Справа № 160/650/23
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2023-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2023 року Справа № 160/650/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального закладу «Центр здійснення соціальних виплат та надання інформаційно-консультативної допомоги з питань соціального захисту населення» Дніпропетровської обласної ради про визнання дій протиправними, стягнення коштів, -
- визнати протиправними дії КЗ «Центр здійснення соціальних виплат та надання інформаційно-консультативної допомоги з питань соціального захисту населення» ДОР щодо відмови у нарахуванні та виплати 3 відсотків річних й інфляційних збитків ОСОБА_1 за затримку з виплати разової грошової допомоги до 5 травня 2021 року, згідно рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.06.2021 по справі № 160/7093/21 з 29.07.2021 по 21.12.2022;
- стягнути з КЗ «Центр здійснення соціальних виплат та надання інформаційно-консультативної допомоги з питань соціального захисту населення» ДОР на користь ОСОБА_1 3 відсотків річних за несвоєчасне виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі № 160/7093/21 на суму 430 гривні 33 копійок (чотириста тридцять грн 33 коп.);
- стягнути з КЗ «Центр здійснення соціальних виплат та надання інформаційно-консультативної допомоги з питань соціального захисту населення» ДОР на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати за несвоєчасне виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі № 160/7093/21 згідно норм частини другої статті 625 ЦК України в розмірі 3158 гривен 79 копійок (три тисячі сто п`ятдесят вісім грн 79 коп.).
- стягнути з КЗ «Центр здійснення соціальних виплат та надання інформаційно-консультативної допомоги з питань соціального захисту населення» ДОР на користь ОСОБА_1 грошові кошти в рахунок компенсації моральної шкоди в розмірі 6700 гривні 00 копійок (шість тисяч сімсот грн 00 коп.);
Позовні вимоги обґрунтовані протиправними діями Комунального закладу «Центр здійснення соціальних виплат та надання інформаційно-консультативної допомоги з питань соціального захисту населення» Дніпропетровської обласної ради щодо відмови у нарахуванні та виплати 3 відсотків річних й інфляційних збитків ОСОБА_1 за затримку з виплати разової грошової допомоги до 05.05.2021 згідно рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.06.2021 по справі № 160/7093/21 з 29.07.2021 по 21.12.2022. Відповідач мав грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджує рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №160/7093/21 та з набранням чинності цього рішення з 29.07.2021 року відповідач повинен був докласти всіх зусиль для більш скорішого та повного його виконання. З огляду на те, що відповідач порушив грошові зобов`язання з виплати коштів протягом майже півтора року на суму 10.246,00 грн, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних витрат та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України. Позивачем приведено розрахунок інфляційних втрат та 3% річних згідно частини 2 статті 625 ЦК України за вищезазначеним судовим рішенням. За підрахунками позивача загалом сума заборгованості за судовим рішенням по справі №160/7093/21 внаслідок інфляційних процесів та 3% річних становить : 3158,79 + 430,33 = 3589,12 грн. Неможливість для позивача отримати виконання рішення суду, винесеного на його користь, протягом тривалого строку становить втручання у його право на мирне володіння своїм майном та є порушенням вимог § 1 ст. 6 Конвенції та ст. 1 Протоколу №1, що через душевні страждання, які позивач зазнав у зв`язку з надмірно тривалим невиконанням остаточного рішення з вини посадових осіб відповідача, за дії (бездіяльність) яких держава несе відповідальність, відповідно до ст. 56 Конституції України, ст.ст. 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України позивач, на його думку, має право на відшкодування йому за рахунок держави моральної шкоди з урахуванням характеру правовідносин сторін, обставин справи та засад розумності і справедливості в сумі 6700 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.01.2023 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
24.02.2023 судом отримано відзив Комунального закладу «Центр здійснення соціальних виплат та надання інформаційно-консультативної допомоги з питань соціального захисту населення» Дніпропетровської обласної ради на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач не погоджується з позовними вимогами, викладеними в позовній заяві та вважає їх необґрунтованими. Відповідач зазначає, що на виконання листа Міністерства соціальної політики України Заклад щомісячно надає інформацію щодо потреби в бюджетних асигнуваннях для забезпечення грошових зобов`язань, які виникли на підставі рішень на користь стягувача за бюджетною програмою за КПКВК 2501290 Забезпечення виконання рішень суду. Зазначаємо, що Заклад є бюджетною установою, власних коштів не має, і вправі здійснювати бюджетні платежі тільки за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого Законом України Про Державний бюджет України. За межами воєнного стану, при досягненні інших суспільних цілей, розсуд держави є істотно вужчим. Абзацом третім підпункту 2 пункту 22 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України установлено, що в умовах воєнного стану або для здійснення згідно із законом заходів загальної мобілізації Кабінет Міністрів України може приймати рішення щодо порядку застосування і розмірів державних соціальних стандартів та гарантій, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевих бюджетів та фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування. Позивачем не доведено обґрунтованості моральної шкоди, оскільки вербальні покликання на те, що протиправні дії Закладу викликали негативні зміни в житті не підтверджуються належними, допустимими та достатніми доказами. Самий лише факт порушення прав позивача не може слугувати безспірною підставою для стягнення моральної шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За приписами ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, у відповідності до вимог ст. ст. 258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю ІІ групи та має право на пільги, встановлені законодавством для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни згідно із посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 22.05.2007. Посвідчення дійсне «безстроково».
Позивач має посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році (категорія 1) серії НОМЕР_3 , дата видачі 13.05.2019.
26.04.2021 позивачу виплачено 3906 грн щорічної разової грошової допомоги, як особі з інвалідністю ІІ групи.
27.04.2021 позивач звернувся до КЗ «Центр здійснення соціальних виплат та надання інформаційно-консультативної допомоги з питань соціального захисту населення» Дніпропетровської обласної ради» та до керівника УПСЗН Саксаканського району м. Кривий Ріг із заявами, в яких просив провести перерахунок та виплатити щорічну грошову допомогу до 5 травня на підставі рішення Конституційного Суду України та норм частини п`ятої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ.
Комунальний заклад, розглянувши звернення, листом від 28.04.2021 № П-967/01/2155-01-08, у 2021 році щорічну разову грошову допомогу до 5 травня, як особі з інвалідністю ІІ групи, відповідно до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» нараховано в розмірі, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», а саме у квітні 2021 року у розмірі 3906 грн (відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.04.2020 № 325).
Не погодившись з відмовою у виплаті щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, як особі з інвалідністю ІІ групи, відповідно до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», позивач звернувся до суду з позовом.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.06.2021 у справі №160/7093/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Комунального закладу «Центр здійснення соціальних виплат та надання інформаційно-консультативної допомоги з питань соціального захисту населення» Дніпропетровської обласної ради» (про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Комунального закладу «Центр здійснення соціальних виплат та надання інформаційно-консультативної допомоги з питань соціального захисту населення» Дніпропетровської обласної ради» щодо невиплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік, як особі з інвалідністю внаслідок війни II групи, у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Зобов`язано Комунальний заклад «Центр здійснення соціальних виплат та надання інформаційно-консультативної допомоги з питань соціального захисту населення» Дніпропетровської обласної ради» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік, як особі з інвалідністю внаслідок війни II групи, у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду у справі №160/7093/21 відповідачем не оскаржувалось та набрало законної сили 30.07.2021, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень.

На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.06.2021 у справі №160/7093/21 на картковий рахунок позивача, відкритий в АТ «КБ Приватбанк» 21.12.2022 були перераховані кошти в сумі 10246 грн.

23.12.2022 позивач звернувся до Комунального закладу «Центр здійснення соціальних виплат та надання інформаційно-консультативної допомоги з питань соціального захисту населення» Дніпропетровської обласної ради» зі зверненням, в якому просив нарахувати та виплатити за затримку виконання рішення інфляційні збитки та 3% річних з 01.08.2021 по 21.12.2022 на суму 10246 грн.

Листом Комунального закладу «Центр здійснення соціальних виплат та надання інформаційно-консультативної допомоги з питань соціального захисту населення» Дніпропетровської обласної ради» від 05.01.2023 за №П-996/01/31-01-08 позивача повідомлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.06.2021 у справі №160/7093/21 розмір інфляційних нарахувань і 3 відсотків річних не встановлений, а тому у Закладу відсутні правові підстави для їх нарахування та сплати.

Не погоджуючись з діями Комунального закладу «Центр здійснення соціальних виплат та надання інформаційно-консультативної допомоги з питань соціального захисту населення» Дніпропетровської обласної ради щодо відмови у нарахуванні та виплати 3 відсотків річних й інфляційних збитків ОСОБА_1 за затримку з виплати разової грошової допомоги до 05.05.2021 згідно рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.06.2021 по справі №160/7093/21 з 29.07.2021 по 21.12.2022, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на ст. 625 Цивільного кодексу України, якою передбачена відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду стягнення з боржника інфляційних втрат регулюється ст. 625 ЦК України.

Так, Верховний Суд у постанові від 08.02.2018 у справі № 826/22867/15 зазначив, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами належними до сплати кредиторові.

У постанові від 18.03.2020 у справі №711/4010/13-ц Великою Палатою Верховного Суду було сформовано висновок, відповідно до якого приписи статті 625 ЦК України не застосовуються до трудових правовідносин, сімейних та інших правовідносин, які регулює спеціальне законодавство.

У свою чергу, як встановлено судом, спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Тобто, Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є спеціальним законом, який визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та соціального захисту потерпілого населення. Поряд з цим, Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є спеціальним законом, який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення.

Вказані обставини свідчать на користь висновку, що положення ст. 625 ЦК України не застосовуються до спірних правовідносин у цій справі, які регулює спеціальне законодавство.

В силу частини другої статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Суд, враховуючи викладене та беручи до уваги відсутність договірних зобов`язань між позивачем та відповідачем, вважає, що підстави виникнення цивільних прав та обов`язків в досліджуваній ситуації відсутні. Отже суд дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем в межах спірних правовідносин не існують цивільні правовідносини, у тому числі й зобов`язального характеру.

За таких обставин норми Цивільного кодексу України, зокрема, ті, що регулюють наслідки порушення зобов`язань, до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з виконанням судового рішення, не застосовуються.

Тому суд вважає, що у цій справі відсутні підстави для застосування цивільно-правової відповідальності до відповідача, оскільки правовідносини, що склались між позивачем та відповідачем, є публічними, а не цивільно-правовими.

У сукупності викладених обставин, суд дійшов висновку про відсутність цивільно-правового порушення з боку відповідача, яке мало б складатися з протиправної поведінки (умисне протиправне користування відповідачем коштами, належними позивачеві), що спричинила збитки, вини заподіювача шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між ними.

Отже, оскільки Комунальний заклад «Центр здійснення соціальних виплат та надання інформаційно-консультативної допомоги з питань соціального захисту населення» Дніпропетровської обласної ради не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання за нормами ЦК України, тому положення статті 625 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Вказаний висновок щодо застосування ст. 625 ЦК України узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 27.08.2020 у справі №804/871/16, від 18.07.2018 у справі №2а-11853/10/1570.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок № 159).

Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Суд зазначає, що дія зазначених вище нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати" та Порядком № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №522/5664/17, від 21 червня 2018 року у справі №523/1124/17, від 03 липня 2018 року у справі №521/940/17, від 05 жовтня 2018 року у справі №127/829/17, від 12 лютого 2019 року у справі №814/1428/18, від 08 серпня 2019 року у справі № 638/19990/16-а.

Таким чином, з огляду на те, що відповідальність за несвоєчасну виплату позивачу доходу передбачена положеннями Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку № 159, суд дійшов висновку, що у межах спірних правовідносин відсутні підстави для застосування ст. 625 ЦК України.

Отже, підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій КЗ «Центр здійснення соціальних виплат та надання інформаційно-консультативної допомоги з питань соціального захисту населення» ДОР щодо відмови у нарахуванні та виплати 3 відсотків річних й інфляційних збитків ОСОБА_1 за затримку з виплати разової грошової допомоги до 5 травня 2021 року, згідно рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.06.2021 по справі № 160/7093/21 з 29.07.2021 по 21.12.2022 - відсутні.

Щодо позовної вимоги про стягнення з КЗ «Центр здійснення соціальних виплат та надання інформаційно-консультативної допомоги з питань соціального захисту населення» ДОР на користь ОСОБА_1 грошові кошти в рахунок компенсації моральної шкоди, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини 3 статті 23 Цивільного кодексу України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49).

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52).

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, у силу статті 1173 Цивільного кодексу України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України) (п. 57).

Вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач пов`язує із затримкою виконання відповідачем рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.06.2021 по справі № 160/7093/21.

Проте, суд зазначає про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди, оскільки в межах спірних правовідносин порушень прав позивача не доведено, жодних належних доказів заподіяння моральної шкоди не подано та нічим не підтверджено заявлений розмір відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (частина 1статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України).

Враховуючи сукупність викладених обставин, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши наявні докази у їх сукупності при безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, за результатами з`ясування обставини у справі та їх правової оцінки, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог та, враховуючи, що позивач відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» має пільгу щодо сплати судового збору, питання розподілу судових витрат, у відповідності до ст. 139 КАС України, судом у цій справі не вирішується.

Керуючись ст.ст. 2, 77, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Комунального закладу «Центр здійснення соціальних виплат та надання інформаційно-консультативної допомоги з питань соціального захисту населення» Дніпропетровської обласної ради про визнання дій протиправними, стягнення коштів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна