Справа № 260/1896/20
Суддя: Гебеш С.А.
Дата ухвалення: 2023-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

07 березня 2023 року м. Ужгород№ 260/1896/20
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гебеш С.А.

при секретарі судових засідань - Романець Е.М.

та осіб, які беруть участь у справі:

позивач - не з`явилася;

представник відповідача - не з`явився;

представник відповідача 2 - В. Гончарук,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Закарпатській області, Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Закарпатській області (далі - відповідач), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову «Про накладення штрафу уповноваженими особами», винесену першим заступником начальника Управління Держпраці у Закарпатській області Грицик Василем Івановичем №ЗК/153/214/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-15 від 31 березня 2020 року, якою накладено на ОСОБА_1 штраф у розмірі 94460 грн.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задоволено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2021 рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2020 року у справі № 260/1896/20 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 27 жовтня 2022 року рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2021 скасовано, а справу направлено на новий розгляд.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 листопада 2022 року головуючим суддею для розгляду даної адміністративної справи було визначено суддю Гебеш С.А.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 09.11.2022 адміністративну справу прийнято до провадження суддею Гебеш С.А.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 31.03.2020 року першим заступником начальника Управління Держпраці у Закарпатській області Грицик В.І. прийнято постанову №ЗК/153/214/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-15, якою на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 94460,00 грн. Дана постанова прийнята на підставі матеріалів інспекційного відвідування позивача від 21.02.2020 року, однак представник позивача стверджує, що таке інспекційне відвідування здійснено з порушенням норм чинного законодавства. Представник позивача зазначає, що особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на підставі пояснень яких вчинено висновки Акту, є представниками етнічної національної меншини - угорці, не володіють в повній мірі українською мовою. Інших доказів, на підтвердження зазначеного в Акті, немає. Представник позивача не погоджується із прийнятою відповідачем постановою про накладення штрафу, оскільки вважає, що вказана постанова прийнята з порушенням норм чинного законодавства та є протиправною, а тому звернувся з адміністративним позовом до суду.

18.11.2022 року Управління Держпраці у Закарпатській області подало відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що таке проти позову заперечує та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, як безпідставних. Заперечуючи проти позову вказує на те, що позивач допустила до роботи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до роботи, без укладання з ними трудового договору, чим порушила вимоги ч. 3 ст. 24 КЗпП України, за що передбачена відповідальність у вигляді штрафу у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду до участі у даній справі залучено Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці в якості співвідповідача.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.02.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Будучи належним чином повідомленою про день, час та місце судового розгляду справи, позивач у судове засідання не з`явилася, однак із змісту прохальної частини позовної заяви вбачається. що позивач просила спрву розглядати без її участі.

Представник відповідача 2 в судовому засіданні, проти задоволення позову заперечила та просила суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з підстав, що зазначені у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши представника відповідача 2, розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 зареєстрована 12.11.2015 року як фізична особа-підприємець з основним видом економічної діяльності 47.11 роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (а.с.68).

На підставі наказу Управління Держпраці у Закарпатській області №19 від 11.02.2020 року та направлення на проведення інспекційного відвідування №184 від 11.02.2020 року посадовими особами Управління Держпраці у Закарпатській області з 20.02.2020 року по 21.02.2020 року здійснено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 .

В ході здійснення інспекційного відвідуванням виявлено, що за місцем здійснення діяльності ОСОБА_1 , така використовувала працю громадянок ОСОБА_2 та ОСОБА_4 без укладення трудового договору, чим порушила вимоги ч.1, ч.3 ст.24 Кодексу Законів України про працю.

Враховуючи виявлені порушення під час перевірки позивача, управлінням Держпраці в Закарпатській області складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 21.02.2020 року №ЗК/153/214/АВ (а.с.63-67).

ОСОБА_1 була ознайомлена з актом 21.02.2020 року із зазначенням, що з таким не згідна, а заперечення будуть надані пізніше.

24.02.2020 року позивач подала до Управління Держпраці у Закарпатській області зауваження щодо акта інспекційного відвідування фізичної особи (а.с.72). В запереченнях зазначила, що здійснює підприємницьку діяльність щодо продажу алкогольних напоїв особисто. 20.02.2020 року ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_4 не продавали алкогольні напої у «ІНФОРМАЦІЯ_1». Не зафіксовано факту такого продажу і інспектором Держпраці. Також до зауважень надала копію витягу з реєстру платників єдиного податку ФОП ОСОБА_5 , який провадить господарську діяльність за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.73) та копію повідомлення про прийняття працівника на роботу ОСОБА_5 від 20.02.2020 року, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (а.с.74).

24.02.2020 року листом Управління Держпраці у Закарпатській області надало відповідь позивачу на її зауваження. Повідомило, що відсутні правові підстави для визнання незаконним та зміни чи скасування акту інспекційного відвідування №ЗК153/214/АВ від 21.02.2020 року (а.с.71).

21.02.2020 року інспектором праці Хланта І.Ю. було складено на ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення №ЗК/153/214АВ/П/ПТ (а.с.75-76).

За результатами розгляду справи щодо вирішення питання про накладення штрафу на позивача, управлінням Держпраці у Закарпатській області 31 березня 2020 року прийнята постанова №ЗК/153/214/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-15, якою на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 94460,00 грн. (а.с.11-13).

Позивач не погодившись із правомірністю постанови про накладення штрафу №ЗК/153/214/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-15 від 31 березня 2020 року звернулася до суду із позовом про визнання її протиправною та скасування.

Вирішуючи правомірність оскаржуваної постанови, суд виходить з наступного.

Згідно приписів статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України.

Відповідно до частини першої статті 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 Кодексу законів про працю України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до частини першої статті 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Згідно зі статтею 24 Кодексу законів про працю України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим:

1) при організованому наборі працівників;

2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я;

3) при укладенні контракту;

4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі;

5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу);

6) при укладенні трудового договору з фізичною особою;

7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» роботодавцям забороняється застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин.

Частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України визначено, що юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами та фізичними особами, які використовують найману працю визначено Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 (далі - Порядок № 295).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці.

Згідно із пунктом 9 Порядку № 295 під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.

Як вбачається із матеріалів справи, інспекційним відвідуванням проведеним у магазині - " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", що розміщений за адресою АДРЕСА_1 , де здійснює підприємницьку діяльність фізична особа - підприємець ОСОБА_1 , виявлено працівників ОСОБА_2 та ОСОБА_6 .

В ході інспекційного відвідування та з пояснень працівників встановлено, що у ФОП ОСОБА_1 два дні в якості продавця працює ОСОБА_2 та чотири дні в якості продавця працює ОСОБА_6 . Трудові договори та договори цивільно - правового характеру з вищевказаними працівниками ФОП ОСОБА_1 не укладала.

Так, суд вказує на те, що у разі, якщо робота, виконувана особою на користь суб`єкта господарювання, збігається з видом його економічної діяльності або є роботою з обслуговування його діяльності, то робота такої особи повинна виконуватись на умовах трудового договору.

Судом, згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, встановлено, що видами діяльності Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 є: код КВЕД 47.11 "Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний)"; код КВЕД 56.10 "Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування".

Відповідно до ч. 5 ст. 50 3акону України "Про зайнятість населення" роботодавцям забороняється застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин.

Відповідно до положень ст. 21 Кодексу законів про працю України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи.

Відповідно до п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 24 Кодексу законів про працю України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання якої є обов`язковою при укладенні трудового договору з фізичною особою.

Згідно до ч. З ст. 24 Кодексу законів про працю України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, у п. 34 Постанови Верховного Суду від 27 жовтня 2022 року по даній справі зазначено, що робота, яку виконували ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідно до Національного класифікатора України "Класифікатор професій ДК 003:2010", затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 28 липня 2010 року №327, підпадає під код професійних робіт 5220, а саме: продавець непродовольчих товарів, продавець продовольчих товарів, продавець-консультант.

Таким чином, проведеним інспектуванням встановлено, що фізична особа - підприємець ОСОБА_1 допустила до роботи ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , без укладання з ними трудового договору, чим порушила вимоги ч. З ст. 24 Кодексу законів про працю України.

Так, відповідно до п.16 Порядку контролю за результатами інспекційного відвідування складаються акт інспекційного відвідування (далі - акт) і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення та попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю.

Відповідно до п.17 Порядку контролю акт складається в останній день інспекційного відвідування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою.

Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.

Другий примірник акта залишається в інспектора праці.

У відповідності до п. 18 Порядку контролю якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною.

Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів після дня підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

Так, посадовою особою Управління Держпраці у Закарпатській області 21 лютого 2020 року складено Акт інспекційного відвідування № 3K/153/214/AB (далі - Акт інспекційного відвідування). В Акті інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 зазначила, що «з актом не згідна заперечення будуть надані пізніше».

24.02.2020 року на адресу Управління Держпраці у Закарпатській області надійшли зауваження щодо акту інспекційного відвідування фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 .

До зауваження ФОП ОСОБА_1 надала копію Витягу з реєстру платників єдиного податку № 304 від 03.10.2019 року виданий на ім`я ОСОБА_5 та повідомлення про прийняття працівника на роботу від 20.02.2020 року, згідно якого ФОП ОСОБА_5 наказами від 19.02.2020 року прийняв на роботу з 20.02.2020 року найманих працівників ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

У зауваженнях ФОП ОСОБА_1 зазначає, що вона здійснює підприємницьку діяльність щодо продажу алкогольних напоїв особисто. 20 лютого 2020 року ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_4 не продавали алкогольні напої у «ABC». Не зафіксовано факту такого продажу і інспектором Держпраці.

Разом з тим, суд вказує на те, що види дільності ФОІІ ОСОБА_1 та ОСОБА_5 - ідентичні: код КВЕД 47.11 "Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами".

Під час інспекційного відвідування було здійснено його відеофіксацію. Під час перегляду відеозапису інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 встановлено, що присутній при проведенні інспектування ОСОБА_5 з 05 хв. 28 сек. по 07 хв. 25 сек. не повідомив інспекторам праці, котрі здійснювали інспекційне відвідування, про те що саме він являється роботодавцем ОСОБА_2 та ОСОБА_6 і має з ними офіційно оформлені трудові відносини. Більше того на 06 хв. 44 сек. та 07 хв. 102 сек. ОСОБА_2 повідомила, що вона та ОСОБА_6 працює саме у ФОП ОСОБА_1 , ні трудові ні цивільно - правові договори з ними не укладалися, що у ході розгляду справи позивачем не спростовано.

Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509 із змінами (далі - Порядок накладення штрафів).

Відповідно до частини 3 статті 265 КЗпП "штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України".

Відповідно до п.2 Порядку накладення штрафів, штрафи мають право накладати керівники територіальних органів Держпраці та їх заступники.

Оскаржувана постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЗК/153/214/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-15 від 31.03.2020 року винесена першим заступником начальника Управління Держпраці у Закарпатській області Грициком Василем Івановичем, а отже визначеною Порядком уповноваженою посадовою особою.

Постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЗК/153/214/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-15 від 31.03.2020 року винесена на підставі Акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 21.02.2020 року за ЗК153/214/АВ, виданого за результатами інспекційного відвідування Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , що відповідає пункту 2 Порядку накладення штрафів.

Відповідно до пункту 3 Порядку накладення штрафів справа про накладення штрафу (далі - справа) розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку.

Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Так, листом Управління Держпраці у Закарпатській області від № 07- 02/1015 від 19.03.2020 року ФОП ОСОБА_1 була повідомлена про дату одержання Акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 21.02.2020 року за №ЗК153/214/АВ, виданого за результатами інспекційного відвідування Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 .

Даний лист надісланий телефонограмою на номер НОМЕР_3 , зазначений у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

На розгляд справи ФОП ОСОБА_1 у встановлений час не з`явилася. Клопотань про перенесення розгляду справи ФОП ОСОБА_1 не надавала.

З огляду на вказане, в ході розгляду справи встановлено та підтверджується актом інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ЗК 153/214/АВ від 21.02.2020 року та відеофіксацією інспектування, що ФОП ОСОБА_1 допустила до виконання роботи ОСОБА_2 та ОСОБА_6 без укладання письмово трудового договору, чим порушено вимоги ч. З ст. 24 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України в редакції, що діє з 02.02.2020 року, за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), передбачена відповідальність фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю у вигляді штрафу - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення, а до фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.

Відповідно до реєстру платників єдиного податку, відносно ФОП ' ОСОБА_1 інформація за критеріями пошуку відсутня. Відтак вищезгаданий суб`єкт господарської діяльності не є платником єдиного податку.

Таким чином за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору до ФОП ОСОБА_1 застосовується відповідальність у вигляді штрафу у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення. Розмір мінімальної заробітної плати на час виявлення порушення 21.02.2020 року становив 4723 грн.. Відтак 4723,00 х 10 х 2 = 94460 грн.

Що стосується посилання позивача на постанову Берегівського районного суду Закарпатської області від 19 березня 2020 року у справі №297/442/20, то суд вказує на те, що така не має преюдиційного значення, оскільки обставини справи, викладені у даній постанові не відповідають матеріалам інспекційного відвідування. Суддею у вказаній постанові розглядались цивільно-правові угоди, про які Управлінню Держпраці у Закарпатській області нічого не було невідомо.

Крім того, у п.51 Постанови Верховного Суду від 27 жовтня 2022 року по цій же справі зазначено, що зі змісту статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що преюдиційними можуть бути, за визначених у цьому Кодексі умов, саме обставини, встановлені у судовому рішенні, яке; набуло законної сили. Проте, преюдиція не поширюється на правову оцінку таких обставин, оскільки відповідно до частини першої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України та достатніх доказів зібраних у справі, суд дійшов висновку, що відповідач при винесенні оскаржуваної постанови діяв у межах повноважень, на підставі, у спосіб передбачений законодавством, що спростовує вимоги адміністративного позову щодо визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЗК153/214/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-15 від 31.03.2020 року.

гає задоволенню, оскільки є похідною від позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено.

Згідно із положеннями статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

Разом з тим, згідно з принципом змагальності позивач має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.

Натомість в даному випадку позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами доводи на обґрунтування підстав зазначених у позовній заяві.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу своїх дій на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України та зважаючи на доводи адміністративного позову, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 90, 139, 242-246, 255 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Закарпатській області, Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 17 березня 2023 року.

СуддяС.А. Гебеш