Справа № 400/13580/21
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2023-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2023 р. № 400/13580/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес-ТЕП", вул. Спаська, 75 А/1, оф.201, Миколаїв, 54001,

до відповідачів:Головного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, Державної податкової служби України, Львівська площа, 8, м. Київ, 04053, ,

про:визнання протиправним та скасування рішення від 14.12.2021 № 3520456/42180404, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю БІЗНЕС-ТЕП (далі позивач) звернулося до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі відповідач-1) та Державної податкової служби України (далі відповідач-2), в якій просить визнати протиправними та скасувати рішення комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС у Миколаївській області від 14.12.2021 № 3520456/42180404; зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати податкові накладні ТОВ «БІЗНЕС-ТЕП» від 10.09.2021 № 12 в Єдиному реєстрі податкових накладних.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що надав на розгляд комісії відповідача-1 достатній пакет документів для підтвердження здійснення господарських операцій з купівлі-продажу транспортних засобів, які сукупно свідчать про їх реальне здійснення і підтверджують придбання, реалізацію товару, його реальне переміщення ланцюгами постачання. Позивач вказує, що можливість надання платником податків вичерпного переліку документів на підтвердження правомірності формування та подання податкової накладної прямо залежить від чіткого визначення податковим органом конкретного виду критерію оцінки ризиків. Вживання податковим органом загального посилання на пункт 8 Критеріїв оцінки є неконкретизованим та призводить до необґрунтованого обмеження права платника податків бути повідомленим про необхідність надання документів за вичерпним переліком відповідно до критерію зупинення реєстрації податкової накладної. Невиконання податковим органом встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності. Позивач надав комісії пояснення та документи для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних в ЄРПН, але комісія проігнорувала надані позивачем документи.

Відповідачі подали до суду спільний відзив, в якому проти позовних вимог заперечують та просять відмовити позові, зазначаючи, що позивач на момент здійснення операцій з продажу автомобілів третім особам не набував права власності на автомобілі, які продавав, тому такий правочин є нікчемним. У зв`язку з цим, вказують відповідачі, на момент укладення договору купівлі-продажу з резидентом України у позивача було відсутнє право на продаж товару транспортного засобу. Відповідачі наполягають, що оскільки позивач не реєстрував право власності на ввезені ним автотранспортні засоби, він не міг виступати продавцем за договором купівлі-продажу транспортних засобів третій особі і не мав права на виписку та реєстрацію податкових накладних за такою господарською операцією.

Позивач не подав відповідь на відзив, натомість подав заперечення, в яких зазначає, що у разі здійснення імпорту транспортного засобу на територію України, суб`єктом господарювання, діяльність яких пов`язана з реалізацією транспортних засобів (торгуючою організацією), з метою подальшого продажу, право власності на такий транспортний засіб виникає у такого суб`єкта господарювання з моменту фактичної передачі товару від нерезидента. Після проходження митних формальностей стосовно такого транспортного засобу (розмитнення), такий суб`єкт господарювання має право здійснити його продаж третім особам (як фізичним так і юридичним) без так званої «постановки на облік» (першої реєстрації в підрозділах Державтоінспекції) і це відповідає чинному законодавству України. Щодо посилання контролюючого органу на отриману податкову інформацію і додані відповідно документи (службові записки та листи) відповідач зазначив, що позаяк ця інформація і наявна в контролюючого органу, вона не була підставою для прийняття рішення Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, оскільки ані в квитанції про зупинення податкової накладної, ані в самому спірному рішенні відсутні посилання на таку податкову інформацію. Позивач зауважує, що в жодному з цих документів не міститься жодного посилання на господарську операцію, що відображена у спірній податковій накладній, а тому не може вплинути на факт її реєстрації/нереєстрації в ЄРПН.

У зв`язку з відсутністю заяв сторін про розгляд справи з викликом (повідомленням) сторін, суд, відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянув справу в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Безпосередньо, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши докази, що містяться у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, суд установив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Позивач виписав на користь Товариство з обмеженою відповідальністю „ВТК Агро-Еліт податкову накладну від 10.09.2021 № 12.

До Єдиного реєстру податкових накладних (ЄРПН) позивач направив податкову накладну 21.09.2021.

У той саме день (21.09.2021) Автоматизованою системою «Єдине вікно подання електронних документів» ДПС України за результатами обробки податкової накладної були сформовані квитанції про зупинення реєстрації на підставі відповідності платника податків пункту 8 Критеріїв ризиковості платника податків. Запропоновано надати пояснення та копії документів щодо підтвердження інформації, зазначеної в ПН/РК, для розгляду питання прийняття рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Позивач, скориставшись своїм правом на надання пояснень від 09.12.2021 № 07/12-ДПС, до яких додав копії таких документів: контракту від 29.12.2020 № 21/20-CA/BZ, інвойсу від 26.03.2021 № 210326.8-CAU/BZTP, митної декларації від 30.03.2021 № UA305160/2021/021291, договору купівлі-продажу транспортного засобу від 10.09.2021 № 635/21, видаткової накладної від 13.09.2023 № 1332, акту прийому-передачі від 13.09.2021 № 635/21, довіреності від 13.09.2021 № 4, платіжного доручення від 10.09.2021 № 1848, оборотно-сальдової відомості за 361 рахунком.

Надання позивачем відповідачу-1 саме такого переліку документів суд установив з пояснень позивача, відповідачами не заперечених, копій цих документів, долучених до позовної заяви.

За результатами розгляду поданих документів комісія з питань зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС у Миколаївській області прийняла від 14.12.2021 № 3520456/42180404 про відмову в реєстрації податкової накладної від 10.09.2021 № 12.

Рішення мотивоване ненаданням платником податку копій документів: первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження та розвантаження продукції, складських документів, рахунків-фактури/інвойсів, актів приймання-передачі товарів, накладних. У додатковій інформації зазначено, що платником не надано копії документів, що підтверджують право власності ТОВ „Бізнес-Теп на відповідні транспортні засоби на дату реалізації та платником не надано копії документів щодо зберігання (гаражування) транспортних засобів.

Отже, спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з прийняттям відповідачем-1 рішення від 14.12.2021 № 3520456/42180404 про відмову в реєстрації податкової накладної від 10.09.2021 № 12.

Спірні правовідносини підлягають дослідженню в площині та межах відмови податковим органом в реєстрації податкових накладних, в тому числі обґрунтування та процедури прийняття відповідачем-1 такого рішення.

Ухвалюючи рішення по суті спору, суд виходить з такого.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

Відповідно до пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України, реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Порядок визначає механізм прийняття рішень про реєстрацію / відмову в реєстрації податкових накладних / розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Реєстр), реєстрацію яких відповідно до пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України (далі - Кодекс) зупинено в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України, визначає Порядок прийняття рішень про реєстрацію/ відмову в реєстрації податкових накладних/ розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затверджений наказом Міністерства фінансів України 12.12.2019 № 520 (далі Порядок № 520).

Згідно з пунктом 2 Порядку № 520, прийняття рішень про реєстрацію / відмову в реєстрації податкових накладних / розрахунків коригування в Реєстрі, реєстрацію яких зупинено, здійснюють комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі головних управлінь Державної податкової служби України в областях, м. Києві та Офісу великих платників податків ДПС (далі - комісія регіонального рівня).

Відповідно до пункту 4 Порядку № 520, у разі зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі платник податку має право подати копії документів та письмові пояснення стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію / відмову в реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування в Реєстрі.

За нормами пунктів 5, 6 Порядку № 520, перелік документів, необхідних для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію / відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі, реєстрацію яких зупинено в Реєстрі, може включати:

договори, зокрема зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них;

договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлено повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції;

первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм і галузевої специфіки, накладні;

розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків;

документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачено договором та/або законодавством.

Письмові пояснення та копії документів, зазначених у пункті 5 цього Порядку, платник податку має право подати до контролюючого органу протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов`язання, відображеного в податковій накладній / розрахунку коригування.

За пунктом 9 Порядку № 520, письмові пояснення та копії документів, подані платником податку до контролюючого органу відповідно до пункту 4 цього Порядку, розглядає комісія регіонального рівня.

Пункт 11 Порядку № 520 визначає, що комісія регіонального рівня приймає рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування в Реєстрі в разі:

ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено в Реєстрі;

та/або ненадання платником податку копій документів відповідно до пункту 5 цього Порядку;

та/або надання платником податку копій документів, складених/оформлених із порушенням законодавства.

Відповідно до пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Податкова накладна виписана 10.09.2021.

Суд установив, що відповідачу-1 подавався документ, який підтверджує настання першої події (зарахування коштів) саме 10.09.2021 платіжне доручення від 10.09.2021 № 1848.

У Рішенні вказано, що підставою для відмови у реєстрації податкової накладної є ненадання платником податку копій документів «первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складських документів (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунків-фактури/інвойсів, актів приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладних (документи, які не надано підкреслити)». Нічого з наведеного у Рішенні не підкреслено.

Додатково (до твердження про ненадання платником податку копій документів) контролюючий орган у Рішенні зазначив: «не надано копій документів, що підтверджують право власності платника ТОВ «БІЗНЕС ТЕП» на відповідні транспортні засоби на дату реалізації та платником не надано копії документів щодо зберігання (гаражування) транспортних засобів».

У відзиві відповідачі пояснили, чому, на їхню думку, позивач не мав права на виписку податкової накладної: «… позивач, виступаючи продавцем за договором купівлі-продажу транспортного засобу, не набував у законному порядку права власності на цей автотранспортний засіб, який в наступному був ним проданий іншій юридичній особі. Позивач не здійснював державну реєстрацію транспортного засобу на своє ім`я, а для підтвердження свого права володіння транспортним засобом з метою його продажу, надав до суду виписку з оборотно-сальдової відомості. Статтею 658 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Відповідно до висновку Верховного суду, викладеному у постанові від 30.10.2019р. №683/2694/16-ц, право власності транспортний засіб виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону. Як вбачається з матеріалів справи, Позивач на момент здійснення операцій з продажу автомобілів третім особам сам не набував права власності на автомобілі, які продавав, такий правочин є нікчемним відповідно до положень ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України. А відтак, на момент укладення договору купівлі-продажу з резидентом України на ввезений автомобіль на митну територію України у Позивача було відсутнє право на продаж товару - транспортного засобу, яке належить виключно власникові товару відповідно до положень ч. 1 ст. 658 ЦК України …».

Отже, на думку відповідачів, обов`язковою умовою для реєстрації податкової накладної було надання позивачем документа, що підтверджує державну реєстрацію транспортного засобу. Відсутність такої реєстрації свідчить про недійсність правочину та, відповідно, про незаконність виписки позивачем податкової накладної.

Суд визнав доводи відповідачів хибними з огляду на таке.

1. Згідно з частиною другою статті 215 Цивільного кодексу України, недійсним є правочин якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

У частині третій статті 215 Цивільного кодексу України вказано, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до підпункту 20.1.30 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право звертатися до суду, у тому числі подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюваних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, пов`язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами.

Відповідачі не довели факт визнання укладеного позивачем і Товариством з обмеженою відповідальністю «ВТК АГРО-ЕЛІТ» (покупець транспортного засобу) договору недійсним; доводи про нікчемність цього договору не обґрунтовані відповідними нормами Цивільного кодексу України. До того ж, наявність у контролюючого органу певних сумнівів щодо відповідності договору нормам Цивільного кодексу України не є підставою для відмови у реєстрації податкової накладної.

За логікою відповідачів, якщо позивач не мав права продажу транспортного засобу, то не мав права й складання первинних документів на підтвердження відповідної господарської операції (зокрема, податкової накладної). Отже, у розвиток цього твердження, контролюючий орган як причину відмови у реєстрації податкової накладної мав вказати «надання платником податку копій документів, складених з порушенням законодавства». Проте, як вказано вище, причиною для відмови у Рішенні зазначено «ненадання платником податку копій документів».

2. Відповідно до статті 658 Цивільного кодексу України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Отже, навіть якщо погодитися з відповідачами в тому, що позивач не був власником транспортного засобу, з цієї обставини не слідує беззаперечний висновок про неможливість продажу. До того ж, у статті 201 Податкового кодексу України вказано, що податкову накладну складає платник податку продавець, а не власник.

3. Посилання відповідачів на постанову Верховного Суду від 30.10.2019 у справі № 683/2694/16-ц суд визнав недоречними, оскільки висновок про те, що обов`язковою умовою для переходу права власності на транспортний засіб є державна реєстрація такого транспортного засобу (що вчиняється відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів») Верховний Суд зробив на підставі чинної до 01.01.2013 редакції частини четвертої статті 334 Цивільного кодексу Україні, якою передбачалося, що якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. З 01.01.2013 частиною четвертою статті 334 Цивільного кодексу України встановлено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Інформація про зберігання (гаражування) транспортного засобу не має відношення до інформації, що зазначена у податкових накладних.

Суд визнав рішення відповідача-1 таким, що не відповідає критеріям законності та вмотивованості.

Наявними у справі доказами доведений факт надання позивачем договорів, первинних документів щодо постачання / придбання товарів, розрахункових документів.

Письмовими поясненнями платника податку підтверджується інформація, зазначена у податковій накладній. Відповідно, на розгляд комісії платник податку подає первинні документи, які мають відношення саме до тієї господарської операції, що зазначена у податковій накладній (у цьому випадку операції з купівлі-продажу транспортного засобу), а не будь-які документи, що мають відношення до цього транспортного засобу.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачі не довели суду існування обставин, якими обгрунтовані оскаржувані позивачем рішення про відмову в реєстрації податкових накладних.

Отже, відповідачі не довели правомірність оскаржуваних позивачем рішення від 14.12.2021 № 3520456/42180404.

Суд не надав оцінку викладеним у відзиві аргументам відповідачів про наявність інформації «…яка вказує на здійснення ймовірно ризикових операцій з метою мінімізації податкового навантаження при імпорті транспортних засобів, а саме внесення завідомо неправдивих відомостей до виписаних службовими особами ТОВ «Бізнес-Теп» податкових накладних».

Висновок контролюючого органу про ризиковість господарської операції став підставою для зупинення реєстрації податкових накладних, проте не міг бути достатньою підставою для відмови в їх реєстрації.

Повідомлена відповідачами інформація про результати документальної перевірки позивача, за результатами якої було встановлено порушення позивачем обов`язку реєстрації податкових накладних, жодним чином не доводить правомірність рішень відповідача про відмову у реєстрації податкових накладних.

Задовольняючи позовні вимоги щодо покладення на відповідача-2 обов`язку зареєструвати податкову накладну від 10.09.2021 № 12, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні. Тобто законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Як свідчить зміст Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, ухвалюючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень. Тобто дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

Натомість у цьому випадку суд не вважає повноваження відповідача-2 дискреційними, оскільки відповідач-2 не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Задоволення позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача-2 зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних спірну податкову накладну є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Отже, для відновлення порушених прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача-2 зареєструвати податкову накладну від 10.09.2021 № 12.

Позов належить задовольнити.

Судові витрати у справі становить судовий збір у сумі 2 270 грн за подання позовної заяви та 2 000 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За правилами статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу в сумі 2 000 грн позивач надав суду такі документи:

- копію договору від 01.04.2021 № 13-04/21 про надання правової допомоги, укладеного позивачем з Адвокатським об`єднанням «БОНА ФІДЕ», відповідно до пункту 1.1 якого замовник (позивач) доручає, а об`єднання приймає на себе обов`язки надавати замовнику комплекс юридичних послуг, представляти інтереси замовника в суді, у зв`язку з цим об`єднання бере на себе виконання правової роботи;

- копію акта виконаних робіт від 17.12.2021 на суму 2 000 грн, складений про те, що за договором від 01.04.2021 № 13-04/21 виконавцем (Адвокатським об`єднанням) були надані юридичні послуги з оскарження рішень комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкової накладної ГУ ДПС у Миколаївській області від 14.12.2021 № 3520456/42180404:

правова (правнича) консультація клієнта, роз`яснення положень законодавства, якими врегульовані спірні правовідносини, та визначення правової позиції витрачена одна година роботи вартістю 500 грн;

вивчення наданих документів та їх аналіз витрачено 1 годину роботи вартістю 500 грн за годину, всього 500 грн;

підготовка позовної заяви витрачено 2 години роботи вартістю 500 грн за годину, всього 1000 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідачі проти стягнення витрат на правову допомогу заперечують, зазначаючи, що позивач не підтвердив доказами, що правові послуги надані саме адвокатом, так само, як і факт дійсного надання таких послуг.

Суд вказує, що позивач додав до позовної заяви копію договору про надання правової допомоги, укладеного з адвокатським об`єднанням.

Стороною договору про надання правової допомоги може бути адвокатське об`єднання. У такому разі від імені адвокатського об`єднання договір про надання правової допомоги підписується учасником адвокатського об`єднання, уповноваженим на це довіреністю або статутом адвокатського об`єднання (частина п`ята статті 15 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

За нормами частини першої статті 15 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатське об`єднання є юридичною особою, створеною шляхом об`єднання двох або більше адвокатів (учасників), і діє на підставі статуту.

Отже, зазначені в акті виконаних робіт від 17.12.2021 види юридичних послуг були надані саме адвокатом, оскільки лише адвокат може бути членом адвокатського об`єднання.

До складу заявлених витрат на правову допомогу адвоката не належить представництво інтересів у суді або інших органах. Надана у справі правова допомога обмежується консультацією, роз`ясненням, вивченням наданих документів та підготовкою позову. Позовна заява підписана посадовою особою позивача. За таких умов не є необхідним подання позивачем ордеру на надання професійної правничої допомоги, а суду не належить з`ясовувати прізвище, ім`я та по батькові адвоката (-ів) члена (-ів) Адвокатського об`єднання «БОНА ФІДЕ», який (-і) надав (-ли) позивачу правову допомогу.

Суд вважає вартість наданої позивачу правової допомоги 2 000 грн співмірною і обґрунтованою.

Розподіляючи судові витрати, суд виходить з того, що саме внаслідок дій відповідача-1 виник спір між сторонами, тому судові витрати належить стягнути за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись статтями 2, 19, 139, 241 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес-ТЕП" (вул. Спаська, 75 А/1, оф.201, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код: 42180404) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код: 44104027), Державної податкової служби України (Львівська площа, 8, м. Київ, 04053, ідентифікаційний код: 43005393) задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС у Миколаївській області від 14.12.2021 № 3520456/42180404 про відмову в реєстрації податкової накладної від 10.09.2021 № 12.

Зобов`язати Державну податкову службу України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8, ідентифікаційний код за ) зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних подану 21.09.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю „Бізнес-Теп податкову накладну від 10.09.2021 № 12.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код: 44104027) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес-ТЕП" (вул. Спаська, 75 А/1, оф.201, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код: 42180404) судовий збір у сумі 2 270 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код: 44104027) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес-ТЕП" (вул. Спаська, 75 А/1, оф.201, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код: 42180404) витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 2 000 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Птичкіна