Справа № 120/9284/22
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2023-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 березня 2023 р. Справа № 120/9284/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 20 вересня 2021 року він звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 ЗУ "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ.

Проте за результатами розгляду такої заяви відповідачем прийнято рішення № 0200-0208-8/30120 від 19 травня 2022 року, яким йому відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи, який, за обрахунками відповідача, становить менше 25 років, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років.

Натомість, позивач не погоджується з доводами пенсійного органу та вважає, що він має право на призначення пенсії за вислугу років згідно з положеннями статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ, оскільки положення цього нормативного акту діяли на час прийняття його на роботу в органи прокуратури.

Положеннями статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ передбачалося, що, відпрацювавши в органах прокуратури понад 20 років на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років, така особа матиме право на призначення пенсії за вислугу років у розмірі 90% від заробітної плати.

Гарантія реалізації зазначеного механізму права на пенсійне забезпечення додатково закріплена у статті 22 Конституції України, згідно з якою закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

А тому, на думку позивача, вступивши у відповідні правовідносини з Державою (вступ на службу до органів прокуратури), він розраховував на те, що запропоновані соціальні гарантії не будуть скасовані у разі зміни законів і він зможе отримувати пенсію у розмірі 90% від заробітної плати, маючи понад 20 років відповідного стажу.

За таких обставин позивач звернувся з позовом до суду із вимогами визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 19 травня 2022 року № 0200-0208-8/30120 про відмову в призначенні йому пенсії за вислугу років відповідно до положень статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ, з доповненнями згідно із Законом № 3662-12 від 26 листопада 1993 року, в редакції Закону від 12 липня 2001 року № 2663-111, а також зобов`язати відповідача призначити та виплачувати позивачеві з 01 вересня 2021 року пенсію за вислугу років без обмеження її максимальним розміром, виходячи при цьому із 90% відповідних сум грошового забезпечення відповідно до довідки Вінницької обласної прокуратури № 21-ф-291 від 20 вересня 2021 року.

Ухвалою від 14 листопада 2022 року вказану позовну заяву залишено без руху у зв`язку із несплатою позивачем судового збору.

На виконання вимог ухвали від 14 листопада 2022 року позивачем подано до суду квитанцію № ПН4379694 від 22 листопада 2022 року. якою підтверджується сплата судового збору в належному розмірі.

Ухвалою від 29 листопада 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі, задоволено клопотання позивача щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

16 грудня 2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивача від 20 вересня 2021 року щодо призначення йому пенсії відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ та за результатами її розгляду прийнято рішення № 49 від 27 вересня 2021 року про відмову в призначенні пенсії. Представник відповідача зауважив, що на час звернення ОСОБА_1 із заявою про призначення пенсії діяли норми Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII Про прокуратуру, який набув чинності з 15 липня 2015 року. Статтею 86 цього Закону визначено правове регулювання питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури. Відповідно до цієї норми прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення з 01 жовтня 2020 року і пізніше вислуги років не менше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Далі представник відповідача звертає увагу на те, що згідно з частиною 6 статті 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII Про прокуратуру до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково - навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася. Окрім зазначеного переліку, до вислуги років зараховується військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання. Слід зазначити, що аналогічні норми були передбачені і статтею 50-1 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1789-XII "Про прокуратуру", до якого були внесені відповідні зміни Законом України від 08 липня 2011 року № 3668 Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи.

Відповідно до долучених до заяви документів та відомостей із реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування стаж позивача за вислугу років згідно зі статтею 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII Про прокуратуру становить 21 рік 04 місяці 25 днів, в тому числі на посадах працівників прокуратури - 19 років 07 місяців 11 днів, що в сукупності є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років.

При цьому на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії стаття 50-1 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1789-XII "Про прокуратуру" втратила чинність, окрім пунктів 3, 4, 6, 11, які не регулюють порядок обчислення розміру пенсії.

Відтак положення статті 50-1 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1789-XII "Про прокуратуру" не можуть бути застосовані.

На переконання представника відповідача, оскільки зазначені вище зміни законодавства, що регулюють пенсійне забезпечення працівників прокуратури, не визнавались неконституційними, тому відповідно до правовідносин, які виникли після набрання чинності Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII Про прокуратуру, повинні застосовуватись виключно норми цього Закону. Зокрема до спірних правовідносин слід застосовувати положення частини першої статті 86 згаданого Закону щодо умов, які визначають право на пенсію за вислугу років незалежно від віку; частини другої статті 86 цього Закону, якими встановлено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати працівників прокуратури; абзацу шостого частини 15 статті 86 - щодо максимального розміру пенсії. За наведених обставин представник Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Разом із відзивом на позовну заяву надано й копію рішення від 27 вересня 2021 року № 49 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років, з якого слідує, що таке прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Ухвалою суду від 16 січня 2023 року до участі у справі як співвідповідача залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

17 лютого 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, у якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та безпідставними. Такий, окрім іншого обґрунтований тим, що на час звернення позивача за призначенням пенсії норми статті 50-1 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1789-XII "Про прокуратуру" (в частині визначення права на пенсію за вислугу років прокурорів) втратили чинність, тому наразі питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України визначаються статтею 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII Про прокуратуру.

Відповідно до статті 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII Про прокуратуру прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2020 року і пізніше 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років. До вислуги років, що дає право на пенсію згідно з частиною 6 статті 86 згаданого Закону, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII Про прокуратуру, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів. В тому числі стаж роботи на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання. За приписами частини 15 статті 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII Про прокуратуру максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до частини 2 статті 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII Про прокуратуру пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне 4 страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Як зазначив представник Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області далі, за матеріалами електронної пенсійної справи страховий стаж ОСОБА_1 складає 21 рік 02 місяці 05 днів, в тому числі на посадах працівників прокуратури 19 років 04 місяці 21 день.

До стажу роботи за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII не зараховано період навчання в вищому юридичному навчальному закладі з 01 вересня 1996 року по 08 лютого 2001 року, оскільки згідно з додатком до диплому від 08 лютого 2001 року серії НОМЕР_1 навчання здійснювалося за заочною формою; відповідно до статті 56 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ Про пенсійне забезпечення не зараховано період роботи в колгоспі з 01 липня 1991 року по 01 вересня 1991 року, оскільки заявником не надано відомостей про встановлений та фактично відпрацьований мінімум трудової участі в громадському господарстві.

Враховуючи наведене, на переконання представника цього відповідача, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області правомірно прийнято рішення № 49 від 27 вересня 2021 року, яким відмовлено позивачеві в призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи за вислугу років в органах прокуратури.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 працює в органах прокуратури України на різних посадах з 27 квітня 2000 року по теперішній час.

20 вересня 2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою, у якій просив призначити йому пенсію за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року без обмеження максимальним розміром, долучивши до такої заяви усі необхідні для цього документи.

За результатами розгляду заяви такої заяви рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 49 від 27 вересня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку із відсутністю необхідного стажу роботи за вислугу років, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII. У рішенні зазначено, що відповідно до поданих документів вислуга років заявника, що дає право на пенсію згідно із вищезазначеною нормою, складає 21 рік 02 місяці 05 днів, що, на переконання відповідача, є недостатнім для визначення права на даний вид пенсійного забезпечення, оскільки такий стаж має становити не менше 25 років.

Не погоджуючись із відмовою відповідача у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-XII, позивач оскаржив таку в судовому порядку.

Відтак в ході розгляду цієї справи слід визначитись із тим, чи має позивач право на пенсію за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ за умови наявності у нього стажу за вислугу років в кількості 21 рік 02 місяці 05 днів.

Надаючи правову оцінку рішенню, що оскаржується, суд зважає на таке.

Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Частиною 1 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ, що діяла до 01 жовтня 2011 року, передбачалося, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається у розмірі 80 процентів від суми їхньої місячної заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержувані перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 процентів місячного заробітку. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок пенсії проводиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" № 3668-VІ, який набрав чинності з 01 жовтня 2011 року, внесено зміни до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ від 05 листопада 1991 року, зокрема змінено у відсотках розмір пенсії за вислугу років, яка призначається прокурорам і слідчим у разі реалізації ними такого права. Встановлено, що прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 15 років.

До вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Отже, у прокурорів та слідчих, які в період часу з 26 липня 2001 року до 01 жовтня 2011 року мали стаж роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі зазначеної норми.

Водночас з 15 липня 2015 року набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" № 1697-VII від 14 жовтня 2014 року.

Пунктом 3 розділу ХІІ цього Закону визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про прокуратуру" №1789-XII від 05 листопада 1991 року, крім частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-XII від 05 листопада 1991 року.

Отже, положення частини 1 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-XII від 05 листопада 1991 року, які визначали умови та порядок призначення пенсії працівникам прокуратури, втратили чинність з дня набрання чинності Законом України "Про прокуратуру" № 1697-VII від 14 жовтня 2014 року, а саме з 15 липня 2015 року.

Станом на 20 вересня 2021 року, тобто на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за вислугу років, діяли положення щодо призначення пенсії працівникам прокуратури, які визначені статтею 86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VІІ від 14 жовтня 2014 року, якими передбачено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 15 років.

Згідно з частиною 6 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VІІ від 14 жовтня 2014 року до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою.

Судом установлено, що вислуга років позивача, що дає право на призначення пенсії відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VІІ від 14 жовтня 2014 року, за період з 27 квітня 2000 року по 16 вересня 2021 року складала 21 рік 02 місяці 05 днів, що і не заперечується позивачем.

Відтак, виходячи з дії законів у часі, на правовідносини, що виникли, поширюється дія Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VІІ від 14 жовтня 2014 року, а не положення статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-XII від 05 листопада 1991 року, яка втратила чинність на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії.

При цьому наявність права на призначення пенсії на підставі положень статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-XII від 05 листопада 1991 року позивач пов`язує з тим, що вказана норма діяла під час прийняття його на роботу та протягом певного періоду його роботи в органах прокуратури. Подальша зміна правового регулювання питань призначення пенсій прокурорам, зокрема, прийняття Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VІІ від 14 жовтня 2014 року, призвело до збільшення необхідного стажу для призначення пенсії та відповідно зменшення розміру пенсії у відсотковому виразі до посадових окладів, що, на думку позивача, свідчить про звуження змісту та обсягу існуючих прав і прямо суперечить положенням Конституції України.

Такі доводи слід оцінити критично, оскільки у період дії статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-XII у редакції від 26 липня 2001 року, що діяла до 30 вересня 2011 року, пенсії призначалися прокурорам і слідчим зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років. Станом на 30 вересня 2011 року у позивача був відсутній стаж роботи 20 років, а тому у період дії статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-XII у редакції від 26 липня 2001 року позивач не набув права на призначення пенсії за вислугу років, у зв`язку із чим при прийнятті Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII не відбулося звуження змісту та обсягу існуючих прав позивача.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що в даному випадку відсутні правові підстави для призначення позивачу пенсії за вислугу років згідно зі статтею 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 310/7064/16-а, від 04 березня 2020 року у справі № 265/6322/16-а та ряду інших.

Отже, оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для призначення позивачу пенсії за вислугу років на підставі статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-XII від 05 листопада 1991 року (в редакції Закону від 12 липня 2001 року), а тому задоволенню не підлягають й інші вимоги, що є похідними (зокрема щодо застосування при призначенні пенсії розміру відсотків щомісячного заробітку, врахування складових заробітної плати, що враховуються при визначенні розміру пенсії, а також в частині застосування обмеження пенсії максимальним розміром).

З приводу посилань позивача на наявність у нього законних сподівань на призначення пенсії після набуття відповідного стажу роботи, то тут варто врахувати наступне.

У справі "Суханов та Ільченко проти України" (рішення від 26 червня 2014 року, пункт 35) Європейський суд з прав людини зазначив, що за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. Проте, не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами.

Водночас у спірних правовідносинах вимоги позивача не мають достатнього підґрунтя у національному законодавстві, оскільки зазнали змін норми законодавства щодо призначення пенсій працівникам органів прокуратури, а також відсутня усталена практика національних судів на підтримку аналогічних скарг заявників (навпаки, судова практика з розгляду подібних спорів свідчить про відсутність у заявників права на пенсію за вислугу років за подібних обставин).

З огляду на це у позивача немає законних сподівань, які могли б підпадати під дію статті 1 Першого протоколу.

Окрім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 03 червня 2014 року у справі "Великода проти України" йдеться про відсутність втручання у право заявниці на мирне володіння майном внаслідок внесення змін до законодавства щодо зменшення розміру соціальних виплат. Такого висновку Європейський суд дійшов з огляду на відсутність доказів того, що ці зміни внесені не у відповідності до законної процедури та за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними.

З огляду на викладене позовні вимоги ОСОБА_1 щодо протиправності рішення про відмову в призначенні йому пенсії за вислугу років відповідно до приписів статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-XII у редакції від 26 липня 2001 року задоволенню не підлягають, а тому слід відмовити у задоволенні й похідних вимог, що стосуються зобов`язання призначити і виплачувати позивачеві пенсію.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог (частина 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість позовних вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що відсутні підстави для відшкодування позивачеві витрат, пов`язаних із сплатою ним судового збору.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 )

Відповідачі:

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (місцезнаходження: 21028, м. Вінниця, Хмельницьке шосе, 7; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 13322403)

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 13486010)

Рішення суду в повному обсязі складено 16.03.2023

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович