Справа № 420/8369/22
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2023-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/8369/22
Головуючий в 1 інстанції: Левчук О.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,
при секретарі Абович Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Теплицької сільської ради Болградського району Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2022 року ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду з позовом до Теплицької сільської ради Болградського району Одеської області (надалі відповідач, сільрада), в якому заявив наступні вимоги:

- визнати протиправним та скасувати рішення Теплицької сільської ради Болградського району Одеської області за №458-VIII від 24.12.2021 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою для ведення особистого селянського господарства на території Теплицької сільської ради (за межами населеного пункту)» в частині надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою на 0,10 га для ведення особистого селянського господарства;

- зобов`язати Теплицьку сільську раду Болградського району Одеської області у місячний строк прийняти рішення про надання позивачу дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її у власність у межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства, площею 2,00 га, за рахунок земельної ділянки кадастровий номер :01:003:0009, яка розташована за межами населеного пункту на території Теплицької сільської ради Болградського району Одеської області.

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що позивач звернувся до відповідача із відповідною заявою про відведення безоплатно у власність у межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства, площею 2,00 га, за рахунок земельної ділянки кадастровий номер :01:003:0009, однак спірним рішення відповідач надав позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою на земельну для ведення особистого селянського господарства всього на 0,10 га. Позивач не погоджується з правомірністю такого рішення, посилаючись на те, що Земельний кодекс України гарантує громадянину право на безоплатну передачу земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірах не більше 2 га, однак відповідач замість 2 га землі надав дозвіл на розроблення проекту землеустрою на земельну ділянку площею всього 0,10 га землі, жодним чином не мотивувавши таке рішення.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20.09.2022 року позов задоволено частково наступним чином:

- визнано протиправним та скасовано рішення Теплицької сільської ради Болградського району Одеської області від 24.12.2021 року №458-VIІ в частині надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки земель запасу комунальної власності сільськогосподарського призначення, розташованих на території Теплицької сільської ради Болградського району Одеської області (за межами населеного пункту) села Мирнопілля, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1000 га.;

- зобов`язано Теплицьку сільську раду Болградського району Одеської області повторно розглянути клопотання від 10.12.2021 року в частині надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки площею 2,0 га для особистого селянського господарства за рахунок земель комунальної власності на території Теплицької сільської ради Болградського району Одеської області та прийняти рішення відповідно до статті 118 Земельного кодексу України, з урахуванням встановлених судом обставин;

- в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції змінити в мотивувальній та резолютивній частинах, зазначивши в мотивувальній частині про право позивача на отримання земельної ділянки для особистого селянського господарства площею 2,0 га із кадастровим номером :01:003:0009, а в резолютивній частині зобов`язавши відповідача надати позивачу у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га. за рахунок земельної ділянки кадастровий номер :01:003:0009.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи полягають в наступному.

10.12.2021 року позивач разом з іншими громадянами звернувся до Теплицької сільської ради Болградського району Одеської області із клопотанням про надання дозволу на розроблення землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки площею 2,0 га для особистого селянського господарства за рахунок земель комунальної власності на території Теплицької сільської ради Болградського району Одеської області в межах ділянки з кадастровим номером :01:003:0009 (а.с.8-9).

24.12.2021 року Теплицькою сільською радою Болградського району Одеської області прийнято рішення №458-VIІ, яким надано дозвіл, у тому числі і позивачу, на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки із земель запасу комунальної власності сільськогосподарського призначення, розташованих на території Теплицької сільської ради Болградського району Одеської області (за межами населеного пункту) села Мирнопілля, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 0,1000 га (а.с.47-48).

Позиція позивача полягає в тому, що за відсутності передбачених Земельним кодексом України підстав для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, відповідач повинен був задовольнити клопотання позивача про надання такого дозволу на земельну ділянку площею саме 2 га., а не 0,1000 га.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції врахував правові висновки Верховного Суду в постанові від 11.09.2019 року по справі №379/656/16-а, та зазначив, що в спірному рішенні відсутнє будь-яке обґрунтування неможливості надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства саме у розмірі 2,0 га, і тому оскаржуване рішення за висновком суду першої інстанції прийнято необґрунтовано та без урахування всіх обставин, що мали значення для його прийняття, а тому підлягає скасуванню.

Приймаючи рішення про зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача від 10.12.2021 року в частині надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки площею 2,0 га та прийняти рішення відповідно до статті 118 Земельного кодексу України, з урахуванням встановлених судом обставин, суд першої інстанції виходив з того, що вирішення клопотання про надання земельної ділянки в порядку ст.118 ЗК, в частині визначення її розміру та місця розташування, відноситься до дискреційних повноважень відповідача.

Викладена в апеляційній скарзі позиція апелянта полягає в тому, що відповідач зобов`язаний надати позивачу земельну ділянку саме в розмірі 2 га. і саме в межах земельної ділянки із кадастровим номером :01:003:0009.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, а доводи апелянта відхиляє, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції вірно визначив обсяг нормативно-правого регулювання, якій має бути застосований судом для вирішення даного спору.

Так, за приписами ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно ч.7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, відповідно до ст.118 ЗК України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянам передбачає визначену земельно-правову процедуру, яка включає такі послідовні стадії:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів ст.186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення.

Положеннями ст.122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

При цьому, приписами ст.121 ЗК України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, чинним законодавством України визначено лише максимальні можливі розміри передачі земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

При вирішенні даного спору суд першої інстанції вірно послався на правові позиції Верховного Суду в постанові від 11.09.2019 року по справі №379/656/16-а, відповідно до яких органи місцевого самоврядування, діючи в інтересах територіальної громади, мають право розпоряджатися землями комунальної власності з урахуванням будь-яких правомірних цілей, зокрема надаючи перевагу жителям села, проте вони не можуть ухвалювати правові акти, які не належать до їх повноважень або суперечать закону. З огляду на це, сільська рада має право надавати земельні ділянки для особистого селянського господарства будь-якого розміру, у межах до 2,0 га, а також встановлювати різні їх розміри для членів територіальної громади і громадян, які до неї не належать. Отримання земельної ділянки в межах законодавчо визначеного розміру не є порушенням принципу рівності громадян у конституційних правах і свободах, рівності перед законом, встановленого статтею 24 Конституції України, оскільки в даному разі принцип рівності забезпечується правом усіх громадян України на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності. Розмір же земельної ділянки, що надається може визначатись власником.

Отже, вирішуючи клопотання про відведення безоплатно у власність земельної ділянки в порядку ст.118 ЗК України, орган місцевого самоврядування може самостійно визначати конкретне місце розташування та розмір такої ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах до 2 га., навіть, якщо у клопотанні міститься прохання про надання земельної ділянки в іншому місці та в іншому розмірі.

В той же час, таке рішення повинно мати певний рівень аргументації в частині неможливості надання земельної ділянки саме в тому розмірі і в тому місці, про яке просить особа у своєму клопотанні.

Це обумовлено загальними вимогами, які висуваються до акту індивідуальної дії, як акту правозастосування, щодо його обґрунтованості та вмотивованості, які покладають на суб`єкта владних повноважень обов`язок навести конкретні підстави його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливі і зрозумілі мотиви його прийняття.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, спірне рішення таким вимогам не відповідає, оскільки у ньому відсутнє будь-яке обґрунтування неможливості надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства саме у розмірі 2,0 га.

Статтею 25 Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року №280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР) визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Пунктом 34 ч.1 ст.26 Закону №280/97-ВР передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Таким чином, ЗК України та Законом №280/97-ВР визначено обов`язок виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішувати питання регулювання земельних відносин, в тому числі і питання передачі у власність земельних ділянок.

Відповідно до ч.1 ст.59 Закону №280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос (ч.2 ст.59 Закону №280/97-ВР).

Частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, вірно встановивши, що спірне рішення підлягає скасуванню, суд першої інстанції цілком обґрунтовано застосував такий спосіб захисту, як зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача від 10.12.2021 року в частині надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки площею 2,0 га та прийняти рішення відповідно до статті 118 Земельного кодексу України, з урахуванням встановлених судом обставин.

Доводи апелянта про те, що відповідач зобов`язаний надати позивачу земельну ділянку саме в розмірі 2 га. і саме в межах земельної ділянки із кадастровим номером :01:003:0009 колегія суддів відхиляє, оскільки, як вже було зазначено вище, орган місцевого самоврядування може самостійно визначати конкретне місце розташування та розмір ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах до 2 га., навіть, якщо у клопотання міститься прохання про надання земельної ділянки в іншому місці та в іншому розмірі.

Підсумовуючи все вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2022 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Повне судове рішення складено та підписано 16 березня 2023 року.

Головуючий суддя Кравченко К.В.
Судді Джабурія О.В. Вербицька Н. В.