Справа № 380/3761/22
Суддя: Желік Олександра Мирославівна
Дата ухвалення: 2023-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 380/3761/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Желік О.М.,

за участю секретаря судового засідання Роздіна Ю.Н.,

представника позивача Лавринів М.Я.,

представника відповідача Ковальчук Х.Я.,

представника третьої особи Петрівської М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Департаменту містобудування Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Львівської міської ради, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Львівської міської ради щодо не включення до діючого Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові тимчасової споруди за адресою АДРЕСА_1 , яка належить ФОП ОСОБА_1 та зобов`язати Львівську міську раду внести зміни до ухвали, яка визначає (затверджує) Перелік(и) тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові, шляхом включення до Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_1 , із вказанням її власником ФОП ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним і скасувати рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 24.12.2021 року №1199 «Про демонтаж тимчасових споруд у Шевченківському районі» в частині п.1, а саме: « 7. Демонтувати самовільно встановлені тимчасові споруди для здійснення підприємницької діяльності на АДРЕСА_1 площею 30 кв.м. (фізична особа-підприємець ОСОБА_1 )».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №1199 від 24.12.2021 в частині п.1., п.3.2 є протиправним та таким, що суперечить рішенню Львівського окружного адміністративного суду від 30.11.2020 (залишеному без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду 24.06.2021), яким було визнано протиправним та не чинним підпункт 7.8 пункту 7 ухвали Львівської міської ради від 26.12.2019 №6107 «Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах».

Позивач вказує, що після визнання не чинним та скасування підпункту 7.8 пункту 7 ухвали Львівської міської ради від 26.12.2019 №6107 «Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах» чинною є редакція додатку 1 до ухвали міської ради від 23.04.2015 №4526 «Про затвердження Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові та Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові» (пункти 7.3-7.8), згідно якої питання демонтажу тимчасової споруди здійснюється виключно шляхом звернення до суду з позовом про демонтаж.

Як стверджує позивач, передумовою прийняття виконавчим комітетом Львівської міської ради рішення про демонтаж стало не включення тимчасової споруди ФОП ОСОБА_1 (за адресою: АДРЕСА_1 ) до Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Шевченківському районі м.Львова та фактичне виключення її з цього переліку, що є протиправним з огляду на не врегулювання жодним нормативно-правовим актом відносин щодо включення до Комплексної схеми діючих тимчасових споруд. Відповідно таке не включення (чи включення) залежить виключно від волі суб`єкта владних повноважень і не обумовлене жодними об`єктивними чинниками, зокрема які можуть створюватись діями суб`єктів господарювання.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву, у якому вона щодо задоволення позову заперечила та вказала, що 21.09.2017 між Управлінням комунальної власності та департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та ФОП ОСОБА_1 було укладено договір №Ш-1108-17 на право тимчасового користування окремими конструктивними елементами благоустрою комунальної власності на умовах оренди для розміщення тимчасових споруд щодо розміщення ТС за адресою: АДРЕСА_1 .

11.07.2018 договором №Ш-1108-17 (Д-18) було внесено зміни до договору від 21.09.2017 №Ш-1108-17, яким продовжено термін його дії до 31.12.2019. Окрім цього, п.2.2.4 договору від 21.09.2017 №Ш-1108-17 орендар зобов`язується демонтувати тимчасову споруду при скасуванні ухвали ЛМР від 02.03.2017 №1568, після закінчення терміну дії цього договору.

Таким чином, представник відповідача зазначає, що ФОП ОСОБА_1 з 31.12.2019 не виконує свої зобов`язання згідно договору від 21.09.2017 №Ш-1108-17 та змінами від 11.07.2018 за договором №Ш-1108-17(Д-18), яким зобов`язалась виконати демонтаж самостійно після закінчення терміну дії договору на ТС та користувалась незаконно земельною ділянкою комунальної власності.

Представник відповідача також звертає увагу на те, що на момент звернення до суду у ФОП ОСОБА_1 уже був не дійсний паспорт прив`язки тимчасової споруди, а також договір про право користування окремими конструктивними елементами благоустрою уже був не дійсний.

Третя особа Департаменту містобудування Львівської міської ради у поданих до суду письмових поясненнях щодо задоволення позову заперечила і зазначила, що відповідно до п.2.1 порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 21.10.2011 №244 підставою для розміщення ТС є паспорт прив`язки ТС. Окрім цього, пунктами 2.29 і 2.30 порядку передбачено, що у разі закінчення строку дії, анулювання паспорта прив`язки ТС, самовільного встановлення ТС, така ТС підлягає демонтажу; розміщення ТС самостійно забороняється.

Також представник третьої особи вказала, що відповідно до п.37 розділу ІІ «Повноваження виконавчого комітету» Положення про розмежування повноважень між виконавчими комітетами Львівської міської ради, затвердженого ухвалою №1081 від 08.07.2021 «Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради» передбачено можливість прийняття рішень щодо тимчасових споруд, які розміщені з порушенням вимог законодавства України та актів міської ради. Відповідно до п.12.2.6 Правил благоустрою Львівської міської територіальної громади, затверджених ухвалою №376 від 21.04.2011 «Про Правила благоустрою Львівської міської територіальної громади», самочинно встановлені МАФи підлягають демонтажу без попереднього судового розгляду.

Зважаючи на викладене підсумовує, що ухвала Львівської міської ради №6107 від 26.12.2019 «Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м.Львова» скасована тільки частково та є інші норми законодавства і ухвали ЛМР, що передбачають всі правові підстави для демонтажу тимчасових споруд та прийняття рішення виконавчого комітету ЛМР про демонтаж.

Ухвалою судді від 28.02.2022 в справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 03.05.2022 виправлено описку в ухвалі судді про відкриття загального позовного провадження в адміністративній справі.

Ухвалою без виходу до нарадчої кімнати від 17.10.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання, що відбулось 07.03.2023 з`явились представники сторін та представник третьої особи. Представник позивача позовну заяву підтримав та просив таку задовольнити. Представник відповідача та представник третьої особи щодо задоволення позову заперечили.

Розглянувши позов, подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

21.09.2017 між Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (орендодавець) та фізичною-особою підприємцем ОСОБА_1 (орендар) укладено договір №Ш-1108-17 на право тимчасового користування окремими конструктивним елементами благоустрою комунальної власності на умовах оренди для розміщення тимчасових споруд.

Згідно пункту 2.2.4. договору орендар зобов`язується демонтувати тимчасову споруду при скасуванні ухвали ЛМР від 02.03.2017 №1568, після закінчення терміну дії цього договору.

Пунктом 6.1. встановлено термін дії даного договору з 01 січня 2017 року по 31 травня 2018 року.

В подальшому, договором №Ш-1108-17 (Д-18) від 11.07.2018 було внесено зміни до договору №Ш-1108-17 від 21.09.2017, яким продовжено термін його дії до 31.12.2019.

26.12.2019 Львівська міська рада прийняла ухвалу №6107 «Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова», якою затверджена Комплексна схема розміщення тимчасових споруд дія здійснення підприємницької діяльності, розміщеними на території м. Львова. Комплексною схемою затверджено перелік тимчасових споруд (МАФ), яким дозволено здійснення підприємницької діяльності на території м. Львова. В такий перелік тимчасову споруду ФОП ОСОБА_1 площею 30,00 кв. за адресою АДРЕСА_1 не включено.

24.12.2021 виконавчий комітет Львівської міської ради прийняв рішення №1199 «Про демонтаж тимчасових споруд у Шевченківському районі», у пункті 1 якого зазначено, зокрема, демонтувати самовільно встановлену тимчасову споруду для здійснення підприємницької діяльності на АДРЕСА_1 , площею 30 кв.м.

Підпунктом 3.1 пункту 3 вказано здійснити протягом 60 календарних днів демонтаж за участю представника Шевченківської районної адміністрації.

Листом від 12.01.2022 Виконавчий комітет Львівської міської ради повідомив позивача, що на засіданні робочої групи, утвореної розпорядженням Львівського міського голови №611 від 20.11.2019 «Про утворення робочої групи для врегулювання ситуації, яка склалась з тимчасовими спорудами для здійснення підприємницької діяльності, розміщеними на території міста Львова», яке відбулось 02.12.2021, членами робочої групи у зв`язку з неприйняттям рішення шляхом голосування, відмолено ФОП ОСОБА_1 у включенні до Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові тимчасової споруди за адресою АДРЕСА_1 .

Вважаючи бездіяльність Львівської міської ради щодо не включення до діючого Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові тимчасової споруди за адресою АДРЕСА_1 , площею, та рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 24.12.2021 №1199 «Про демонтаж тимчасових споруд у Шевченківському районі» протиправним, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Вирішуючи справу суд керується таким.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів, заходи створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини визначено Законом України «Про благоустрій населених пунктів» від 6 вересня 2005 року № 2807-IV (далі також - Закон №2807-IV, в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 2807-IV благоустрій населених пунктів - це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень (стаття 5 Закону № 2807-IV).

Підпунктом 7 пункту «а» частини 1 статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема, організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

Відповідно до частини 2 статті 10 Закону № 2807-IV до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, забезпечення виконання місцевих програм та здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо; інформування населення про здійснення заходів з благоустрою населених пунктів.

Частина 3 статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038-VI передбачає, що розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів».

Відповідно до статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Із аналізу наведених вище положень законодавства слідує, що порядок та реалізація повноважень суб`єктом владних повноважень щодо демонтажу тимчасової споруди залежить від виду об`єкта, що підлягає демонтажу.

Орган місцевого самоврядування має повноваження приймати рішення про демонтаж об`єктів, якщо такі належать до тимчасових споруд у розумінні Правил благоустрою.

Якщо об`єкт не є тимчасовою спорудою, його може бути примусово знесено в порядку, встановленому Законом «Про регулювання містобудівної діяльності» №3038-VI, за судовим рішенням, ухваленим за позовом органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27.01.2020 у справі №465/249/15-а.

Відповідно до частини 2 статті 28 Закону №3038-VI тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.

Із наданих позивачем документів слідує, що за адресою: АДРЕСА_1 розміщена тимчасова споруда, що належить позивачу.

Згідно зі статтею 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до частини 1 статті 34 даного Закону у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118 Земельного кодексу України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Отже, за відсутності рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність або в користування юридична особа або фізична особа не має права використовувати земельну ділянку державної або комунальної форми власності.

Сам факт використання тимчасової споруди значний проміжок часу без відповідних дозвільних документів не легітимізує таке користування та не може бути підставою для унеможливлення ініціювання процедури її знесення.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05.12.2019 у справі №910/810/18.

Як встановлено судом, строк дії договору №Ш-1108-17 від 21.09.2017 закінчився 31.12.2019.

Позивач не надав суду жодного доказу наявності у нього на праві власності або на умовах тимчасового користування земельної ділянки для розміщення МАФ за адресою: АДРЕСА_1 станом на час прийняття спірного рішення від 24.12.2021.

Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 № 244, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 листопада 2011 р. за № 1330/20068 (далі Порядок № 244).

Згідно з пунктом 2.35. Порядку №244 документація щодо встановлення ТС, видана до набрання чинності цим Порядком, дійсна до закінчення її терміну дії.

Відповідно до пункту 2.30 Порядку №244 передбачено, що у разі закінчення строку дії, анулювання паспорту прив`язки, самовільного встановлення тимчасових споруд, така тимчасова споруда підлягає демонтажу.

Аналогічні висновки викладені у постанові ВС від 03 грудня 2020 року у справі №161/13645/16-а.

Із наданих позивачем суду документів слідує, що паспорт прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_1 був дійсний до 31.12.2019.

Відтак починаючи із 01.01.2020 тимчасова споруда для провадження підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_1 вважається такою, що розміщена без відповідної, оформленої в установленому порядку дозвільної документації.

Суд зауважує, що позивач не надав суду доказів оскарження (у тому числі у судовому порядку) бездіяльності відповідача щодо не оформлення відповідного паспорту прив`язки або зобов`язання останнього оформити такий документ.

Відтак суд констатує, що станом на 24.12.2021 тимчасова споруда для провадження підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_1 є такою, що розміщена без відповідної, оформленої в установленому порядку дозвільної документації, така в силу приписів законодавства вважається самочинно розміщеною тимчасовою спорудою

Із спірного рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №1199 від 24.12.2021 «Про демонтаж тимчасових споруд у Шевченківському районі» слідує, що воно прийнято у тому числі на підставі ухвали Львівської міської ради від 21.04.2011 № 376 «Про правила благоустрою Львівської міської територіальної громади».

Зокрема підпункт 12.2.6. пункту 12.2 розділу 12 «Розміщення та утримання малих архітектурних форм» Правил благоустрою Львівської міської територіальної громади, затверджених ухвалою Львівської міської ради від 21.04.2011 №376 передбачає, що самочинно встановлені МАФи підлягають демонтажу без попереднього судового розгляду. Демонтаж, перевезення та зберігання самочинно збудованих МАФ здійснює особа, яка самочинно встановила МАФ, за власні кошти або відповідна районна адміністрація з подальшим відшкодуванням власниками витрат на демонтаж перевезення та зберігання самочинно збудованих МАФ їх власниками. Якщо у процесі демонтажу не звернулися зацікавлені особи і не надали документи, що засвідчують право власності на МАФ, то МАФ демонтується і перевозиться на майданчик тимчасового зберігання і знаходиться там до прийняття остаточного рішення відповідно до законодавства України.

Відтак зважаючи на розміщення тимчасової споруди без відповідної, оформленої в установленому порядку дозвільної документації, така в силу приписів законодавства вважається самочинно розміщеною тимчасовою спорудою, яка підлягає демонтажу, а тому рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 24.12.2021 №1199 «Про демонтаж тимчасових споруд у Шевченківському районі» в частині демонтажу тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ФОП ОСОБА_1 є правомірним.

Крім того, Львівська міська рада не мала законних підстав на включення тимчасової споруди без дозвільних документів у Перелік тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові.

Окрім цього, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.11.2020 (справа №380/2335/20), яке залишено без змін згідно з постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2021 визнано протиправними та нечинними підпункт 5.2 пункту 5 в частині «Рекомендувати не здійснювати реалізацію алкогольних та слабоалкогольних напоїв у тимчасових спорудах...» , «....Виявлення тимчасових споруд, основною діяльністю яких є торгівля алкогольними напоями .....є підставою для підготовки управлінням архітектури та урбаністики департаменту містобудування проекту ухвали про вилучення таких тимчасових споруд з Комплексної схеми» та підпункт 7.8 пункту 7 ухвали Львівської міської ради від 26.12.2019 № 6107 «Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова».

Суд зазначає, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.11.2020 у справі №380/2335/20 скасовані лише окремі пункти ухвали Львівської міської ради від 26.12.2019 №6107 «Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова», що спростовує твердження позивача, що нібито повноваження Виконавчого комітету Львівської міської ради на прийняття такого рішення були скасовані в судовому порядку.

Враховуючи всі вищенаведені законодавчі норми та ухвали Львівської міської ради виконавчий комітет мав повноваження і право на винесення рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 24.12.2021 року №1199 «Про демонтаж тимчасових споруд у Шевченківському районі» в частині п.1, а саме: « 7. Демонтувати самовільно встановлені тимчасові споруди для здійснення підприємницької діяльності на АДРЕСА_1 площею 30 кв.м. (фізична особа-підприємець ОСОБА_1 )».

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 2, 73-78, 242-246, 255, 293, 295, підп. 15.5 п. 15 Перехідних положень КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Департаменту містобудування Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Судові витрати розподілу не підлягають.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 17.03.2023.

Суддя Желік О.М.