Справа № 300/16/23
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2023-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" березня 2023 р. справа № 300/16/23
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Григорука О.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, відповідач) про визнання протиправними дій відповідача щодо не включення до його спеціального трудового стажу періодів роботи з 29.01.1986 по 31.08.1988, з 01.09.1988 по 01.09.1992 та з 02.09.1992 по 01.09.1994, визнання незаконними дій відповідача щодо відмови позивачу у виплаті грошової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зобов`язання відповідача зарахувати до стажу педагогічний стаж за періоди з 29.01.1986 по 31.08.1988, з 01.09.1988 по 01.09.1992 та з 02.09.1992 по 01.09.1994 та виплатити позивачу грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до п. п. 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» станом на 17.09.2022, тобто на день призначення пенсії за віком.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу з 17.09.2022 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі також Закон України «1058), однак не здійснено виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п. 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Листами від 04.11.2022 №4375-4287/Б-02/8-0900/22 та 02.12.2022 №4744-4456/Б-02/8-0900/22 відповідач повідомив, що зазначена грошова допомога не була виплачена позивачу у зв`язку із недостатньою кількістю років стажу працівника освіти. Так, до стажу працівника освіти не зараховано періоди роботи позивача з 29.01.1986 по 31.08.1988 на посаді вихователя Городенківського СПТУ №31, з 01.09.1988 по 01.09.1992 на посаді керівника початкової військової підготовки Виноградської СШ, з 02.09.1992 по 01.09.1994 на посаді керівника допризовної підготовки юнаків Чернятинської СШ, оскільки дані посади не передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909. Вважає такі дії ГУ ПФУ в Івано-Франківській області протиправними у зв`язку із чим звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.01.2023 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с. 21-22).
16.01.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву від 11.01.2023 №0900-0902-8/1505, у якому Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області заперечує щодо задоволення позовних вимог. Вказує на відсутність законних підстав для виплати позивачу грошової допомоги у розмірі десяти його місячних пенсій, оскільки стаж працівника освіти ОСОБА_1 складає 27 років 9 місяців 8 днів. Зазначає, що Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 не передбачено посад вихователя СПТУ, керівника початкової військової підготовки та керівника допризовної підготовки, отже робота на даних посадах не може бути зарахована до спеціального стажу, що дає право на виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій. Також вважає, що надані позивачем архівні довідки про заробітну плату від 25.07.2022 №Б-13/12-20 та Б-14/12-20 не підтверджують факт його роботи вчителем фізики з вересня 1988 року по серпень 1992 року та вчителем креслення з вересня 1992, оскільки у зазначених довідках відсутні відомості про підстави призначення та звільнення цих посад, а трудова книжка позивача не містить відомостей про роботу ОСОБА_1 на таких посадах. Враховуючи викладене вище, просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 26-28).
Суд, розглянувши у відповідності до вимог ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив наступне.
ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України №1058 з урахуванням страхового стажу 41 рік 2 місяці, що підтверджується листом відповідача від 02.12.2022 №4744-4456/Б-02/8-0900/22 (а.с. 9).
Відповідно до копії трудової книжки від 29.01.1986 НОМЕР_1 , позивач працював:
з 29.01.1986 по 31.08.1988 на посаді вихователя у Городенківському СПТУ №31 (записи №1-2);
з 01.09.1988 по 01.09.1992 на посаді керівника початкової військової підготовки у Виноградській середній школі (записи №3-4);
з 01.09.1992 з 01.09.1994 на посаді керівника допризовної підготовки юнаків у Чернятинській середній школі (записи №5-6) (а.с. 12-15).
Згідно із архівною довідкою від 25.07.2022 №Б-15/12-20, виданою відділом «Трудовий архів» Городенківської міської ради, ОСОБА_1 був призначений на посаду керівника початкової військової підготовки Виноградської середньої школи з 01.09.1988 (наказ від 30.08.1988, №102-к). Окрім того, ОСОБА_1 був призначений на посаду керівника допризовної підготовки юнаків Чернятинської СШ з 01.09.1992 (наказ від 01.09.1992 №174-к) (а.с. 18).
Архівною довідкою від 25.07.2022 №Б-13/12-20, виданою відділом «Трудовий архів» Городенківської міської ради, підтверджується, що позивач з вересня 1988 року по грудень 1989 року отримував заробітну плату як військовий керівник, вчитель фізики, з січня 1990 року по грудень 1990 року як керівник ПВП, вчитель фізики, з січня 1991 року по грудень 1991 року як військовий керівник, вчитель фізики, керівник ДПМ, з січня 1992 року по серпень 1992 року як керівник ДПМ, вчитель фізики (а.с. 16).
Окрім того, ОСОБА_1 у період з вересня 1992 року по грудень 1994 отримував заробітну плату як керівник ДПЮ, креслення, що підтверджується архівною довідкою від 25.07.2022 №Б-14-/12-20, виданою відділом «Трудовий архів» Городенківської міської ради (а.с. 17).
29.10.2022 позивач звернувся до відповідача щодо виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій (а.с. 10).
У листах від 04.11.2022 №4375-4287/Б-02/8-0900/22 та від 02.12.2022 №4744-4456/Б-02/8-0900/22 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області вказало, що згідно наданих документів, стаж працівника освіти, який визначає право на грошову допомогу, складає 27 років 9 місяців 8 днів. При розгляді документів до спеціального стажу роботи не зараховано наступні періоди роботи: 29.01.1986 по 31.08.1988 робота на посаді вихователя Городенківського СПТУ №31; 01.09.1988 по 01.09.1992 робота на посаді керівника початкової військової підготовки Виноградської СШ; 02.09.1992 по 01.09.1994 робота на посаді керівника допризовної підготовки юнаків Чернятинської СШ, так як зазначені посади не передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 (а.с. 9-11).
Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.
Вирішуючи даний спір, суд виходив з таких мотивів та норм права.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на захист своїх прав і свобод у суді, а також на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян, які працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
З аналізу наведених норм законодавства можна зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Аналогічна правова позиція, викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 462/5636/16-а, від 19 березня 2019 року у справі № 466/5637/17.
Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за Переліком № 909.
Згідно із п. 2 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1191, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені: переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (далі Перелік №909).
Відповідно до Переліку №909, до переліку посад, які дають право на пенсію за вислугою років, віднесено у вищих навчальних закладах I-II рівнів акредитації, професійно-технічних навчальних закладах директори, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної, навчально-виробничої) роботи, старші майстри виробничого навчання, майстри виробничого навчання, викладачі, педагоги професійного навчання, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.
Записами №1-2 у трудовій книжці від 29.01.1986 НОМЕР_1 підтверджується, що у період з 29.01.1986 по 31.08.1988 ОСОБА_1 працював на посаді вихователя у Городенківському СПТУ №31 (а.с. 12).
Посада вихователь у професійно-технічних навчальних закладах Переліком №909 не передбачена.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про освіту», невід`ємними складниками системи освіти є: дошкільна освіта, повна загальна середня освіта, позашкільна освіта, спеціалізована освіта, професійна (професійно-технічна) освіта, фахова передвища освіта, вища освіта, освіта дорослих, у тому числі післядипломна освіта.
Згідно із ст. 18 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту, до закладів професійної (професійно-технічної) освіти, зокрема, належать професійно-технічне училище відповідного профілю; професійний ліцей; професійний ліцей відповідного профілю.
Відповідно до ст. 45 Закону України «Про професійну (професійно-технічну освіту», до педагогічних працівників закладів професійної (професійно-технічної) освіти та установ професійної (професійно-технічної) освіти належать викладачі, педагоги професійного навчання, вихователі, майстри виробничого навчання, старші майстри, старші майстри виробничого навчання, інструктори виробничого навчання, асистенти викладача, асистенти майстра виробничого навчання, методисти, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники фізичного виховання, керівники закладів професійної (професійно-технічної) освіти, науково-методичних та навчально-методичних установ, їх заступники та інші працівники, діяльність яких пов`язана з організацією і забезпеченням навчально-виховного процесу.
Згідно із ст. 47 Закону України «Про професійну (професійно-технічну освіту», права, обов`язки та соціальні гарантії педагогічних працівників визначаються Законом України «Про освіту» та іншими нормативно-правовими актами.
Держава забезпечує педагогічним працівникам закладів професійної (професійно-технічної) освіти та установ професійної (професійно-технічної) освіти пенсію за вислугу років за наявності стажу безперервної педагогічної роботи не менше ніж 25 років.
Відповідно до ст. 22 Конституції України, права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.
Конституційний Суд України у пункті 3.4 рішення від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 зазначив, що неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами.
У рішеннях Конституційного Суду України підкреслюється, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст. 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99, від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004).
Конституційне та законодавче регулювання захисту прав і свобод людини узгоджується із міжнародно-правовими актами, а саме: Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка була ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують під час розгляду справ Конвенцію і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
З огляду на проаналізовані норми законодавства й ураховуючи наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення педагогічних працівників закладів професійної (професійно-технічної) освіти, визначених у Конвенції, а також з метою реалізації положень ст. 46 Конституції України щодо недопущення обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави, суд дійшов висновку про те, що викладачі закладів професійної (професійно-технічної) освіти, які входять до структури освіти України, мають право отримання пенсії за вислугу років.
Виходячи з наведеного, педагогічний працівник закладів професійної (професійно-технічної) освіти є працівником освіти, а тому стаж роботи ОСОБА_1 з 29.01.1986 по 31.08.1988 на посаді вихователя Городенківського СПТУ №31, повинен зараховуватися до пільгового стажу у розумінні пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» навіть попри те, що зазначена посада прямо не передбачена затвердженим Переліком №909.
Зазначена правова позиція узгоджується з висновком викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 у справі №233/4308/17 та від 05.03.2019 у справі №686/9307/17.
Щодо періодів роботи позивача на посадах керівника початкової військової підготовки та керівника допризовної підготовки юнаків, суд зазначає наступне.
Пунктом «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Переліком №909 від 04.11.1993 передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники військового загальноосвітнього навчального закладу, зокрема, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, завідувачі філіями, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної) роботи.
Відповідно до ст. 21 Закону України «Про освіту», структура освіти включає, поряд з іншими видами, також спеціалізовану освіту.
Спеціалізована освіта - це освіта мистецького, спортивного, військового чи наукового спрямування, яка може здобуватися в рамках формальної, неформальної, інформальної освіти, спрямована на здобуття компетентностей у відповідній сфері професійної діяльності під час навчання у безперервному інтегрованому освітньому процесі на кількох або всіх рівнях освіти та потребує раннього виявлення і розвитку індивідуальних здібностей.
Військова освіта передбачає набуття особою комплексу професійних компетентностей відповідно до військової спеціалізації, формування та розвиток її індивідуальних здібностей та може здобуватися одночасно з профільною середньою, професійною (професійно-технічною), фаховою передвищою чи вищою освітою. Особливості здобуття військової освіти можуть визначатися законами України.
До структури військової освіти, зокрема, належить допризовна підготовка, що передбачає здобуття особами первинних загальновійськових і спеціальних компетентностей.
Відповідно до статей 9-10 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», допризовна підготовка включається до Державного стандарту базової і повної загальної середньої освіти, що реалізується у закладах середньої освіти III ступеня (або структурних підрозділах інших закладів освіти), що забезпечують профільну середню освіту; закладах професійної (професійно-технічної) освіти, якщо певний рівень освіти здобувається на основі базової середньої освіти та проводиться за програмами, погодженими з Міністерством оборони України.
Відповідно до записів №3-4 у трудовій книжці від 29.01.1986 НОМЕР_1 , ОСОБА_1 з 01.09.1988 по 01.09.1992 працював на посаді керівника початкової військової підготовки у Виноградській середній школі, а з 01.09.1992 з 01.09.1994 на посаді керівника допризовної підготовки юнаків у Чернятинській середній школі (записи №5-6) (а.с. 12-13).
Ані посада керівника допризовної підготовки, ані посада керівника початкової військової підготовки Переліком № 909 не передбачена.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України №1058, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфіковано обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно із ч. 4 ст. 24 Закону України №1058, періоди трудової діяльності та інші періоди, враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків передбачених цим Законом.
На час роботи позивача на посаді керівника початкової військової підготовки діяла Постанова Ради Міністрів СРСР «Про терміни та порядок введення початкової військової підготовки молоді» від 29.04.1968 №289, відповідно до якої здійснювалась початкова військова підготовка молоді у загальноосвітніх школах (надалі Постанова №289).
Згідно із п. 4 Постанови №289, заняття з початкової військової підготовки, включаючи підготовку з цивільної оборони, проводити у загальноосвітніх школах в ІХ та Х (ХІ) класах.
Відповідно до п. 6 Постанови №289, до штатів середніх загальноосвітніх шкіл, середніх спеціальних навчальних закладів та навчальних закладів системи професійно-технічної освіти введено посаду військового керівника.
Згідно із п. 7 Постанови №289, в обов`язки військових керівників включається проведення навчальних (у тому числі факультативних) та позакласних занять з початкової військової підготовки та цивільної оборони, організаційна та військово-патріотична робота з учнями, а також виконання обов`язків з керівництва гуртками з основ військової справи та завідування військовим кабінетом (без додаткової оплати).
Відповідно до п. 8 Постанови №289, на військових керівників шкіл розповсюджуються порядок пенсійного забезпечення, а також пільги, переваги та тривалість чергових відпусток, встановлені для вчителів та викладачів шкіл.
Таким чином, військовий керівник (керівник початкової військової підготовки) був педагогічним працівником, основним напрямком діяльності якого визначено навчання та виховання учнів з урахуванням специфіки предмету «Початкова військова підготовка». Як педагогічний працівник, керівник початкової військової підготовки користувався усіма пільгами, що розповсюджувалися на викладачів та вчителів, у тому числі й у сфері пенсійного забезпечення.
25.03.1992 було прийнято Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до якого початкова військова підготовка у школах була замінена допризовною підготовкою.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (тут і далі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), із допризовниками і призовниками проводиться робота, пов`язана з підготовкою їх до військової служби, яка включає допризовну підготовку юнаків, підготовку призовників з військово-технічних спеціальностей, підготовку до вступу у військово-навчальні заклади, військову підготовку студентів вищих навчальних закладів за програмою офіцерів запасу, фізичну підготовку, лікувально-оздоровчу роботу, підвищення рівня загальноосвітньої підготовки, вивчення державної мови, патріотичне виховання.
Згідно із ст. 9 Закону України Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», допризовна підготовка включає військову, військово-технічну, фізичну та психологічну підготовку допризовників і проводиться у двох передвипускних класах (курсах) навчально-виховних закладів за спеціальними програмами, затвердженими Міністерством освіти України і погодженими з Міністерством оборони України.
До прийняття відповідних змін у законодавство допризовна підготовка юнаків провадилася керівниками допризовної (військової) підготовки. До посадових обов`язків керівників допризовної (військової) підготовки, окрім викладацької роботи, входила робота із завідування кабінетом, кімнатою зберігання зброї, стрілковим тиром, а також організаційна та патріотична робота з юнаками без додаткової оплати.
У зв`язку із внесенням змін Законом України від 21.10.1993 № 3545-XII до ст. 9 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» проведення допризовної підготовки в навчально-виховних закладах: школах, гімназіях, ліцеях, інших видах загальноосвітніх закладів, починаючи з передвипускного класу, а також у професійних навчально-виховних закладах та вищих навчальних закладах: технікумах, коледжах, училищах у період здобуття загальної середньої освіти за програмами, затвердженими Міністерством освіти України за погодженням з Міністерством оборони України, покладено на викладачів (учителів) допризовної підготовки.
Зміни щодо вилучення посади керівника допризовної підготовки (військового керівника) та встановлення додаткової оплати праці вчителям та викладачам з допризовної підготовки за завідування кабінетом, кімнатою зберігання зброї та стрілковим тиром, проведення позакласної роботи з допризовної підготовки, організаційної та патріотичної роботи з юнаками були внесені до Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти України від 15.04.1993 № 102.
Про запровадження зазначеної норми також повідомлялося в листі Міністерства освіти України від 22.12.1994 р. № 31/12-962.
Оскільки значних змін в організації навчально-виховного процесу з допризовної підготовки у навчально-виховних закладах не відбулося, а змінилися лише умови оплати праці працівників, які виконують ці обов`язки, листом Міністерства соціального захисту населення України від 29.12.1994 р. № 01-3/1184-02-2 було надано роз`яснення щодо необхідності зараховування до спеціального стажу для призначення пенсії за вислугу років часу роботи на посадах керівників допризовної (військової) підготовки.
Окрім того, згідно із п. 2 Порядку виплати надбавок за вислугу років педагогічним та науково-педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2001 № 78, до стажу педагогічної роботи для виплати такої надбавки зараховується час роботи на посадах керівника допризовної підготовки та військового керівника в період до 1 вересня 1994 року.
З огляду на проаналізовані норми законодавства суд дійшов висновку, що керівник початкової військової підготовки та керівник допризовної підготовки також є викладачами та працівниками освіти, а тому стаж роботи позивача з 01.09.1988 по 01.09.1992, з 02.09.1992 по 01.09.1994 має зараховуватися до спеціального стажу у розумінні п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та дає право позивачеві на отримання грошової допомоги у розмірі десяти мінімальних пенсій станом на день її призначення, відповідно до п.7-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №1058.
Суд вважає посилання позивача на виконання ним у спірні періоди викладацької роботи на посадах вчителя фізики та креслення безпідставними, оскільки із змісту наданих ОСОБА_1 архівних довідок про заробітну плату від 25.07.2022 №Б-13/12-20, від 25.07.2022 №Б-13/12-20 неможливо встановити конкретні дати та підстави (зокрема, накази, розпорядження) виконання ним даної роботи (а.с. 16-17).
Окрім того, суд звертає увагу, що у матеріалах справи наявна архівна довідка від 25.07.2022 №Б-15/12-20 згідно із якою ОСОБА_1 був призначений на посаду керівника початвої військової підготовки Виноградської середньої школи з 01.09.1988 (наказ від 30.08.1988, №102-к), а в подальшому призначений на посаду керівника допризовної підготовки юнаків Чернятинської СШ з 01.09.1992 (наказ від 01.09.1992, №174-к) (а.с. 18). Інформації про працевлаштування позивача на посади вчителя фізики чи креслення дана архівна довідки на містить.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.
Враховуючи, що ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, працював на посаді, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», загальний педагогічний стаж роботи позивача на час призначення пенсії за віком складав понад 35 років, він має право на нарахування та виплату допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи наведене, слід стягнути з відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 992,40 гривень.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 "Прикінцевих Положень" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оформленої відповідями від 04.11.2022 №4375-4287/Б-02/8-0900/22 та 02.12.2022 №4744-4456/Б-02/8-0900/22.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу, який дає право на виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 "Прикінцевих Положень" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", періоди роботи 29.01.1986 по 31.08.1988, з 01.09.1988 по 01.09.1992 та з 02.09.1992 по 01.09.1994.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії, згідно пункту 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Григорук О.Б.