Справа № 990/70/22
Суддя: Князєв Всеволод Сергійович
Дата ухвалення: 2023-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2023 року

м. Київ

Справа № 990/70/22

Провадження № 11-83заі22

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Князєва В. С.,

суддів Британчука В. В., Власова Ю. Л., Григор`євої І. В., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Желєзного І. В., Золотнікова О. С., Пількова К. М., Прокопенка О. Б., Ткача І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Чумаченко Т. А., Штелик С. П.

розглянула в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України про зобов`язання вчинити певні дії

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 18 липня 2022 року (судді Уханенко С. А., Кашпур О. В., Мацедонська В. Е., Мельник-Томенко Ж. М., Радишевська О. Р.),

УСТАНОВИЛА:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

1. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила (орфографія збережена):

«1) Вчинити дії щодо оцінки антиконституційно-протиправних рішень уряду по застосуванню не оприлюднених Державних будівельних норм та зобов`язати ВР створити парламентську слідчу комісію щодо переслідування МВС - власників будівель, через недотримання таємних ДБНів, з долученням доказів із рішень судової справи 640/17011/20. Залучити експертів ООН і ОБСЄ.

2) Визнати протиправним та скасувати таємний наказ урядовців № 287 від 31.10.2016 «Про затвердження ДБН В.1.1-7:2016 Пожежна безпека об`єктів будівництва» та наказ № 312 від 13.11.2014 «Про затвердження ДБН В.2.5-56:2014 «Системи протипожежного захисту».

3) Зобов`язати ВР і Уряд розглянути звернення правозахисних організацій України від 03.03.2022 та ратифікувати Римський статут Міжнародного кримінального суду ООН.».

2. Обґрунтовуючи ці вимоги, позивачка, пославшись на пункт 91 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 14 червня 2007 року у справі «Свято-Михайлівська Парафія проти України» (заява № 77703/01), зазначила, що органи державної влади з метою тиску на жителів м. Малина протягом тривалого часу незаконно відмовляють у реєстрації статуту Свято-Покровської громади-парафії Російської православної церкви закордоном (далі - РПЦЗ) м. Малина та всупереч зазначеному рішенню ЄСПЛ незаконно припинили дію розпорядження Житомирської обласної державної адміністрації від 14 березня 2002 року № 139. Надалі повідомила, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України було вражено цивільні об`єкти м. Малина. Це стало підставою для звернення членів РПЦЗ до поліції, а також прокурора Міжнародного кримінального суду (далі - МКС). Разом із цим через бездіяльність парламенту і уряду щодо нератифікації Римського статуту позивачка, яка також апелює до його положень, не може реалізувати свої права. Зауважила, що 03 березня 2022 року правозахисні організації України www.zmina.ua звернулися до органів державної влади з вимогою невідкладно прийняти законопроект № 2689 про ратифікацію Римського статуту. Надалі позивачка вказала не те, що зараз Україна почала відбудовувати зруйновані будівлі, однак не оприлюднені урядом Державні будівельні норми і норми Держпраці перешкоджають відновленню держави. Так, на офіційному вебсайті Верховної Ради України наявні накази від 31 жовтня 2016 року № 287 «Про затвердження ДБН В.1.1-7:2016 «Пожежна безпека об`єктів будівництва» та від 13 листопада 2014 року № 312 «Про затвердження ДБН В.2.5-56:2014 «Системи протипожежного захисту», підписані неуповноваженою особою, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, а самі ДБН не зареєстровані в Міністерстві юстиції України і не оприлюднені. Підсумовуючи викладене, позивачка зазначила, що права релігійної громади РПЦЗ м. Малина (зокрема і права позивачки) мають бути захищені від порушень вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також Конвенції про запобігання злочинові геноциду і покарання за нього.

Короткий зміст судових рішень суду попередньої інстанції

3. Суддя Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду ухвалою від 16 травня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишив без руху та встановив позивачці десятиденний строк для усунення визначених в ухвалі недоліків шляхом складення позовної заяви у новій редакції із зазначенням змісту позовних вимог відповідно до приписів частини першої статті 266 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), вичерпним викладом обставин на обґрунтування позовних вимог (зазначення конкретних юридичних фактів, з настанням яких сторони вступили між собою у спірні правовідносини), зазначенням підстав для об`єднання позовних вимог в одне провадження (в разі пред`явлення декількох вимог), обґрунтуванням порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача прав, свобод або законних інтересів позивачки, зазначенням доказів, що підтверджують вказані обставини.

4. Копію зазначеної ухвали позивачка отримала 03 червня 2022 року та в установлений у ній строк подала до Верховного Суду уточнену позовну заяву.

5. Перевіривши цю заяву, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що позивачка не усунула недоліки, про які йшлося в ухвалі від 16 травня 2022 року та ухвалою від 18 липня 2022 року повернув ОСОБА_1 позовну заяву на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС.

Короткий зміст та обґрунтування наведених в апеляційній скарзі вимог

6. В апеляційній скарзі позивачка просить скасувати ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 18 липня 2022 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

7. Обґрунтовуючи свої доводи, посилається на порушення судом першої інстанції міжнародних нормативно-правових актів, положень Конституції України та КАС щодо доступу до правосуддя, крім цього вказує на ігнорування судом практики ЄСПЛ щодо потреби уникнення надмірного формалізму при вирішенні питання про прийняття позовної заяви або скарги, оскільки це становить порушення права на справедливий суд, а також необхідності забезпечення не лише фактичного, а й реального доступу до правосуддя.

Позиція інших учасників справи стосовно апеляційної скарги

8. Від представника Верховної Ради України надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому він просить цю апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. Загалом наведені у відзиві мотиви збігаються з висновками суду першої інстанції, якими обґрунтовано оскаржувану ухвалу.

Рух апеляційної скарги

9. Ухвалою від 10 серпня 2022 року Велика Палата Верховного Суду відкрила провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , а ухвалою від 15 лютого 2023 року призначила її до розгляду в порядку письмового провадження, про що повідомлено учасників справи.

ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Установлені обставини справи, оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи

10. Положеннями статті 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

11. Відповідно до частини першої статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

12. Згідно із частиною четвертою статті 22 КАС Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, рішень, дій чи бездіяльності органів, які обирають (призначають), звільняють членів Вищої ради правосуддя, щодо питань обрання (призначення) на посади членів Вищої ради правосуддя, звільнення їх з таких посад, бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невнесення до Верховної Ради України законопроекту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою.

13. Відповідно до частини першої статті 21 КАС позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою. Правила об`єднання і роз`єднання позовів визначені статтею 172 КАС.

14. Форма та зміст позовної заяви закріплені у статті 160 КАС.

15. Згідно із частиною першою цієї статті у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

16. Відповідно до пунктів 4, 5, 9 частини п`ятої статті 160 КАС у позовній заяві зазначаються, зокрема: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; докази, що підтверджують вказані обставини; у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

17. Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів) (частина четверта статті 161 КАС).

18. Згідно із частиною першою статті 169 КАС суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, установлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

19. Частиною другою цієї статті визначено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

20. Як убачається з матеріалів справи, ухвалою судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16 травня 2022 року залишено без руху позовну заяву ОСОБА_1 та встановлено строк для усунення недоліків цієї позовної заяви.

21. Суд зауважив, що у позовній заяві разом з вимогами до Верховної Ради України про зобов`язання «створити парламентську слідчу комісію щодо переслідування МВС - власників будівель, через недотримання таємних ДБНів, з долученням доказів із рішень судової справи 640/17011/20», зобов`язання «розглянути звернення правозахисних організацій України від 03.03.2022 та ратифікувати Римський статут Міжнародного кримінального суду ООН» об`єднано вимоги до уряду, який визначено третьою особою у справі. За змістом позову цей висновок суду стосується вимог про: оцінку «антиконституційно-протиправних рішень уряду по застосуванню не оприлюднених Державних будівельних норм»; визнання протиправними і скасування наказів від 31 жовтня 2016 року № 287 «Про затвердження ДБН В.1.1-7:2016 «Пожежна безпека об`єктів будівництва» та від 13 листопада 2014 року № 312 «Про затвердження ДБН В.2.5-56:2014 «Системи протипожежного захисту», видавцем яких є Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України; зобов`язання, зокрема, Уряду України «розглянути звернення правозахисних організацій України від 03.03.2022 та ратифікувати Римський статут Міжнародного кримінального суду ООН».

22. Разом із цим суд зазначив, що за правилами частини четвертої статті 22 КАС Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні не всі справи, вимоги у яких заявлено до Кабінету Міністрів України, а лише ті, які стосуються оскарження його бездіяльності щодо невнесення до Верховної Ради України законопроекту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою.

23. Крім цього, зі змісту позовної заяви не вбачається підстав об`єднання цих вимог в одне провадження, враховуючи, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, якщо вони пов`язані між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги (статті 21 і 172 КАС).

24. Суд також зазначив, що виклад обставин, якими позивачка обґрунтувала свої вимоги про зобов`язання Верховної Ради України створити парламентську слідчу комісію «щодо переслідування МВС - власників будівель через недотримання таємних ДБНів», а також про ратифікацію Римського статуту, не дозволяє встановити існування в цій частині публічно-правового спору між ОСОБА_1 та Верховною Радою України, в якому парламент реалізовував свої владні (управлінські) повноваження, а не контрольну чи законотворчу функції. Із позовної заяви не вбачається, які саме дії чи бездіяльність парламенту у правовідносинах з позивачкою в цій частині призвели до порушення її прав. Водночас вимог про визнання дій або бездіяльності Верховної Ради України протиправною як передумови звернення з позовом про зобов`язання вчинити дії позов не містить.

25. Зауважив суд і на тому, що в частині вимог про зобов`язання Верховної Ради України розглянути звернення правозахисних організацій від 03 березня 2022 року у позові не наведено назв цих організацій, не вказано, чи є позивачка членом якоїсь із них, яким є результат розгляду зазначених звернень парламентом та які власне дії або бездіяльність у зв`язку із цим порушують її права чи законні інтереси.

26. У цій же ухвалі позивачці роз`яснено, що неусунення недоліків позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк матиме наслідком повернення позовної заяви.

27. На виконання вимог указаної ухвали ОСОБА_1 подала до Верховного Суду уточнену позовну заяву, у якій просила суд:

«1) Зобов`язати ВР і Уряд розглянути звернення правозахисних організацій України від 03.03.2022 та ратифікувати Римський статут Міжнародного кримінального суду ООН.

2) Визнати протиправним та скасувати таємний наказ урядовців № 287 від 31.10.2016 «Про затвердження ДБН В.1.1-7:2016 Пожежна безпека об`єктів будівництва» та наказ № 312 від 13.11.2014 «Про затвердження ДБН В.2.5-56:2014 «Системи протипожежного захисту».

3) Вчинити дії щодо оцінки антиконституційно-протиправних рішень уряду по застосуванню не оприлюднених Державних будівельних норм та зобов`язати ВР створити парламентську слідчу комісію щодо переслідування МВС - власників будівель, через недотримання таємних ДБНів, з долученням доказів із рішень судової справи 640/17011/20. Залучити експертів ООН і ОБСЄ.

4) Винести окрему ухвалу, якою визначити Московський патріархат - терористичною організацією причетною до ведення війни проти України та окупації Криму.».

28. Як убачається зі змісту уточненої позовної заяви, наведені у ній мотиви загалом є аналогічними тим, які зазначено у первісній редакції позову. Зокрема, позивачка повторила, що органи державної влади з метою тиску на жителів м. Малина протягом тривалого часу незаконно відмовляють у реєстрації статуту Свято-Покровської громади-парафії РПЦЗ м. Малина та всупереч рішенню ЄСПЛ від 14 червня 2007 року у справі «Свято-Михайлівська Парафія проти України» (заява № 77703/01) незаконно припинили дію розпорядження Житомирської обласної державної адміністрації від 14 березня 2002 року № 139. Крім цього, у зв`язку з ураженням внаслідок військової агресії російської федерації цивільних об`єктів м. Малина члени РПЦЗ звернулися до поліції та прокурора МКС, однак з огляду на бездіяльність парламенту і уряду щодо нератифікації Римського статуту позивачка, яка апелює до положень названого акта, не може реалізувати свої права. Також зазначила, що 03 березня 2022 року правозахисні організації України www.zmina.ua звернулися до органів державної влади з вимогою невідкладно прийняти законопроект № 2689 про ратифікацію Римського статуту. Указала, що наразі Україна почала відбудовувати зруйновані будівлі, однак не оприлюднені урядом Державні будівельні норми і «норми Держпраці» перешкоджають відновленню держави. Зокрема, на офіційному вебсайті Верховної Ради України містяться накази від 31 жовтня 2016 року № 287 «Про затвердження ДБН В.1.1-7:2016 «Пожежна безпека об`єктів будівництва» та від 13 листопада 2014 року № 312 «Про затвердження ДБН В.2.5-56:2014 «Системи протипожежного захисту», підписані неуповноваженою особою, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, а самі ДБН не зареєстровані в Міністерстві юстиції України і не оприлюднені. Підсумовуючи викладене, позивачка, як і у попередній редакції позовної заяви, зазначила, що права релігійної громади РПЦЗ м. Малина (зокрема і права позивачки) мають бути захищені від порушень вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також Конвенції про запобігання злочинові геноциду і покарання за нього.

29. Оцінивши нову редакцію позову на предмет виконання вимог ухвали від 16 травня 2022 року, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачка недоліків позовної заяви не усунула, та повернув її на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС.

30. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не ставить під сумнів мотивів суду, якими обґрунтовано наявність підстав для залишення позову без руху. Натомість аргументи скаржниці зводяться до того, що, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції порушив визначене Конституцією України та низкою положень міжнародних нормативно-правових актів право на доступ до суду, а також залишив поза увагою висновки ЄСПЛ щодо потреби уникнення надмірного формалізму при вирішенні питання про прийняття до розгляду заяви чи скарги.

31. Відповідно до частини першої статті 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

32. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина друга статті 308 КАС).

33. Перелік порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, визначений частиною третьою статті 317 КАС. Такими підставами є: якщо справу розглянуто неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою; справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі; судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

34. Враховуючи, що зазначених підстав наразі не встановлено, апеляційний перегляд здійснюється в межах наведених в апеляційній скарзі доводів згідно із частиною першою статті 308 КАС.

35. Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС позовна заява повертається позивачеві, якщо останній не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

36. Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції, Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що встановлені судом в ухвалі від 16 травня 2022 року недоліки цієї позовної заяви, зокрема, стосовно її невідповідності вимогам статей 160, 161 КАС, не можуть бути розцінені як прояв надмірного формалізму, адже є суттєвими і у своїй сукупності дійсно перешкоджали можливості вирішити питання про відкриття провадження за цією позовною заявою. Водночас позивачка була повідомлена про наслідки неусунення недоліків у встановлений судом строк і мала реальну можливість їх усунути у визначений в згаданій ухвалі спосіб.

37. Зі змісту уточненої позовної заяви, наданої позивачкою на виконання ухвали від 16 травня 2022 року, вбачається, що в ній наведено ті ж вимоги та їх обґрунтування, які не відрізняються від попередньої редакції позову, однак вимоги викладено в іншому порядку та доповнено вимогою про постановлення окремої ухвали. Доказів, які б підтверджували викладені нею в позові обставини, позивачка не надала.

38. Такі зміни у змісті позовних вимог не дають підстав для висновку про виконання позивачкою вимог ухвали від 16 травня 2022 року.

39. За цих обставин Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком суду першої інстанції про неусунення позивачкою зазначених у згаданій ухвалі недоліків та наявність передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС підстави для повернення позовної заяви.

40. Щодо доводів скаржниці про порушення її права на доступ до суду (права на судовий захист) Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне зазначити таке.

41. На підставі статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику ЄСПЛ та Європейської комісії з прав людини.

42. У пункті 37 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» ЄСПЛ нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть звужувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

43. Велика Палата Верховного Суду вважає, що повернення судом першої інстанції позивачці її позовної заяви в цій справі у зв`язку з невиконанням ухвали вказаного суду про усунення недоліків позовної заяви переслідує легітимну мету та має розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

44. Оскаржуване судове рішення зумовлене не будь-яким свавільним небажанням суду розглядати звернення позивачки до суду, а лише невиконанням нею процесуальних вимог закону щодо форми та порядку подання позовної заяви. Такого змісту дії не можуть свідчити про обмеження її права на судовий захист.

45. Розгляд позовної заяви, яка складена без дотримання передбачених КАС вимог, не передбачений положеннями процесуального законодавства.

46. При цьому згідно із частиною восьмою статті 169 КАС повернення позовної заяви не позбавляє права звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

47. Отже, оскаржуване судове рішення не перешкоджає доступу ОСОБА_1 до суду за умови дотримання нею вимог процесуального закону.

48. Стосовно зазначеного ОСОБА_1 у позові клопотання про надання відповідно до статті 160 КАС допомоги в оформленні позовної заяви Велика Палата Верховного Суду зауважує, що таке питання, вочевидь, має ставитися зацікавленою в цьому особою на етапі до пред`явлення позову, оскільки після подання позовної заяви відповідність її оформлення вимогам КАС є предметом судової оцінки.

49. Велика Палата Верховного Суду відхиляє посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені в постановах від 08 та 15 червня 2021 року у справах № 662/397/15-ц, 904/5726/19, а також постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 25 лютого 2020 року в справі № 620/142/19 (провадження № К/9901/15376/19) та від 09 вересня 2021 року в справі № 640/11377/20 (провадження № К/9901/21225/20) з огляду на їх нерелевантність справі, яка переглядається.

50. Так, у постановах від 08 та 15 червня 2021 року у справах № 662/397/15-ц, 904/5726/19 Велика Палата Верховного Суду не робила висновків щодо правильності застосування судами норм процесуального закону при поверненні позовної заяви чи скарги, оскільки ці справи переглядалися по суті позовних вимог. Так само не стосувалася цього питання постанова Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 640/11377/20 (провадження № К/9901/21225/20), оскільки предметом касаційного перегляду були судові рішення про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі з мотивів віднесення цього спору до юрисдикції господарського суду.

51. Щодо постанови від 25 лютого 2020 року у справі № 620/142/19 (провадження № К/9901/15376/19), то у ній суд касаційної інстанції скасував ухвалу апеляційного суду, визнавши помилковим повернення апеляційної скарги із суто формальної підстави, а саме у зв`язку з тим, що наданий до апеляційної скарги ордер не містив обов`язкових реквізитів, зокрема інформації про наявність / відсутність обмежень правомочностей адвоката, встановлених угодою про надання правової допомоги, оскільки, як з`ясував Верховний Суд, до апеляційної скарги було додано копію договору про надання правової допомоги, на підставі якого було видано зазначений ордер і у якому було вказано особу, якій надається правова допомога. Таким чином, обставини у зазначеній справі суттєво відрізняються від обставин справи, яка переглядається.

52. У решті доводи та міркування, викладені в апеляційній скарзі, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

53. Згідно зі статтею 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

54. Велика Палата Верховного Суду вважає, що ухвалу суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм процесуального права, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, а тому підстав для скасування ухвали суду немає.

Висновки щодо розподілу судових витрат

55. Відповідно до частини шостої статті 139 КАС якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

56. Оскільки Велика Палата Верховного Суду не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 312, 316, 322, 325 КАС, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 18 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. С. Князєв
Судді:В. В. Британчук К. М. Пільков
Ю. Л. Власов О. Б. Прокопенко
І. В. Григор`єва І. В. Ткач
М. І. Гриців О. С. Ткачук
Д. А. Гудима В. Ю. Уркевич
Ж. М. Єленіна Т. А. Чумаченко
І. В. Желєзний С. П. Штелик
О. С. Золотніков