Справа № 280/3935/21
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2023-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

16 березня 2023 року

м. Київ

справа №280/3935/21

адміністративне провадження № К/990/8234/23

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мороз Л.Л.,

суддів: Бучик А.Ю., Тацій Л.В.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10.01.2023 у справі № 280/3935/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У 2021 році ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі також - відповідач), в якому просив:

- визнати індивідуальний акт - рішення відповідача від 10.03.2021 № 85 по заяві позивача від 10.03.2021, яким відчужено у позивача набуте ним невідчужуване конституційне право на призначення пенсії наукового працівника за віком вперше за Законом України № 1058 на підставі статті 37 ЗУ № 848-VIII у редакції ЗУ № 2148 згідно з частиною другою статті 27, статті 40 ЗУ № 1058 у редакції ЗУ № 2148, статті 24 ЗУ № 1977-ХІІ у редакції ЗУ № 1316 таким, що не відповідає Конституції України, скасувати його та утвердити право позивача на призначення йому пенсії наукового працівника за віком вперше;

- зобов`язати відповідача забезпечити утверджене набуте невідчужуване конституційне право позивача за першою позовною вимогою шляхом проведення розрахунку, обчислення, призначення, виплати та перерахунку у подальшому з 10.03.2021 позивачеві пенсії наукового працівника за віком вперше за ЗУ № 1058 на підставі статті 37 ЗУ № 848-VIII у редакції ЗУ № 2148 згідно з частиною другою статті 27, статті 40 ЗУ № 1058 та статті 24 ЗУ № 1977 у редакції Закону № 1316 з розміром:

- першої частини пенсії за статті 24 ЗУ №1977-ХІІ з коефіцієнтом заміщення 88% із страхового стажу наукової роботи 28 років 2 місяці 8 днів, набутого до введення з 01.04.2004 ЗУ №1058 від відкоригованого середньомісячного заробітку за період роботи на посаді наукового працівника з 01.06.1978 по 31.05.1983 з більш високим коефіцієнтом зарплати з застосуванням при коригуванні середньомісячного заробітку за частиною другою статті 40 ЗУ №1058 середньої заробітної плати в Україні за 2018, 2019, 2020 роки 9 118, 80 гривень;

- другої частини пенсії за ЗУ №1058 у редакції ЗУ №2148 з коефіцієнтом заміщення 4% від відкоригованого середньомісячного заробітку із страхового стажу 4 роки 4 місяці 24 дня, набутого після введення з 01.01.2004 ЗУ №1058, за період з 01.01.2005 по 29.05.2008 з застосуванням середньої заробітної плати в Україні за 2018, 2019, 2020 роки 9 118, 80 грн та даних персоніфікованого обліку позивача у відповідача при коригуванні середньомісячного заробітку за частиною другою статті 40 ЗУ №1058.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 08.10.2022 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 10.01.2023 апеляційну скаргу позивача задоволено частково:

- рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08.10.2021 скасовано;

- прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково:

- визнано протиправним і скасовано рішення відповідача від 10.03.2021 №85;

- зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву позивача від 10.03.2021 про призначення пенсії наукового працівника з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині цієї постанови;

- у задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Частково не погоджуючись з постановою Третього апеляційного адміністративного суду, позивач оскаржив її у касаційному порядку.

Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд дійшов такого висновку.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують положення статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За приписами пункту 20 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Згідно із пунктом 3 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

У цій справі суд першої інстанції, врахувавши вимоги частин третьої та четвертої статті 257 КАС України, розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження. За предметом спору ця справа не належить до тих, які повинні розглядатися виключно за правилами загального позовного провадження.

Згідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Доведення вищезазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

У касаційній скарзі, позивач посилається на підпункт «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та зокрема зазначає, про те, що ця касаційна скарга становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Втім, Судом не може бути прийнято до уваги посилання відповідача на існування обставин, визначених підпунктом «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, оскільки наведені касаційній скарзі доводи не дають підстав дійти висновку, що ця справа має для нього виняткове значення. Зазначені доводи не підтверджені жодними доказами та зводяться до незгоди із судовими рішенням і у цілому до заперечення результату розгляду справи, що не може свідчити про винятковість справи для скаржника. Подана касаційна скарга не містить обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Верховний Суд звертає увагу на те, що можливість відкриття касаційного провадження у малозначних справах залежить виключно від обставин конкретної справи: її значення для формування єдиної правозастосовчої практики; неможливості спростування особою, яка подає касаційну скаргу, обставин, встановлених оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; значного суспільного інтересу справи чи її виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; помилкового віднесення судом справи до категорії справ незначної складності.

Крім того, посилання у касаційній скарзі на частину четверту статті 328 КАС України, як на підставу касаційного оскарження судових рішень прийнятих у малозначній справі, не виключає необхідності обґрунтування положень пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, яке відсутнє у цій скарзі.

Таким чином, касаційною скаргою оскаржується судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

На підставі вищенаведеного та з урахуванням того, що оскаржуване судове рішення прийнято у справі незначної складності, а передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України виняткові обставини для перегляду Верховним Судом цієї справи у касаційному порядку скаржником належним чином не обґрунтовані у касаційній скарзі та не підтверджені відповідними доказами, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Цей висновок відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995, якими рекомендовано державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумаченню закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей.

Згідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), враховуючи особливий характер функції Верховного Суду як суду касаційної інстанції, Суд може визнати, що процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (рішення від 19.12.1997 у справі «Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії»).

Керуючись статтями 328, 333, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10.01.2023 у справі № 280/3935/21.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною і не оскаржується.

СуддіЛ.Л. Мороз А.Ю. Бучик Л.В. Тацій