Справа № 480/5968/22
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2023-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2023 року Справа № 480/5968/22

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Опімах Л.М.,

розглянувши у спрощеному провадженні без виклику учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/5968/22 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправними та скасування пунктів наказу,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , звернулися до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, мотивуючи позовні тим, що є військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.08.2022 № 121 (з адміністративно-господарської діяльності) «Про організацію вакцинації у військовій частині НОМЕР_1 » організовано вакцинацію особового складу, окрім осіб, які мають медичні протипоказання, наказано начальнику медичної служби - медичного пункту військової частини НОМЕР_1 : розробити плани вакцинації та узгодити їх із закладами охорони здоров`я, підконтрольними Командуванню Медичних сил Збройних Сил України за територіальним принципом; затвердити графік проведення вакцинації у начальника медичної служби військової частини НОМЕР_2 ; війти у взаємодію з начальником медичної служби та вакцинальними бригадами за територіальним принципом щодо організації проведення вакцинації; організувати проведення вакцинації особового складу від коронавірусної хвороби СОУГО-19, дифтерії та правцю, за винятком осіб, які мають медичні протипоказання, підтверджені висновком лікаря (форма 028-1/О); організувати збір та узагальнення інформації щодо вакцинації особового складу та щоденно до 14.00 надавати до начальника медичної служби військові - частини НОМЕР_2 інформаційну довідку щодо кількості вакцинованих осіб, зазначенням дози (перша, друга, бустерна) та вакцинальної бригади (військово-медичний клінічний центр, військовий (мобільний) госпіталь, Міністерств охорони здоров`я України) та пропозиції оперативного вирішення проблеминих питань у ході виконання профілактичних заходів; після проходження особовим складом курсу вакцинації провести відмітку у медичній книжці.

Командирам підрозділів та начальникам груп військової частини НОМЕР_1 забезпечити явку всього підпорядкованого особового складу, за винятком осіб, які мають медичні протипоказання, підтверджені висновком лікаря (форма 028-1/о) для проведення вакцинації у відведений час та місці, попередньо погодивши з начальником медичної служби; ознайомити весь підпорядкований особовий склад про необхідність проведення вакцинації та вимог даного наказу під підпис.

Позивачі відмовилися від вакцинації, подавши у письмовій формі рапорти за підпорядкованістю.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.08.2022 № 70 (з основної діяльності) «Про завершення службового розслідування», позивачів притягнуто до дисциалінарної відповідальності та накладено дисициплінарне стягнення у вигляді догани. Цим же наказом позбавлено щомісячної премії у розмірі 10% за серпень 2022 року.

Цей наказ в частині, що їх стосується, позивачі просять визнати протиправним і скасувати, зазначаючи, що право на відмову від вакцинації передбачене чинним законодавством України, а щеплення від коронавірусної хвороби COVID - 19 не відноситься до категорії обов`язкових щеплень, тому підстави для притягнення до дисциплінарної відповідальності відсутні.

Відповідач відзиву на позов не подав, своєї позиції у спірних правовідносинах не висловив.

Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.08.2022 № 121 (з адміністративно-господарської діяльності) «Про організацію вакцинації у військовій частині НОМЕР_1 » організовано вакцинацію особового складу, окрім осіб, які мають медичні протипоказання, підтверджені висновком лікаря (а.с.14).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.08.2022 № 70 (з основної діяльності) «Про завершення службового розслідування», позивачів притягнуто до дисциалінарної відповідальності та накладено дисициплінарне стягнення у вигляді догани. Цим же наказом позбавлено щомісячної премії у розмірі 10% за серпень 2022 року, як таких, що відмовилися від вакцинації проти вірусу КОВІД-19 ( а.с.17).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені Законом України «Про Статут внутирішньої служби Збройних Сил України». Відповідно до вступної частини Статуту цим Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями.

Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Закон України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України».

Відповідно до п.1 Загальних положень Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Пунктом 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:

додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;

бути пильним, зберігати державну таємницю;

додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;

виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;

поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;

не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Пунктом 45 розділу ІІІ Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. Види дисциплінарних стягнень визначені у пункті 48 цього розділу.

Відповідно до п.83-84 розділу ІІІ Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608.

За приписами пункту 3 розділу II Порядку №608 службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Відповідно до пунктів 1-4 розділу V цього Порядку за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини. У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування.

В описовій частині акта службового розслідування зазначаються:

посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування;

неправомірні дії військовослужбовця;

зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є);

вина військовослужбовця;

причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась;

вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено;

причини та умови, що сприяли правопорушенню;

заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються:

висновки службового розслідування;

пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності;

інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

Згідно із пунктом 1 розділу VI Порядку №608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

На думку суду, відповідачем наведені норми не дотримані, внаслідок чого порушена процедура притягнення військовослужбовців до дисциплінарної відповідальності.

Так, із наказу про завершення службового розслідування ( а.с.15) вбачається, що службове розслідування стосовно відмови військовослужбовців від вакцинації призначене наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23.08.2022 №125 проведене заступником командира 2 стрілецької роти з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 . Водночас судом встановлено, що акт службового розслідування не складався, матеріали службового розслідування відсутні, на вимогу суду відповідачем не надані. Наведені обставини свідчать про те, що фактично службове розслідування відповдачем не проводилось, відповідно до наказ про притягнення військовослужбовців до дисциплінарної відповідальності і накладення стягнення у вигляді догани є необгрунтованим, таким, що не відповідає критеріям, визначеним у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, суд вважає, що відмова від вакцинації проти вірусу КОВІД-19 не може утворювати складу дисциплінарного, передбаченого Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Як вже зазанчено судом військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначаються Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України».

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями.

Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Положення Статуту поширюються на військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів.

Пунктом 243 Статуту встановелно, що усім військовослужбовцям проводяться запобіжні щеплення проти основних інфекційних хвороб. Щеплення можуть бути плановими і проводитися за епідемічними показаннями.

Планові запобіжні щеплення всьому особовому складові військової частини проводяться відповідно до календаря щеплень, а щеплення за епідемічними показаннями - за наказом старшого командира (начальника).

Від проведення щеплень військовослужбовці звільняються тільки за висновком лікаря.

Відмітки про щеплення заносяться у військові квитки і засвідчуються печаткою військової частини, а до медичних книжок додатково заносяться відмітки про звільнення від щеплень.

Пунктом «б» статті 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» передбачено, що громадяни України зобов`язані у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються у такому значенні:

інфекційні хвороби - розлади здоров`я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсіями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення;

календар профілактичних щеплень (далі - календар щеплень) - нормативно-правовий акт центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, яким встановлюються перелік обов`язкових профілактичних щеплень та оптимальні строки їх проведення;

профілактичні щеплення - введення в організм людини медичних імунобіологічних препаратів для створення специфічної несприйнятливості до інфекційних хвороб.

За приписами частин першої - третьої, шостої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт.

Згідно ч. 4 ст. 12 цього Закону рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень за епідемічними показаннями на відповідних територіях та об`єктах приймають головний державний санітарний лікар України, головний державний санітарний лікар Автономної Республіки Крим, головні державні санітарні лікарі областей, міст Києва та Севастополя, головні державні санітарні лікарі центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах оборони і військового будівництва, охорони громадського порядку, виконання кримінальних покарань, захисту державного кордону, Служби безпеки України.

Згідно із статтею 5 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» громадяни зобов`язані: піклуватися про своє здоров`я та здоров`я і гігієнічне виховання своїх дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; брати участь у проведенні санітарних і протиепідемічних заходів; проходити обов`язкові медичні огляди та робити щеплення у передбачених законодавством випадках; виконувати розпорядження та вказівки посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби при здійсненні ними державного санітарно- епідеміологічного нагляду; виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя.

Відповідно до частин першої - третьої статті 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» профілактичні щеплення з метою запобігання захворюванням на туберкульоз, поліомієліт, дифтерію, кашлюк, правець та кір в Україні є обов`язковими. Обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи. У разі необґрунто- ваної відмови від щеплення за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно- епідеміологічної служби вони до роботи не допускаються. Групи населення та категорії працівників, які підлягають профілактичним щепленням, у тому числі обов`язковим, а також порядок і терміни їх проведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Пунктами 1, 2 розділу І Календаря профілактичних щеплень в Україні, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року №595 «Про порядок проведення профілактичних щеплень в Україні та контроль якості й обігу медичних іму- нобіологічних препаратів», передбачено, що Календар профілактичних щеплень в Україні (далі - Календар) - нормативно-правовий акт центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, яким встановлюються перелік обов`язкових профілактичних щеплень та оптимальні строки їх проведення. Цей Календар включає обов`язкові профілактичні щеплення з метою запобігання захворюванням на дифтерію, кашлюк, кір, поліомієліт, правець, туберкульоз. Інші обов`язкові щеплення встановлюються відповідно до цього Календаря для груп населення: за віком; щеплення дітей з порушенням цього Календаря; щеплення ВІЛ-інфікованих осіб; за станом здоров`я; щеплення дітей після алло/ауто-ТСГК (трансплантація стовбурових гемопоетичних клітин); щеплення на ендемічних і ензоотичних територіях та за епідемічними показаннями. Обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153, дію якого зупинено до завершення воєнного стану в Україні згідно з наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 лютого 2022 року N 380, затверджено «Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» (далі - Перелік № 2153), яким передбачено, що обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-Cov-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-Cov-2, підлягають працівники: 1) центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; 2) місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; 3) закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно- технічної), загальної середньої, тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

Таким чином, аналізуючи наведені норми, суд приходить до висновку, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я зацікавлених осіб, є виправданою. Тобто принцип важливості суспільних інтересів ставиться вище над особистими. І якщо відмова від вакцинації може спричинити негативні наслідки для суспільства в цілому, держава встановлює санкції за відмову, але лише у вигляді відсторонення його від виконання робіт на підприємствах та установах, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників чи поширення ними інфекцій.

Водночас, в примусовому порядку проводити вакцинування чинне законодавство не дозволяє, але держава, шляхом прийняття відповідних нормативно-правових актів, може обмежити громадянина, що відмовився від щеплення в реалізації деяких його особистих прав. Наразі вакцинація від COVID-19 в Україні є добровільною і відмова від неї не повинна стати причиною дискримінації і не може бути підставою для покарання в тій чи іншій формі, відповідно не може утворювати собою складу дисциплінарного проступку військовослужбовця.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. В ході судового розгляду справи, відповідач не довів правомірності своого рішення. Враховуючи викладене, перевіривши наказ командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України Про завершення службового розслідування на відповідність вимогам ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає його не обгрунтованими та такими, що підлягає скасуванню в частині притягнення позивачів до дисциплінарної відповідальності та накаладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани та позбавлення щомісячної премії в розмірі 10% за серпень 2022 року.

Вирішуючи питання про відшкодування судових витрат, суд виходить з такого.

Положеннями ст. 132 Кодексу передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Приписами ч. 1, 2 ст. 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Положення ч. 3, 4 ст. 134 КАС України визначають для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Приписами п. 4 ч. 1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Судом встановлено, що між позивачами та адвокатом Маньком Д.Д. 07 вересня 2022 року укладений Договір про надання правничої допомоги ( а.с.40-41) , яким встановлені види послуг, їх вартість, порядок оплати послуг. Зокрема, за надання правничої допомоги передбачена оплата у розмірі 500 грн., для кожного з клієнтів.

Перевіривши подані позивачем письмові докази, суд вважає, що зазначені витрати на правову допомогу є співмірними до заявлених вимог та відповідають складності справи, часу, витраченому на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, відтак підлягають за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

При цьому, суд враховує, що відповідач не заявляв про неспівмірність витрат на правову допомогу у даній справі.

Крім того, при зверненні до суду з позовною вимогою про визнання протиправним і скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності кожним із позивачів сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн. ( а.с.57-69) , який на підставі ч.1 ст.139 КАС України підлягає відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) , ОСОБА_3 ( РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_3 ), ОСОБА_4 ( РНОКПП НОМЕР_6 , ( АДРЕСА_4 ), ОСОБА_5 ( РНОКПП НОМЕР_7 , ( АДРЕСА_5 ), ОСОБА_6 ( РНОКПП НОМЕР_8 , ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_7 ( РНОКПП НОМЕР_9 , ( АДРЕСА_6 ), ОСОБА_8 ( РНОКПП НОМЕР_10 , АДРЕСА_7 ), ОСОБА_9 ( РНОКПП НОМЕР_11 , ( АДРЕСА_8 ), ОСОБА_10 ( РНОКПП НОМЕР_12 , ( АДРЕСА_9 ), ОСОБА_11 ( РНОКПП НОМЕР_13 , АДРЕСА_10 ), ОСОБА_12 ( РНОКПП НОМЕР_14 , ( АДРЕСА_11 ), ОСОБА_13 ( РНОКПП НОМЕР_15 , ( АДРЕСА_12 ) до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ( , вул. Героїв Роменщини, 46, м. Ромни, Сумська область, 42000), про визнання протиправними та скасування пунктів наказу - задовольнити..

Визнати протиправним і скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України 28.08.2022 №70 ( з основної діяльності) «Про завершення службового розслідування» в частині в частині притягнення солдата ОСОБА_15 , молодшого лейтенанта ОСОБА_16 , солдата ОСОБА_17 , старшого солдата ОСОБА_18 , солдата ОСОБА_19 , сержанта ОСОБА_20 , солдата ОСОБА_21 , солдат ОСОБА_22 , солдат ОСОБА_23 , сержанта ОСОБА_24 , солдата ОСОБА_25 , солдата ОСОБА_26 , старшого сержанта ОСОБА_27 до дисциплінарної відповідальності, накладення дисциплінарного стягнення «догана», позбавлення щомісячної премії в розмірі 10% за серпень 2022 року як військовослужбовців, які відмовилися від вакцинації проти вірусу КОВІД-19.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_13 , код НОМЕР_16 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_14 , РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_15 , РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_16 , РНОКПП НОМЕР_5 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_17 , РНОКПП НОМЕР_6 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_18 , РНОКПП НОМЕР_7 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_14 , РНОКПП НОМЕР_8 ), ОСОБА_7 ( АДРЕСА_19 , РНОКПП НОМЕР_9 ), ОСОБА_8 ( АДРЕСА_20 , РНОКПП НОМЕР_10 ), ОСОБА_9 ( АДРЕСА_21 , РНОКПП НОМЕР_11 ), ОСОБА_10 ( АДРЕСА_22 , РНОКПП НОМЕР_12 ), ОСОБА_11 ( АДРЕСА_23 , РНОКПП НОМЕР_13 ), ОСОБА_12 ( АДРЕСА_20 , РНОКПП НОМЕР_14 ), ОСОБА_13 ( АДРЕСА_24 , РНОКПП НОМЕР_15 ) по 992,40 грн. кожному в рахунок відшкодування витрат на сплату судового збору та по 500 грн. кожному в рахунок відшкодування витрат на оплату правничої допомоги.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Опімах