Справа № 480/4716/20
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2023-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: С.В. Воловик
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2023 р. Справа № 480/4716/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Курило Л.В. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.11.2020, по справі № 480/4716/20

за позовом ОСОБА_1

до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради

про скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради № 10-к від 25.06.2020 «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу здійснення заходів державного архітектурно-будівельного контролю Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради; стягнути з Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 25.11.2020 позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради № 10-к від 25.06.2020 «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу здійснення заходів державного архітектурно-будівельного контролю Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради.

Стягнуто з Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.07.2020 по 25.11.2020 в сумі 39084,24 грн.

Відповідач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що рішення про звільнення позивача з займаної посади прийняте у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради, а не у зв`язку із обставинами набуття позивачем статусу викривача. Також, зазначив, що посада головного спеціаліста відділу дозвільних та реєстраційних процедур, на яку претендував позивач, не є вакантною, оскільки її обіймає працівниця, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.04.2021 апеляційну скаргу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради задоволено.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.11.2020 по справі № 480/4716/20 скасовано.

Прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Позивач, не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції, подав касаційну скаргу, у якій просив скасувати постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 07.04.2021, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Постановою Верховного Суду від 10.02.2022 задоволено частково касаційну скаргу ОСОБА_1 , постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 07.04.2021 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Другого апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

На підставі положень п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судовим розглядом, позивач з 01.02.2019 перебував на посаді головного спеціаліста відділу здійснення заходів державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради.

27.04.2020 розпорядженням міського голови міста Суми № 151-К внесені зміни до розпорядження № 371-к від 03.10.2016 «Про затвердження граничної чисельності та штатів апарату виконавчих органів Сумської міської ради», відповідно до яких штат Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради визначений у кількості 13,5 одиниць, з яких головних спеціалістів 4.

На виконання вказаного розпорядження, Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради прийнятий наказ № 5-К від 28.04.2020 про скорочення з 01.07.2020 однієї посади головного спеціаліста у штаті відділу дозвільних та реєстраційних процедур та однієї посади головного спеціаліста у штаті відділу здійснення заходів державного архітектурно-будівельного контролю.

Наказом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради № 6-К від 28.04.2020 затверджено зміни у штатному розписі, згідно з якими, у відділі здійснення заходів державного архітектурно-будівельного контролю передбачено наявність 2 посад головних спеціалістів, замість існуючих до внесення змін 3 посад.

У зв`язку із скороченням однієї посади головного спеціаліста у відділі здійснення заходів державного архітектурно-будівельного контролю, завідувачем сектору юридичного та кадрового забезпечення була підготовлена інформаційна довідка щодо головних спеціалістів відділів Управління в частині їх освіти, спеціальності, стажу роботи на займаній посаді, дисциплінарних стягнень та інших відомостей про роботу та інформацію щодо роботи відділів.

28.04.2020 позивач був попереджений про скорочення посади головного спеціаліста відділу державного архітектурно-будівельного контролю, відсутність вакантних посад, які можна запропонувати та звільнення з 01.07.2020 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

28.04.2020 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради направило уповноваженому представнику трудового колективу подання стосовно надання згоди на звільнення позивача, у відповідь на яке отримав рішення про надання такої згоди.

25.06.2020 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради направило ОСОБА_1 повідомлення про відсутність вакантних посад, які він міг би обіймати відповідно до фаху та кваліфікації та прийняло наказ № 10-К про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади 30.06.2020.

Позивач, не погоджуючись із наказом про звільнення звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті наказу про звільнення позивача відповідач діяв протиправно, не виконавши вимоги ст. 49-2 КЗпП України.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи

Згідно ч. 1 ст. 54 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міська рада у межах затверджених нею структури і штатів може створювати відділи, управління та інші виконавчі органи для здійснення повноважень, що належать до відання виконавчих органів міських рад.

Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування, визначаються Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Статтею 2 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 № 2493-III посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Статтею 20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» передбачені підстави припинення служби в органах місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 зазначеного Закону, крім загальних підстав, передбачених КЗпП України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом № 280/97-ВР, цим та іншими законами України.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору, серед іншого, є розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

У свою чергу ч. 2 ст. 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

На підставі ч. ч. 1, 3 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Так, підставою для звільнення позивача за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України фактично стало скорочення

посад в Управлінні державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради, а саме посади головного спеціаліста у штаті відділу дозвільних та реєстраційних процедур та посади головного спеціаліста у штаті відділу здійснення заходів державного архітектурно-будівельного контролю, відповідним розпорядженням Сумського міського голови.

Позивач, не погодившись зі спірним наказом, протиправність останнього пов`язував із порушенням роботодавцем обов`язку одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із скороченням штату запропонувати працівникові іншу роботу у тій самій установі відповідно до ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України та з порушенням роботодавцем гарантій захисту трудових прав викривачів, передбачених ч. 1 ст. 53-4 Закону України «Про запобігання корупції» № 1700-VII.

Надаючи оцінку зазначеним доводам, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Частина 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

При цьому власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Передбачений ч. 2 ст. 40, ч. 1, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України обов`язок роботодавця працевлаштувати працівника, який підлягає скороченню, полягає у необхідності запропонувати йому вакантну посаду або роботу за відповідною професією чи спеціальністю, іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» вакансія вільна посада (робоче місце), на яку може бути працевлаштована особа.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки забезпечується, зокрема, гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом.

Отже, якщо працівник відсутній у зв`язку із хворобою, відрядженням, відпусткою посада, яку він займає, не є вакантною.

Аналогічний правовий висновок сформований Верховним Судом у постанові від 23.12.2020 у справі № 285/4227/18.

На підставі викладеного слід дійти висновку, що посада особи, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, не є вакантною і прийняття працівників на таку посаду можливе лише за строковим трудовим договором на період до виходу з відпустки для догляду за дитиною основного працівника.

Як встановлено судовим розглядом, Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради повідомлено ОСОБА_1 про відсутність вакантних посад, які він міг би обіймати відповідно до фаху та кваліфікації.

Стосовно тимчасово вакантної посади головного спеціаліста відділу дозвільних та реєстраційних процедур Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради, на наявність якої посилався позивач, колегія суддів звертає увагу, що дана посада не була вільною, оскільки особа, яка на ній знаходилась, перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а отже така посада не могла бути запропонована ОСОБА_1 .

З цього ж приводу колегія суддів не надає оцінку доводам відповідача стосовно відповідності ОСОБА_1 кваліфікаційним вимогам для зайняття вказаної посади, оскільки остання не повинна була пропонуватись позивачу.

Щодо доводів позивача в частині порушенням роботодавцем гарантій захисту трудових прав викривачів, передбачених ч. 1 ст. 53-4 Закону України «Про запобігання корупції» № 1700-VII та прийняття оскаржуваного наказу в умовах реального конфлікту інтересів, колегія суддів зазначає наступне.

Судовим розглядом встановлено, що 17.04.2020 ОСОБА_1 звернувся до Національного агентства з питань запобігання корупції, Національного антикорупційного бюро України та до Спеціалізованої антикорупційної прокуратури України із заявами про наявність корупційних дій, відповідальність за які передбачена Кримінальним кодексом України, вчиненими начальником Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради ОСОБА_2 та його заступником ОСОБА_3 .

Аналогічна заява була направлена позивачем до Сумської місцевої прокуратури.

За результатами розгляду вказаних заяв, 06.05.2020 відкрито кримінальне провадження № 00132, про що внесені відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Сумська місцева прокуратура листом від 15.06.2020 повідомила позивача про внесення відомостей до ЄРДР за № 0000132.

Також, ОСОБА_1 звернувся до Сумського міського голови з листом, у якому зазначив про вчинення начальником Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради правопорушень та просив вжити дієвих заходів, спрямованих на недопущення тиску на позивача, як викривача.

Зазначений лист датований 18.04.2020, втім до відділення поштового зв`язку переданий позивачем 24.04.2020 о 14:53 год., та відповідно до вх. № Р-1149/03.02.01-01 надійшов до Сумського міського голови 04.05.2020.

Сумським міським головою листом від 27.05.2020 № Р-1149/03.02.01-01 повідомлено позивача про призначення службового розслідування відносно начальника Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради ОСОБА_2 та відсторонення його від виконання посадових обов`язків на час проведення службового розслідування.

Обґрунтовуючи наявність конфлікту інтересів у спірних правовідносинах, що склались, позивач зазначав, що з моменту його повідомлення про вчинення корупційних дій начальником Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради та його заступником, у останніх виникла суперечність між їх приватними інтересами стосовно позивача та службовими повноваженнями, що могло вплинути на об`єктивність прийняття оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» реальний конфлікт інтересів - це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Обов`язковим при цьому є встановлення можливості впливу такої суперечності на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих службових повноважень.

Отже, конфлікт інтересів має місце тоді, коли вказана суперечність фактично вплинула чи могла вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень.

Відповідно до абз. 20 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» викривач - фізична особа, яка за наявності переконання, що інформація є достовірною, повідомила про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону, вчинених іншою особою, якщо така інформація стала їй відома у зв`язку з її трудовою, професійною, господарською, громадською, науковою діяльністю, проходженням нею служби чи навчання або її участю у передбачених законодавством процедурах, які є обов`язковими для початку такої діяльності, проходження служби чи навчання.

В силу ч. 1 ст. 53-3 Закону України «Про запобігання корупції» права викривача виникають з моменту повідомлення інформації про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 53-4 Закону України «Про запобігання корупції» викривачу, його близьким особам не може бути відмовлено у прийнятті на роботу, їх не може бути звільнено чи примушено до звільнення, притягнуто до дисциплінарної відповідальності чи піддано з боку керівника або роботодавця іншим негативним заходам впливу (переведення, атестація, зміна умов праці, відмова у призначенні на вищу посаду, зменшення заробітної плати тощо) або загрозі таких заходів впливу у зв`язку з повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону.

До негативних заходів також належать формально правомірні рішення і дії керівника або роботодавця, які носять вибірковий характер, зокрема, не застосовуються до інших працівників у подібних ситуаціях та/або не застосовувалися до працівника у подібних ситуаціях раніше.

Крім того, відповідно до ч. 3 вказаної статті забороняється створювати перешкоди викривачу у подальшому здійсненні ним професійної діяльності, а також вживати будь-яких дискримінаційних заходів у зв`язку з повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень.

Отже, з моменту набуття особою статусу викривача, останній здобуває певний імунітет, суть якого розкрито в ч. 3 ст. 53 Закону України «Про запобігання корупції».

При цьому такий імунітет не є абсолютним та має певні межі. В першу чергу, повинен бути наявним зв`язок між негативними заходами впливу або загрозою їх застосування та повідомленням викривачем про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою.

Також обов`язковою обставиною, що свідчить про наявність у викривача імунітету, є те, що ним повинно бути повідомлено про порушення саме Закону України «Про запобігання корупції», а не іншого закону і саме тих вимог, які ним визначені, у тому числі встановлені ним заборони і обмеження.

Крім того обов`язковим елементом, за наявності якого особа отримує імунітет викривача, є застосування до нього, негативних заходів впливу, перелік яких не є вичерпним. Під негативним заходом впливу може розумітись також і позбавлення або обмеження певного права викривача в порівнянні з іншими працівниками.

Про наявність зв`язку між негативними заходами впливу або загрозою їх застосування та повідомленням викривачем про порушення вимог Закону іншою особою може свідчити, зокрема, але не виключно такі обставини: 1) певна послідовність подій (спочатку повідомлення особою про факти корупції, потім - застосування до викривача негативних наслідків, а не навпаки); 2) наближеність в часі цих подій (застосування негативних наслідків до викривача відбулось незадовго після повідомлення ним про факти корупції); 3) наявність різного роду погроз до викривача після повідомлення ним про факти корупції; 4) відсутність в минулому (до моменту повідомлення) претензій до працівника, в тому числі й з боку осіб, про корупційні діяння яких ним повідомлено.

Аналогічні правові висновки сформовані Верховним Судом у постанові від 11.06.2020 у справі № 816/1874/17.

Так, звільнення позивача відбулось на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, відповідно до якої трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

27.04.2020 відповідачем було отримано розпорядження міського голови м. Суми від 27.04.2020 № 151-К «Про внесення змін до розпорядження міського голови від 03.10.2016 № 371- к «Про затвердження граничної чисельності та штатів апарату та виконавчих органів Сумської міської ради», відповідно до якого зменшено чисельність та штат Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради на дві одиниці - головний спеціаліст (з 01.07.2020 року).

Наказом в.о. начальника управління від 28.04.2020 № 5-К «Про попередження про заплановане вивільнення» визначено, що з 01.07.2020 підлягають скороченню у штаті відділу дозвільних та реєстраційних процедур одна посада головного спеціаліста, у штаті відділу здійснення заходів державного архітектурно-будівельного контролю одна посада головного спеціаліста, завідувачу сектору юридичного та кадрового забезпечення доручено підготувати інформаційну довідку стосовно головних спеціалістів відділів управління в частині їх освіти, спеціальності, стажу роботи на займаних посадах, дисциплінарних стягнень та інших відомостей про роботу.

Відповідно до змісту інформаційної довідки від 28.04.2020 № 88/29.01-09 за період роботи з 01.02.2019 стосовно головного спеціаліста відділу здійснення заходів державного архітектурно-будівельного контролю ОСОБА_1 було проведено три службових розслідування щодо неналежного виконання ним своїх посадових обов`язків під час проведення позапланових заходів за зверненнями громадян, наказом № 4-К від 10.04.2020 ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за неналежне виконання обов`язків передбачених посадовою інструкцією.

Крім того згідно із даними інформаційної довідки стаж роботи позивача на посаді складає 1 рік 2 місяці 27 днів, що є найменшим строком у порівнянні з іншими працівниками, у той час як переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці надається працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, за результатом опрацювання наведеної вище інформації відповідачем було прийнято рішення про скорочення ОСОБА_1 з займаної посади у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради, про що позивача повідомлено 28.04.2020.

Отже, прийняття відповідачем оскаржуваного наказу № 10-к від 25.06.2020 обумовлене скороченням посади головного спеціаліста відділу державного архітектурно-будівельного контролю, що відбулось на виконання розпорядження Сумського міського голови № 151-К від 27.04.2020, із врахуванням об`єктивних підстав та до моменту повідомлення відповідача про наявний у позивача статус викривача.

При цьому обставин, які б свідчили про те, що скорочення посади відбулось саме через подання ОСОБА_1 заяв щодо вчинення начальником Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради ОСОБА_2 та його заступником ОСОБА_3 корупційних правопорушень, судовим розглядом не встановлено, позивачем відповідних доказів не надано.

За наведених обставин колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для висновків про порушення Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради вимог ст. 53-4 Закону України «Про запобігання корупції» чи наявності реального конфлікту інтересів, що вплинуло на об`єктивність або неупередженість оскаржуваного наказу про звільнення позивача.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку щодо правомірність наказу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради № 10-к від 25.06.2020 «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Позовні вимоги про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від скасування оскаржуваного наказу, а тому також не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Зазначених обставин судом першої інстанції не враховано, що призвело до помилкових висновків щодо обґрунтованості позовних вимог та їх задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі зазначеного, колегія суддів доходить висновку, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню, із прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради - задовольнити.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.11.2020 по справі № 480/4716/20 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді Л.В. Курило А.О. Бегунц