Справа № 520/9229/21
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2023-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

16 березня 2023 року

м. Київ

справа №520/9229/21

адміністративне провадження № К/990/2954/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мельник-Томенко Ж.М.,

суддів - Жука А.В.,

Мартинюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2021 (головуючий суддя - О.В. Присяжнюк, судді - Л.В. Любчич, Я.В. П`янова)

у справі № 520/9229/21

за позовом ОСОБА_1

до Харківської обласної прокуратури,

Кабінету Міністрів України

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківської обласної прокуратури, Кабінету Міністрів України, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України в частині не виконання зобов`язань, передбачених пунктом 13 Розділу XII «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII та пунктом 3 «Прикінцевих положень» Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» № 79-VІІІ від 28.12.2014 з приводу не приведення своїх нормативно-правових актів та не приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цими Законами; не внесення на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цими Законами України, не забезпечення перегляду і скасування міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів, що суперечать цьому Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», що призвело до невиплати Харківською обласною прокуратурою за період роботи з 15.07.2015 по 26.03.2020 ОСОБА_1 належну заробітну плату, з урахуванням посадового окладу, визначеного статтею 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ, чим заподіяно матеріальних збитків у сумі 1 529 370, 15 грн.;

- визнати протиправною бездіяльність в діях Харківської обласної прокуратури щодо не нарахування та невиплати прокурору відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_1 заробітної плати за період роботи з 27.03.2020 по 19.08.2020, з урахуванням посадового окладу, визначеного приписами статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ, чим заподіяно матеріальних збитків у сумі 214 139, 75 грн.;

- зобов`язати Харківську обласну прокуратуру здійснити перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 за період роботи з 15.07.2015 по 19.08.2020, відповідно до вимог статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ;

- стягнути з Держави України в особі Харківської обласної прокуратури та Кабінету Міністрів України на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду - грошові кошти, у вигляді невиплаченої частини належної заробітної плати, з урахуванням посадового окладу, визначеного статтею 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ за період роботи з 15.07.2015 по 19.08.2020 у сумі 1 743 509, 90 грн., які складають різницю між отриманою заробітною платою за цей період.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідачем у період роботи з 15.07.2015 по 19.08.2020 розрахунки сум на оплату праці та їх виплата проводились не згідно приписів статті 81 Закону України «Про прокуратуру», а відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури». Також позивач зазначає, що рішенням Конституційного Суду України № 6-р/2020 від 26.03.2020 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого положення пункту 26 розділу VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, окреме положення пункту 26 розділу VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ від 14.10.2014 із змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними). Тому, на переконання позивача, підстави для не нарахування заробітної плати в порядку та в розмірах, передбачених статтею 81 Закону України «Про прокуратуру» були відсутні.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.08.2021 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Харківської обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 частини заробітної плати у вигляді посадового окладу визначеного за частиною третьою статті 81 Закону України «Про прокуратуру», за період з 27.03.2020 по 19.08.2020. Зобов`язано Харківську обласну прокуратуру здійснити перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 за період з 27.03.2020 по 19.08.2020, включно, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного статтею 81 Закону України «Про прокуратуру», та виплатити різницю недоотриманої суми заробітної плати з відрахуванням податків та обов`язкових платежів. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з того, що рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020 не впливає на спірні правовідносини по 26.03.2020, оскільки виникли до його прийняття, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності. Водночас суд першої інстанції дійшов висновку, що у зв`язку з прийняттям рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020 з 27.03.2020 по 19.08.2020 у позивача виникло право на отримання заробітної плати відповідно до статті 81 Закону України «Про прокуратуру».

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2021 рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасовано. Прийнято постанову, якою в задоволенні цих позовних вимог відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач у період 27.03.2020 по 19.08.2020 не мав статусу прокурора окружної прокуратури та відповідно на нього не поширювалося положення норм частини третьої статті 81 Закону України «Про прокуратуру» щодо розмірів посадових окладів прокурора окружної прокуратури.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанцій, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Підстави, на яких подана касаційна скарга позивач вказує пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Обґрунтовуючи посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України скаржник зазначає, що станом на дату подання касаційної скарги відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування статті 81 Закону України «Про прокуратуру» у подібних правовідносинах.

Ухвалою Верховного Суду від 07.02.2022 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

У відзиві на касаційну скаргу Кабінет Міністрів України з доводами та вимогами касаційної скарги не погоджується, просить постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 14.03.2023 адміністративну справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

Касаційне провадження у справі, що розглядається, відкрито з підстави, зокрема, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Спірним при перегляді справи в касаційному порядку є питання з приводу не нарахування та невиплати позивачу заробітної плати у період з 27.03.2020 по 19.08.2020 у порядку та розмірі, передбаченому статтею 81 Закону України «Про прокуратуру».

Верховний Суд враховує, що після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховним Судом сформовано правову позицію у подібних правовідносинах щодо застосування частини третьої статті 81 Закону України «Про прокуратуру» з врахуванням рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020 до прокурорів, які не пройшли атестацію у період проведення заходів реформування прокуратури, запроваджених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», зокрема у постановах від 26.05.2022 у справі № 540/1268/21, від 14.07.2022 у справі № 240/1984/21, від 14.07.2022 у справі № 160/13767/20 та ін.

Так, у постанові від 14.07.2022 у справі № 160/13767/20 Верховний Суд наголосив, що принцип законності вимагає, щоб органи державної влади мали дозвіл на вчинення певних дій та в наступному діяли виключно в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України.

У цьому зв`язку Верховний Суд підкреслив, що правове регулювання оспорюваних позивачем питань щодо виплати заробітної плати, визначено спеціальним Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», що набрав чинності 25.09.2019, яким передбачена переатестація прокурорів. Отже, на момент виникнення спірних правовідносин у цій справі, діяла нова редакція статті 81 Закону України «Про прокуратуру».

Сам Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» визначає умови переведення прокурорів, процедуру проходження атестації і відповідно порядок оплати праці прокурорів на період проведення їх атестації.

Згідно з пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури. За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Отже, правовий статус зазначених вище прокурорів, який вони мали до набрання чинності цим Законом, характеризується і державними гарантіями щодо виплати заробітної плати з відповідних джерел фінансування. Тобто правове регулювання оплати праці, яке існувало до прийняття спеціального Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» здійснювалося у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Системний аналіз приписів Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», дозволяє зробити висновок, що на зазначений період (тобто, до дня звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури) оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», яка була чинною у оспорюваний позивачем період.

Згідно з пунктами 1, 2, 6 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» затверджено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури згідно з додатками 1-5; надано право керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці: 1) установлювати: працівникам органів прокуратури посадові оклади відповідно до затверджених цією постановою схем посадових окладів, а також зазначено, що видатки, пов`язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання органів прокуратури. Упорядкування посадових окладів окремих працівників органів прокуратури здійснюється в межах затвердженого фонду оплати праці.

Водночас, ті прокурори, які переведені на посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора, отримують заробітну плату згідно зі статтею 81 Закону України «Про прокуратуру» зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури».

Верховний Суд звернув увагу, що положеннями пункту 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» запроваджено різні підходи до оплати праці прокурорів залежно від проходження чи непроходження атестації.

Тому прирівняння посадового окладу позивача до посадових окладів прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури за відсутності факту переведення його на посаду прокурора в ці установи, суперечить вимогам Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури».

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.05.2022 у справі № 540/1268/21 та від 14.07.2022 у справі № 240/1984/21.

Стосовно застосування рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 у справі № 6-р/2020, яким було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» зі змінами, застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, Верховний Суд у наведених вище справах зазначив таке.

Відповідно до юридичної позиції Конституційного Суду України, сформульованої у цьому рішенні (абзаці одинадцятий підпункту 2.2 пункту), заробітна плата прокурорів, як елемент організації та порядку діяльності прокуратури в розумінні статті 131-1 Основного Закону України, має визначатися виключно законом.

Таким чином, Конституційний Суд України дав тлумачення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» зі змінами в розумінні статті 131-1 Основного Закону України, яка водночас відповідно до іншого рішення Конституційного Суду України від 18.06.2020 № 5-р (II)/2020 вказує на те, що за новим конституційним правопорядком прокуратуру як інститут, що виконує функцію кримінального переслідування, структурно вмонтовано в загальну систему правосуддя.

Конституція України, як неодноразово зазначив Верховний Суд у своїх постановах від 21.09.2021 у справі № 160/6204/20, від 13.10.2021 у справі № 560/4176/19, від 26.11.2021 у справі № 200/14545/19-а, віднесла прокурорів у розділ правосуддя, змінила характер їх діяльності з загального нагляду на основну функцію кримінального обвинувачення та запровадила нові принципи в проведенні оцінювання прокурорів. Таке оцінювання було визначено на законодавчому рівні і стосувалось без винятку усіх прокурорів, які мали бажання продовжувати працювати у органах прокуратури.

Тобто Рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 у справі №6-р/2020, на яке посилався позивач, стосується приписів статті 81 Закону України «Про прокуратуру» зі змінами, офіційне тлумачення яких здійснено в розумінні статті 131-1 Основного Закону України і пов`язане з організацією і порядком діяльності прокуратури нової якості - функцією кримінального обвинувачення та проведення кадрового перезавантаження через оцінювання прокурорів. А тому застосування статті 81 Закону України «Про прокуратуру» зі змінами в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» без обмежень у цій справі, пов`язується із фактом переведення прокурорів (після їхньої атестації) на посади в «новоутворені»/»оновлені» прокуратури (відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури»).

Отже, за висновком Верховного Суду у вказаних справах, до прокурора, який не пройшов успішно атестацію та не переведений за її наслідками на посаду в Офіс Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури, застосуванню підлягають приписи абзацу 3 пункту 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», зі змісту якого слідує, що на період до дня звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури оплата праці прокурорів, які не завершили процедуру атестації, здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури, а саме: постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

За правилами пункту 4 частини першої статті 339 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові вже викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом.

Відповідно до частини другої статті 339 Кодексу адміністративного судочинства України про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.

Враховуючи вищевикладене та те, що суд апеляційної інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального права, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку щодо наявності підстав для закриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 327, 341, 339, 345, 355 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ухвалив:

Закрити касаційне провадження № К/990/2954/22 у справі № 520/9229/21 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2021 у справі № 520/9229/21 за позовом ОСОБА_1 до Харківської обласної прокуратури, Кабінету Міністрів України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Головуючий Ж. М. Мельник-Томенко

Судді А. В. Жук

Н. М. Мартинюк