Справа № 520/1069/22
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2023-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Панов М.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 р. Справа № 520/1069/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.08.2022, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/1069/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДМС України в Харківській області від 14.12.2021 за №3970 про скасування посвідки на тимчасове проживання за №800112708.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що рішення відповідача є протиправним та таким, що порушують його право на належний соціальних захист.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.08.2022 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 14.12.2021 №3970 про скасування посвідки на тимчасове проживання за №800112708.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) судові витрати в загальному розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області ().

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив необґрунтоване та неправомірне рішення, без урахування обставин, що мають значення для ухвалення рішення, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі відповідач наполягає на правомірності рішення від 14.12.2021 за №3970 про скасування посвідки на тимчасове проживання за №800112708 та посилається на те, що підставою для скасування посвідки на тимчасове проживання стало подання державного виконавця Шевченківського відділу ДВС у м. Харкові від 01.12.2021 про прийняття рішення щодо заборони в`їзду на територію України ОСОБА_1 у зв`язку не виконанням останнім рішення суду про адміністративне стягнення на користь держави грошових коштів в розмірі 36778,83 грн.

За результатами апеляційного розгляду відповідач просив скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до положень ч.1 ст. 308 , п.3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які відповідач посилається в апеляційній скарзі, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Республіки Судан, навчається на 3 (третьому) курсі будівельного факультету Харківського національного університету міського господарства імені О.М. Бекетова.

29.11.2019 ОСОБА_2 отримав посвідку на тимчасове проживання на території України № НОМЕР_1 строком дії до 01.09.2023 на підставі п. 13 ч. 1 ст. 4 та 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Рішенням ГУ ДМС України в Харківській області від 14.12.2021 №3970 було скасовано видану ОСОБА_3 посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , на підставі пп. 5 п. 63 «Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018 №322».

Позивач вважаючи такі дії відповідача протиправними, звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із відсутності законних підстав для скасування позивачу посвідки на постійне проживання в Україні та, як наслідок, незаконності і необґрунтованості оскаржуваного рішення відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи та виходить з такого.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.26 Конституції України передбачено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України.

Правовий статус іноземців в Україні визначено Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Даним законом закріплені основні права, свободи та обов`язки іноземних громадян та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні та визначено порядок вирішення питань, пов`язаних з їх в`їздом в Україну або виїздом з України.

У п.18 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що посвідка на тимчасове проживання - це документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Частиною 13 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період навчання.

Відповідно до пункту І Порядку № 332, посвідка на тимчасове проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

За правилами пунктів 64, 65, 66 Порядку №322, рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування.

Копія рішення про скасування посвідки видається територіальним органом /територіальним підрозділом ДМС. який прийняв таке рішення, іноземцеві або особі без громадянства під розписку або надсилається такій особі і приймаючій стороні рекомендованим листом не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття.

Територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС протягом п`яти робочих днів з дня прийняття рішення про скасування посвідки інформує про це ДМС та Адміністрацію Держприкордонслужби.

Судовим розглядом встановлено, що в якості правової підстави для скасування посвідки на тимчасове проживання в оскаржуваному рішенні ДМС №3970 від 14.12.2021 зазначено пп. 5 п. 63 «Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року №322», відповідно до якого посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС який її видав, у разі коли уповноваженим державним органом прийнято рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства чи їх примусове видворення за межі України або про заборону подальшого в`їзду в Україну.

Згідно п. 4. Розділу 1 Інструкції «Про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства», іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Відповідно до п. 5 вказаної інструкції, підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є:

- дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

- дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку;

- якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

- затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Положенням п. 6 зазначеної інструкції передбачено те, що примусове повернення з підстав, передбачених пунктом 5 цього розділу, здійснюється за рішенням органів ДМС, органу охорони державного кордону (стосовно іноземців, затриманих ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), органу СБУ з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурора про підстави прийняття такого рішення, оформленням відповідних документів, доведенням цього рішення до іноземця та взяттям з нього зобов`язання про добровільний виїзд з України у визначений у рішенні строк, а також здійсненням подальшого контролю за фактичним виконанням іноземцем цього рішення.

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 скоював будь-яких дій, що загрожують національній безпеці, громадському порядку, охороні здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, не порушував законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, не затримувався у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Крім того, ОСОБА_2 не викликався для відібрання пояснень та повідомлення йому причини прийняття рішення про повернення його до країни походження або третьої країни, що вказує в цілому на недотримання органом, який прийняв таке рішення, вимог п. 6 Інструкції «Про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства».

Оскаржуване рішення відповідача має наслідком для ОСОБА_1 заборону перебувати на території України, що позбавляє його можливості продовжити навчання і отримати освіту.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що підставою для скасування посвідки на тимчасове проживання стало подання державного виконавця Шевченківського відділу ДВС у м. Харкові від 01.12.2021 про прийняття рішення щодо заборони в`їзду на територію України ОСОБА_1 у зв`язку не виконанням останнім рішення суду про адміністративне стягнення на користь держави грошових коштів в розмірі 36778,83 грн., оскільки відповідач не надав до суду першої та апеляційної інстанції вказаних доказів. В ході судового розгляду справи заборони в`їзду на територію України ОСОБА_1 колегією суддів також не встановлено.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено належних та допустимих доказів наявність обґрунтованих підстав для скасування посвідки на тимчасове проживання та правомірності оскаржуваного рішення.

Як слідує із обставин справи, відповідачем не дотримано одного з елементів критерію «необхідності у демократичному суспільстві», а саме - принципу пропорційності. Який, в свою чергу, вимагає встановлення балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивачів і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень, що призвело до негативних наслідків для позивачів за відсутності будь-якої вини останніх.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово робив визначення критерію «необхідності у демократичному суспільстві». Так, за практикою Суду при визначенні питання «необхідності у демократичному суспільстві» держави користуються певною свободою розсуду, межі якої залежать від сфери, що вступає в конфлікт з гарантованим правом.

ЄСПЛ оцінює пропорційність обмежень, застосованих до права на повагу до сімейного життя, по відношенню до легітимної мети, якої прагнуть досягти сторони при застосуванні таких обмежень. Тому, будь-яке непропорційне втручання з боку держави у фундаментальне право передбачене ст.8 Європейської конвенції прав людини не буде вважатися необхідним у демократичному суспільстві.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення відповідача не відповідає критерію необхідності у демократичному суспільстві, оскільки для позивача скасування посвідки на тимчасове проживання має наслідком повну зміну способу життя.

Аналіз обставин прийняття рішення скасувати рішення ГУ ДМС України в Харківській області від 14.12.2021 за №3970 про скасування посвідки на тимчасове проживання за №800112708, дають підстави для висновку, що при його прийнятті порушено принцип верховенства права.

Частина 2 статті 3 Конституції України визначає, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно зі статтею 129 Основного Закону суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення ГУ ДМС України в Харківській області від 14.12.2021 №3970 про скасування посвідки на тимчасове проживання №800112708 та визнання її такою, що підлягає вилученню на підставі пп. 5 п. 63 «Постанови КМУ №322 від 25.04.2018» є неправомірним, оскільки порушує права ОСОБА_1 , гарантовані чинним законодавством України як іноземцю, законно перебувати, пересуватися та проживати в Україні та отримувати освіту, тому зазначене рішення підлягає скасуванню.

Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.08.2022 по справі № 520/1069/22 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.М. Ральченко І.С. Чалий