.08.2022 року №20, тягне встановлення судом обов`язку врахувати вказані довідки при визначенні розміру пенсії.

Щодо решти періодів, які на твердження позивача не були враховані без пояснення підстав: з 26.07.1980 року по 09.06.1981 року, з 01.06.1983 року по 21.05.1984 року, з 14.04.1985 року по 24.04.1985 року; з 04.09.1985 року по 16.05.1988 року; з 02.10.1988 року по 24.11.1988 року; з 06.03.1990 року по 31.03.1991 року; з 28.01.1992 року по 08.06.1992 року; з 12.03.1996 року по 22.05.2000 року.

Суд зауважує, що у вказаний період відповідно трудової книжки НОМЕР_8 від 10 січня 1979 року позивач працював на заводі Автоскло в цеху №2 виробництва скла підсобним робочим (з 10.01.1979 року по 22.05.2000 року), яка, згідно вищевказаних висновків, підлягає врахуванню під час призначення пенсії як цілісний документ та кожний вище визначений проміжок роботи як страховий стаж позивача.

На підставі викладеного суд вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду в Запорізькій області від 21.01.2022 року №20, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 31.05.2022 року №20, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 08.06.2022 року №20 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 16.08.2022 року №20 є протиправними незаконними та підлягають скасуванню.

Обираючи належного відповідача для захисту порушених прав позивача в решті позовних вимог суд приймає до уваги, що позивач неодноразово звертався до органів ПФУ із ідентичною заявою про призначення пенсії, що призвело до наявності чотирьох рішень про відмову в призначенні пенсії, які обґрунтовані здебільшого різними підставами. Визначення відповідача 4 (перше спірне рішення) або відповідача 2 (останнє спірне рішення) в якості належних виконавців призведе до звуження прав позивача так як кожна його заява про призначення пенсії подана у різні дати, що тягне різний момент початку нарахування і виплати пенсії.

На підставі викладеного, з метою повного та достатнього захисту прав позивача суд вважає за належне:

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 26.07.1980 року по 09.06.1981 року, з 01.06.1983 року по 21.05.1984 року, з 14.04.1985 року по 24.04.1985 року, з 04.09.1985 року по 16.05.1988 року, з 02.10.1988 року по 24.11.1988 року, з 06.03.1990 року по 31.03.1991 року, з 28.01.1992 року по 08.06.1992 року, з 12.03.1996 року по 22.05.2000 року в Костянтинівському заводі Автоскло, з 17.04.2005 року по 30.08.2013 року в закритому акціонерному товаристві КОРС;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області врахувати при розгляді заяви про призначенні пенсії за віком заробітку плату вказану в довідках про заробітну плату №№79-11 та №80-11 від 16.03.2021 року;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 14.01.2022 року;

Згідно ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи за подання адміністративного позову позивачем сплачено судовий збір за квитанцією № 5401-3670-9387-8854 від 18.10.2022 у сумі 992, 40 грн.

Враховуючи наведене вище, судовий збір у сумі 992, 40 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області в рівних частках по 330,80 грн.

Керуючись положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області (, пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (м. Рівне, вул. Короленка, б. 7, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 поверх, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (м. Запоріжжя, вул. Гагаріна, 2-б, ) про визнання дій протиправними, зобов*язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Рішення Головного управління Пенсійного фонду в Запорізькій області від 21.01.2022 року №20, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 31.05.2022 року №20, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 08.06.2022 року №20 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 16.08.2022 року №20, - визнати незаконними та скасувати.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) періоди роботи з 26.07.1980 року по 09.06.1981 року, з 01.06.1983 року по 21.05.1984 року, з 14.04.1985 року по 24.04.1985 року, з 04.09.1985 року по 16.05.1988 року, з 02.10.1988 року по 24.11.1988 року, з 06.03.1990 року по 31.03.1991 року, з 28.01.1992 року по 08.06.1992 року, з 12.03.1996 року по 22.05.2000 року в Костянтинівському заводі Автоскло, з 17.04.2005 року по 30.08.2013 року в закритому акціонерному товаристві КОРС.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області врахувати при розгляді заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) про призначенні пенсії за віком заробітку плату вказану в довідках про заробітну плату №№79-11 та №80-11 від 16.03.2021 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) про призначення пенсії за віком від 14.01.2022 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (м. Рівне, вул. Короленка, б. 7, ) (за рахунок бюджетних асигнувань) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 330 (триста тридцять) грн. 80 коп.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (м. Рівне, вул. Короленка, б. 7, ) (за рахунок бюджетних асигнувань) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 330 (триста тридцять) грн. 80 коп.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (м. Рівне, вул. Короленка, б. 7, ) (за рахунок бюджетних асигнувань) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 330 (триста тридцять) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Суддя В.В. Стойка