Справа № 160/2679/23
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2023-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2023 року Справа № 160/2679/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова Максима Олександровича, третя особи, яка не заявляє самостійник вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Дніпровська міська рада про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
14 лютого 2023 року представник ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова Максима Олександровича, в якій просить:
- визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова Максима Олександровича щодо відмови у закінченні виконавчого провадження № 66927391, оформленої листом № 01-29/655 від 31.01.2023 р.;
- визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова Максима Олександровича щодо незакінчення виконавчого провадження № 66927391 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із смертю боржника та невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження;
- зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова Максима Олександровича винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 66927391.
23 вересня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньовим Максимом Олександровичем було відкрито виконавче провадження № 66927391, в рамках якого накладено арешт на майно боржника, яке є спільною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
В той же час, 21 липня 2022 року боржник за виконавчим провадженням № 66927391 ОСОБА_2 помер, про що відповідач був повідомлений 14 грудня 2022 року.
11 січня 2023 року позивач в особі свого представника звернулась до відповідача із заявою про закінчення виконавчого провадження, однак листом за № 01-29/655 від 31.01.2023 року відповідач відмовив у закінченні виконавчого провадження з посиланням на те, що позивач не є стороною виконавчого провадження та здійснюються заходи щодо встановлення спадкоємців померлого.
Таким чином, на переконання позивача, відповідач протиправно не вчинив дій, передбачених вимогами статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», а саме не закрив виконавче провадження у зв`язку зі смертю боржника.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у порядку визначеному ст. 287 КАС України.
27.02.2023 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні посилаючись на наступне.
23.09.2021 року було винесено постанову про арешт рухомого та нерухомого майна боржника ОСОБА_2 . При цьому, за інформацією, отриманою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, та за інформацією, отриманою від Міністерства внутрішніх справ, власником арештованого нерухомого майна та транспортних засобів є ОСОБА_2 .
Також, будь-яких відомостей стосовно того, що боржник ОСОБА_2 володіє відповідним майном спільно з іншими особами боржником або будь-якими іншими особами надано не було.
Вказує, що представником позивача до офісу відповідача було надано заяву від 10.12.2022 (вх. № 3846) про закінчення виконавчого провадження № 66927391, зняття арештів з майна боржника ОСОБА_2 та виключення відомостей про нього з реєстру боржників, у зв`язку зі смертю останнього. До даної заяви було долучено не завірену ксерокопію свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис 2050.
З метою перевірки достовірності зазначених відомостей відповідачем 13.12.2022 року до Соборного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції був направлений відповідний запит.
Згідно з листом від 27.01.2023 р. № 180/20.19-30 Соборного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції факт смерті боржника ОСОБА_2 підтверджено.
З метою встановлення правонаступництва та спадкоємців померлого відповідачем 31.01.2023 року за вих. № 01-29/661 до П`ятої Дніпровської державної нотаріальної контори направлений запит про заведення спадкової справи щодо померлого ОСОБА_2 .
Крім того, 01.02.2023 року за вих. № 01-29/714 такий запит направлено до Департаменту нотаріату Міністерства юстиції України.
Таким чином, установивши на підставі відповідних доказів факт смерті фізичної особи, яка була стороною виконавчого провадження, наразі відповідачем вживаються всі необхідні належні дії для отримання даних, необхідних для вирішення питання про заміну такої сторони її спадкоємцями, та подальшого звернення до суду з відповідним поданням про заміну сторони виконавчого провадження.
Також, 27 лютого 2023 року представником відповідача заявлене клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, посилаючись на пропущення позивачем строку звернення до суду.
Вирішуючи дане клопотання, суд зазначає наступне.
Частинами 1, 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 3 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з ч. 1 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів (п. 1 ч. 2 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України).
Як вбачається з матеріалів справи, позивач через свого представника 11 січня 2023 року звернулася до відповідача із заявою про закінчення виконавчого провадження.
У задоволенні вказаної заяви відповідачем було відмовлено листом від 31.01.2023 року № 01-29/655.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 120 Кодексу адміністративного судочинства України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Згідно з ч. 1 ст. 120 Кодексу адміністративного судочинства України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Частиною 9 статті 120 Кодексу адміністративного судочинства України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.
Отже, позов було подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом, а саме у десятиденний строк, у зв`язку з чим клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду задоволенню не підлягає.
Третя особа, яка належним чином була повідомлена про розгляд справи судом, не скористалася у визначений судом строк правом на подання пояснень щодо позову.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2019 року у справі № 200/18631/17 відмовлено в задоволенні позову Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 про визнання права власності.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 серпня 2021 року у справі № 200/18631/17 апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задоволено:

- рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 16 вересня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

- позовні вимоги Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 , треті особи: Обслуговуючий кооператив ЖБК Володимирівський, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , орган опіки та піклування Шевченківської районної у м.Дніпрі ради про визнання права власності задоволено;

- визнано право комунальної власності за територіальною громадою міста Дніпро, в особі Дніпровської міської ради (Код ) на незавершений будівництвом багатоквартирний житловий будинок літ. А-1, загальною площею 13 198, 3 кв. м. по АДРЕСА_1 ;

- стягнуто з ОСОБА_2 на користь Дніпровської міської ради судовий збір у розмірі 150 000, 00 грн.

23 вересня 2021 року у справі № 200/18631/17 видано виконавчий лист.

На підставі даного виконавчого листа приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньовим Максимом Олександровичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 23.09.2021 року ВП № 66927391 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь Дніпровської міської ради судового збору у розмірі 150 000,00 грн.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 22.07.2022 року Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпрі), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є боржником за виконавчим провадженням № 66927391, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 , яка є дружиною померлого ОСОБА_2 , (свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 ), через свого представника звернулася до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова Максима Олександровича із заявою про закінчення виконавчого провадження.

Листом № 01-29/655 від 31.01.2023 року приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова Максима Олександровича було відмовлено у задоволенні заяви про закінчення виконавчого провадження.

У вказаному листі, зокрема, зазначено, що позивач не є ані стороною виконавчого провадження № 66927391, ані представником сторони за цим виконавчим провадженням та з метою вирішення питання щодо заміни вибулої сторони виконавчого провадження її правонаступником вживаються заходи щодо встановлення спадкоємців померлого ОСОБА_2 .

Позивач не погоджується з такими діями та бездіяльністю відповідача щодо відмови у закінченні виконавчого провадження № 66927391, що стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.

У разі смерті фізичної особи - сторони виконавчого провадження виконавець повинен перевірити, чи допускають відповідні правовідносини правонаступництво, чи ні.

Якщо ж виконавче провадження було закінчене виконавцем, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника, і виконавець при цьому не врахував відповідні вимоги чинного законодавства щодо можливого правонаступництва боржника, постанову про закінчення виконавчого провадження можна оскаржити в судовому порядку.

Частиною першою статті 18 Закону № 1404-УІІІ передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону № 1404-УІІІ та пункту б розділу І Інструкції під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну (пункт 3 частини третьої статті 18 Закону № 1404- VIII).

Згідно з абзацом другим пункту 1 розділу II Інструкції виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 34 Закону № 1404-УІІІ виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, у тому числі, у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону.

У свою чергу частиною п`ятою статті 15 Закону № 1404-УІІІ передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

У силу пунктів 12, 13 Інструкції у разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження (припинення юридичної особи, а також в інших випадках заміни сторони у виконавчому провадженні), якщо правовідносини допускають правонаступництво, виконавець за заявою сторони виконавчого провадження, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником. На підставі постановленої судом ухвали виконавець своєю постановою замінює сторону виконавчого провадження. Ухвала суду та постанова виконавця долучаються до виконавчого документа при його передачі до іншого органу державної виконавчої служби або приватного виконавця або поверненні його стягувачу чи до суду.

Правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження - з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення. Після заміни вибулої сторони виконавчого провадження її правонаступником виконавець продовжує виконання виконавчого провадження в порядку, встановленому Законом № 1404-УІІІ.

Згідно з пунктом 3 частини першої та другої статті 39 Закону № 1404-УІІІ виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Закінчення виконавчого провадження без належних правових підстав грубо порушує права стягувача на неупереджене, ефективне, своєчасне і в повному обсязі виконання судового рішення.

Аналізуючи вищенаведене, суд робить висновок, що, дотримуючись засад законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності виконавчого провадження, його гласності та відкритості, виконавець зобов`язаний вживати передбачених чинним законодавством заходів щодо примусового виконання рішень, належного вчинення виконавчих дій.

Суд вказує, що отримавши дані про смерть фізичної особи - сторони виконавчого провадження, виконавець має отримати підтвердження чи спростування таких даних, звернувшись відповідно до пункту 3 частини третьої статті 18 Закону № 1404-УІІІ із запитом до органу державної реєстрації актів цивільного стану згідно з компетенцією останнього, визначеного Законом України від 01 липня 2010 року № 2398-УІ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Після отримання даних про смерть сторони виконавчого провадження виконавець має звернутися до компетентних органів/осіб для отримання відомостей про заведення спадкової справи, видачу свідоцтва про право на спадщину. Це дасть змогу виконавцеві з`ясувати, які особи як спадкоємці померлої сторони виконавчого провадження зверталися за отриманням спадщини та що саме ними було успадковано згідно зі свідоцтвом про право на спадщину.

Отже, виконавець, установивши на підставі відповідних доказів факт смерті фізичної особи, яка була стороною виконавчого провадження, має вчинити дії щодо отримання даних, необхідних для вирішення питання про заміну такої сторони її спадкоємцями та надалі за заявою сторони звернутися до суду з відповідним поданням про заміну сторони виконавчого провадження.

Смерть, оголошення померлою або визнання безвісно відсутньою фізичної особи, яка була стороною виконавчого провадження, має виступати підставою для його закінчення лише коли виконання обов`язків такої особи чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва.

Вказана позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.11.2020 року у справі № 916/617/17, яка полягає в тому, що у разі смерті фізичної особи - сторони виконавчого провадження виконавець повинен перевірити, чи допускають відповідні правовідносини правонаступництво.

Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача було надано відповідачу заяву від 10.12.2022 (вх. № 3846) про закінчення виконавчого провадження № 66927391, зняття арештів з майна боржника ОСОБА_2 та виключення відомостей про нього з реєстру боржників, у зв`язку зі смертю останнього.

До вказаної заяви було долучено не завірену ксерокопію свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис 2050.

З метою перевірки достовірності зазначених відомостей відповідачем 13.12.2022 року до Соборного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції був направлений відповідний запит.

Згідно з листом від 27.01.2023 року № 180/20.19-30 Соборного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції факт смерті боржника ОСОБА_2 підтверджено.

Також, з метою встановлення правонаступництва та спадкоємців померлого, відповідачем 31.01.2023 року за вих. № 01-29/661 направлений запит до П`ятої Дніпровської державної нотаріальної контори про наявність заведення спадкової справи щодо померлого ОСОБА_2 .

Аналогічний запит 01.02.2023 за вих. № 01-29/714 також направлено до Департаменту нотаріату Міністерства юстиції України.

01.02.2023 року від представника стягувача - Дніпровської міської ради надійшла заява, в якій, зокрема, зазначено, що в провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває справа № 200/15452/17 за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 про визнання недійсним правочину та скасування державної реєстрації, у якій суддя витребував у нотаріуса спадкову справу для встановлення правонаступників у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 . Після встановлення правонаступників Дніпровською міською радою таку інформацію буде надано приватному виконавцю.

Таким чином, суд враховує, що відповідачем, установивши на підставі відповідних доказів факт смерті фізичної особи, яка була стороною виконавчого провадження, вживаються відповідні дії для отримання даних, необхідних для вирішення питання про заміну такої сторони її спадкоємцями, та подальшого звернення до суду з відповідним поданням про заміну сторони виконавчого провадження.

Щодо посилання представника позивача на положення пункту 5 частини 1 статті 1219 ЦК України стосовно того, що відповідний обов`язок боржника не входить до складу спадщини, суд вказує на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1219 Цивільного кодексу України визначений перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщини. Так, не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема:

1) особисті немайнові права;

2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами;

3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням

здоров`я;

4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом;

5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Разом з тим, у частині 1 статті 608 містяться аналогічні положення, які передбачають, що зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

У зв`язку із цим утворюється ситуація, за якої бланкетність статті 1219 ЦК України не призводить до іншого змісту.

Так, у контексті статті 1219 Цивільного кодексу України в цілому йдеться переважно про суб`єктивні цивільні права. У свою чергу, «обов`язки, нерозривно пов`язані з особою спадкодавця» не мають чіткої регламентації.

Натомість, як свідчить зі змісту наведених норм, до таких обов`язків відносяться міри необхідної поведінки особи, що кореспондують зазначеним суб`єктивним цивільним правам або перебувають із ними у сутнісному зв`язку. Це, зокрема, обов`язки, пов`язані з участю у товариствах та об`єднаннях громадян, обов`язок відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, обов`язок сплати аліментів.

Отже відповідний характер зв`язку визначається особистим характером суб`єктивних цивільних прав та/або суб`єктивних цивільних обов`язків, що входять до змісту відповідного правовідношення. Тобто, нерозривний зв`язок обов`язку з особою боржника або кредитора переважно визначається особистими якостями відповідної особи або існуванням на її стороні особливих обставин, що, у свою чергу, виступають одним із необхідних елементів умови виникнення відповідних суб`єктивних цивільних прав та/або обов`язків. Саме тому в юридичній літературі для позначення відповідного виду зобов`язань часто використовується термін «зобов`язання особистого характеру», або «особисті зобов`язання».

З огляду на це припинення відповідного обов`язку у зв`язку з припиненням існування особи саме й зумовлюється тим, що інша особа не може ввійти у таке правовідношення.

Отже, неможливість переходу прав та/або обов`язків у правовідношенні визначає неможливість його подальшого існування саме через припинення виключно конкретного учасника правовідношення. Саме в цьому полягає припис статті 1219 Цивільного кодексу України, який визначає права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини у зв`язку з їх нерозривним зв`язком з особою спадкодавця.

Положеннями статті 15 Закону № 14040-VIII встановлено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Зміст обов`язку, встановлений рішенням Дніпровського апеляційного суду у справі № 200/18631/17, полягає у необхідності сплати на користь Дніпровської міської ради визначеної суми грошових коштів, що ніяк не є нерозривно пов`язаним з особою боржника, а тому може бути виконане іншою особою.

Таким чином, відповідний обов`язок в контексті умов статті 1219 Цивільного кодексу України не є таким, що не входить до складу спадщини.

Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі "Скордіно проти Італії" (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі "Сіка проти Словаччини" (Sika v. Slovaki), №2132/02, пп. 24-27, від 13.06.2006, пп. 18 рішення "Ліпісвіцька проти України" №11944/05 від 12.05.2011).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002, "Ромашов проти України" від 27.07.2004, "Шаренок проти України" від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України" (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26.04.2005, та у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19.02.2009).

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідач, вчиняючи дії щодо отримання даних необхідних для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження її спадкоємцями та необхідністю подальшого звернення до суду з відповідним поданням про заміну сторони виконавчого провадження, діяв правомірно та з урахуванням положень законодавства.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у справі не стягуються.

Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова Максима Олександровича, третя особи, яка не заявляє самостійник вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Дніпровська міська рада про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник