Справа № 500/4455/22
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/4455/22

16 березня 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до П`ятого апеляційного адміністративного суду, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, Державної судової адміністрації України про визнання протиправним та скасування рішення, ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернувся до суду з позовом до П`ятого апеляційного адміністративного суду (надалі, відповідач-1), Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області (надалі, відповідач-2), в якому, з врахуванням уточнень, просив визнати протиправним і скасувати наказ № 134-ос/а від 20 липня 2022 року П`ятого апеляційного адміністративного суду м. Одеси в частині припинення виплати середнього заробітку на час призову на військову службу працівнику апарату суду ОСОБА_1 , зобов`язати Територіальне управління державної судової адміністрації в Одеській області нарахувати та виплачувати з 20 липня 2022 року працівнику апарату суду ОСОБА_1 середній заробіток на підприємстві.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до наказу № 134-ос/а від 20.07.2022 П`ятого апеляційного адміністративного суду м. Одеси, ОСОБА_1 , секретарю судового засідання відділу організаційної роботи судових розпорядників управління забезпечення судового процесу припинили виплати середнього заробітку у зв`язку із набранням чинності Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин від 01.07.2022 №2352-ІХ та внесеними до частини третьої статті 119 Кодексу законів про працю України змінами. Позивач вказав, що із зазначеним наказом він ознайомився шляхом отримання його копії 14.11.2022 поштою на адресу його реєстрації. Позивач вважає зазначений наказ незаконним, таким що прийнято відповідачем необґрунтовано та без наявності на те підстав, відтак останній підлягає скасуванню у судовому порядку, із зобов`язанням відповідача нарахувати та виплачувати з 20.07.2022 та в подальшому ОСОБА_1 середній заробіток на підприємстві. Крім цього, на думку позивача, відповідач неправомірно застосував до положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин від 01.07.2022 №2352-ІХ яким внесеними зміни до частини третьої статті 119 Кодексу законів про працю України, оскільки порушив принцип закладений в Конституції України стосовно дії Закону в часі; у спірному випадку норми Закону погіршили становище позивача, а відтак вони не можуть поширюватися на позивача в часі.

Ухвалою суду від 16.12.2022 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - десять днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом уточнення суб`єктного складу відповідачів. У встановлений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

Ухвалою суду від 16.01.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Даною ухвалою відповідачам встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзивів на позовну заяву.

Представник П`ятого апеляційного адміністративного суду подав до суду відзив на адміністративний позов, в якому заперечив проти позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову повністю. Вказав, що Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин від 01.07.2022 № 2352-ІХ (набрав чинності 19.07.2022) внесено зміни у частину третю статті 119 Кодексу законів про працю України, а саме слова зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток замінено словами зберігаються місце роботи і посада. Таким чином, вважає, що починаючи з 19.07.2022, не зберігається середній заробіток за особами, визначеними в частині третій статті 119 Кодексу законів про працю України. Звернув увагу суду на тому, що Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України від 01.07.2022 № 2352-1Х не визначено особливостей застосування норми частини третьої статті 119 Кодексу законів про працю України, а тому з дня набрання чинності таким Законом, а саме з 19.07.2022, за працівниками, призваними (прийнятими) до дня набрання чинності Законом на військову службу зберігається лише місце роботи (посада). Відтак, просить врахувати, що у П`ятого апеляційного адміністративного суду відсутні правові підстави продовжувати здійснення виплати середнього заробітку секретарю судового засідання відділу організації роботи секретарів судового засідання управління забезпечення судового процесу ОСОБА_1 . На думку представника П`ятого апеляційного адміністративного суду, Наказ №134-о/с від 20.07.2022 про припинення виплати середнього заробітку секретарю судового засідання відділу організації роботи секретарів судового засідання управління забезпечення судового процесу ОСОБА_1 є таким, який виданий з дотриманням чинного законодавства. Крім цього, представник відповідача - 1 просив розгляд даної справи здійснити за відсутності представника П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Від представника Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області до суду надійшов відзив на позов, в якому представник заперечив проти позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову повністю. Вважає, що позивачем помилково заявлені позовні вимоги до Територіального управління судової адміністрації України в Одеській області. Зазначив, що ТУ ДСА України в Одеській області не здійснює функції розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності П`ятого апеляційного адміністративного суду, який не є місцевим загальним судом Одеської області. Між позивачем та ТУ ДСА України в Одеській області відсутні будь-які правовідносини. Відтак, у ТУ ДСА України в Одеській області відсутній обов`язок з нарахування та виплати заробітної плати ОСОБА_1 як працівнику апарату П`ятого апеляційного адміністративного суду. Просить врахувати, що ТУ ДСА України в Одеській області є самостійною юридичною особою та не може уособлювати чи представляти П`ятий апеляційний адміністративний суд.

Ухвалою суду від 21.02.2023 заяву позивача про заміну неналежного відповідача на належного - задоволено частково, залучено до участі у справі №500/4455/22 в якості другого відповідача Державну судову адміністрацію України (надалі, відповідач-3) та надано строк п`ятнадцять днів з дня отримання копії цієї ухвали для подачі відзиву.

Дана ухвала отримана відповідачем-3 21.02.2023.

У встановлений судом строк відзиву на позовну заяву від відповідача 3 до суду не надходило.

Частиною п`ятою ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки клопотань у розумінні вказаної статті до суду не надходило, розгляд даної справи здійснюється за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Судом встановлено, що 12.06.2019 Наказом П`ятого апеляційного адміністративного суду № 63-ос/а у зв`язку зі зміною штатного розпису секретаря судового засідання відділу забезпечення судового процесу ОСОБА_1 за його згодою переведено на посаду секретаря судового засідання відділу організації роботи секретарів судового засідання управління забезпечення судового процесу з 12.06.2019 року.

У відповідності до Витягу з Наказу Командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій часині) №329 від 07.10.2022, відповідно до пункту 2 частини дев`ятої статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та пунктів 20, 27 та 252 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, нижчепойменованим особам офіцерського складу дію контракту продовжити понад встановлені строки з моменту введенні воєнного стану до оголошення демобілізації, а також на строк, необхідний для визначення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я та прийняття рішення щодо укладення нового контракту: 5.1 старшому лейтенанту ОСОБА_1 , з 20.10.2022 до оголошення демобілізації.

Позивач проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_1 №511 від 29.11.2022.

20.07.2022 Наказом П`ятого апеляційного адміністративного суду №134-о/с припинено виплату середнього заробітку секретарю судового засідання відділу організації роботи секретарів судового засідання управління забезпечення судового процесу ОСОБА_1 у зв`язку із набранням чинності Законом України Про внесення змін до деяких законів України щодо оптимізації трудових відносин від 01.07.2022 року та внесенням змін до частини 3 статті 119 Кодексу законів про працю України.

Не погоджуючись з даним Наказом, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 24 Конституції України гарантується рівність конституційних прав і свобод та рівність всіх громадян перед законом.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітті з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст.48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.

Статтею 2 Закону №2232-XII встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Глава VII Закону №2232-XII врегульовує особливості призову під час мобілізації. Громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами 3, 4 статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України "Про освіту".

Слід зазначити, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" внесено зміни у частині третій статті 119: слова "зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток" замінити словами "зберігаються місце роботи і посада".

Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" прийнятий Верховною Радою України 01.07.2022 р., набрав чинності 19.07.2022 р., отже саме з 19.07.2022 р. ч. 3 ст. 119 КЗпП України діє в наступній редакції: за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відтак, компенсація з бюджету середнього заробітку на підприємстві (в установі/організації), де працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності здійснюється по 18.07.2022 включно, тобто до набрання чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 р. Водночас, з 19.07.2022 року правові підстави для збереження середнього заробітку за працівником призваним на військову службу відсутні.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За загальним правилом норма права діє щодо відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до правовідносин застосовується той закон, під час дії якого вони настали.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до певного юридичного факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Враховуючи вищенаведений принцип, до спірних відносин підлягає застосуванню ч. 3 ст. 119 КЗпП України в редакції з 19.07.2022 року, адже останні мають місце в період часу після набрання чинності вказаною нормою права.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Конституційний Суд України у п. 2. 3. Рішення від 22 травня 2018 року №5-р/2018 сформулював юридичну позицію, відповідно до якої: На думку Конституційного Суду України, держава виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей має право вирішувати соціальні питання на власний розсуд. Тобто у разі значного погіршення фінансово - економічної ситуації, виникнення умов воєнного або надзвичайного стану, необхідності забезпечення національної безпеки України, модернізації системи соціального захисту тощо держава може здійснити відповідний перерозподіл своїх видатків з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства. Проте держава не може вдаватися до обмежень, що порушують сутність конституційних соціальних прав осіб, яка безпосередньо пов`язана з обов`язком держави за будь-яких обставин забезпечувати достатні умови життя, сумісні з людською гідністю. У п. 3 вказаного рішення зазначене, що Верховна Рада України виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей держави та з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства має змогу запроваджувати, змінювати, скасовувати або поновлювати такі пільги, оскільки вони не мають фундаментального характеру, а отже, не можуть розглядатися як конституційні права, свободи та гарантії їх реалізації.

Отже, суд вважає, що Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 №2352-ІХ є чинним та обов`язковим до виконання.

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про правомірність оскаржуваного у даній справі наказу, у зв`язку з чим у задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено та підписано 16 березня 2023 року.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Реквізити учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідачі: П`ятий апеляційний адміністративний суд (місцезнаходження: просп. Гагаріна, 19-21, м. Одеса,65039 );

Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області (місцезнаходження: вул. Бабеля, 2, м. Одеса, Одеська область,65005 );

Державна судова адміністрація України (м.Київ, вул.Липська, 18/5, поштовий індекс 01601 ).

Головуюча суддя Дерех Н.В.