Справа № 240/17896/22
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2023-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року м. Житомир справа № 240/17896/22

категорія 112050000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Романченка Є.Ю., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Міністерство оборони України та квартирно - експлуатаційний відділ м. Житомир,

встановив:
До Житомирського окружного адміністративного суду надійшов вказаний позов, у якому ОСОБА_1 просить:

- визнати протиправними дії командування та житлової комісії військової частини НОМЕР_1 та скасувати спільне рішення командування та житлової комісії військової частини НОМЕР_1 оформлене, у формі протоколу від 13 липня 2020 року за №8 та від 23 квітня 2021 року за №4 в частині, що стосується ОСОБА_1 ;

- зобов`язати житлову комісію та командування військової частини НОМЕР_1 здійснити розрахунок виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле примішення з урахуванням граничної вартості будівництва 1 кв.м. загальної площі житла в регіоні щодо ОСОБА_1 та розглянути її засіданні, прийняти і включити ОСОБА_1 в Списки осіб, які перебувають на квартирному обліку, мають право та надали згоду на отримання грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення;

- зобов`язати житлову комісію та командування військової частини НОМЕР_1 підготувати Список виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення у Військовій частині НОМЕР_1 щодо ОСОБА_2 та направити на затвердження Головного квартирно-експлуатаційного управління для внесення на розгляд Комісії з контролю Збройних сил України.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтував тим, що спільні рішення командування військової частини НОМЕР_1 та житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , що оформлені протоколом від 13.07.2020 № 8 та від 23.04.2021 № 4 є неправомірними та такими, що порушують конституційні права та гарантії позивача на отримання грошової компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення, оскільки діючим законодавстом у сфері соціального захисту військовослужбовців не передбачено права вказаних суб"єктів владних повноважень на прийняття рішення про обхід позивача у черзі при вирішення питання отримання грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 21.09.2022 вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 19.10.2022.

19.10.2022 підготовче засідання не відбулося у зв"язку з неявкою сторін. Чергове засідання призначено на 31.10.2022.

У підготовчому засіданні 31.10.2022 оголошено перерву до 07.11.2022.

07.11.2022 підготовче засідання не відбулося у зв"язку з неявкою сторін. Чергове засідання призначено на 24.11.2022.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 24.11.2022 до участі в справі залучено третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Міністерство оборони України та квартирно - експлуатаційний відділ м. Житомир (далі КЕВ м. Житомир). Також вирішено витребувати від житлової комісії військової частини НОМЕР_1 належним чином засвідчену копію рішення у формі протоколу від 13 липня 2020 року № 13 та належним чином засвідчену копію рішення у формі протоколу від 23 квітня 2021 року № 4. Чергове засідання призначено на 14.12.2022.

12.12.2022 представником військової частини НОМЕР_1 подано до суду відзив з проханням відмовити позивачеві в задоволені позовних вимог повністю, оскільки такі є безпідставними та необґрунтованими. Зазначив, що позивача звільнено з військової служби за контрактом у запас, на день звільнення йому не виповнилося 60 років, а тому відсутні підстави вважати позивача звільненим у відставку, а отже таким, що має право на отримання грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення.

За наслідком проведення підготовчого засідання 14.12.2022, Житомирським окружним адміністративним судом постановлено ухвалу про відмову у задоволенні клопотання представника військової частини НОМЕР_1 про зупинення провадження у справі. Чергове засідання призначено на 11.01.2023.

09.01.2023 на адресу суду надійшли витребувані ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 24.11.2022 докази.

10.01.2023 Міністерством оборони України подано на адресу суду письмові пояснення, в яких зазначено, що реалізація ОСОБА_1 права на житло, шляхом отримання грошової компенсації, має відбуватися виключно у спосіб та порядку, передбаченому спеціальним нормативно-правовими актами.

11.01.2023 протокольною ухвалою, без виходу до нарадчої кімнати, судом вирішено закрити підготовче засідання та призначити справу до судового розгляду на 26.01.2023.

26.01.2023 розгляд справи не відбувся у зв"язку з оголошеною повітряною тривогою на території Житомирської області. Наступне судове засідання призначено на 09.02.2023.

У судовому засіданні призначеному на 09.02.2023, судовий розгляд справи було відкладена на 02.03.2023.

У судовому засіданні призначеному на 02.03.2023, суд, зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, без виходу до нарадчої кімнати, постановив ухвалу про подальший розгляд справи в письмовому провадженні, яку занесено секретарем судового засідання до протоколу судового засідання.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі з мотивів наведених у позовній заяві та просить суд задовольнити позов у повному обсязі. Представник військової частини НОМЕР_1 заперечував проти заявлених позовних вимог у повному обсязі з мотивів наведених у відзиві на позовну заяву. Представник КЕВ м. Житомир у судовому засіданні також зазначив про безпідставність вимог ОСОБА_1 та просить повіністю відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши з цього приводу наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Встановлено, що ОСОБА_1 являється ветераном військової служби та учасником бойових дій, що засвідчується посвідченням УБД серія АБ від 04 лютого 2004 року.

07 лютого 2004 року відповідно до наказу Головнокомандувача Сухопутних військ Збройних Сил України №29 від 07 лютого 2004 року капітана ОСОБА_1 , заступника командира аеромобільної роти інструктора повітряно-десантної підготовки 13 окремого аеромобільного батальйону 95 окремої аеромобільної бригади 8 армійського корпусу було звільнено з військової служби у запас а п. 63 пп «а» (після закінчення строку контракту, з правом носіння військової форми).

Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 29 березня 2013 року ОСОБА_1 було знято з квартирного обліку, однак рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 18 листопада 2014 року (справа №295/19065/13-ц) позивача було поновлено на квартирному обліку з 30 липня 1993. Тобто позивач на даний час перебуває на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 .

30 жовтня 2019 року житловою комісією військової частини НОМЕР_1 було прийняте рішення у формі протоколу № 11, яким було вирішено, що дані ОСОБА_1 не мають протиріччя вимогам п. 2 Порядку визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей та прав грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 року № 728. Також вирішено для надання остаточного рішення запропоновано КЕВ м. Житомир надіслати квартирну справу майора запасу ОСОБА_3 на розгляд ГКЕУ для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю.

06.11.2019 представник КЕВ м. Житомир листом звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з проханням повторно розглянути питання отримання грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення на засіданні житлової комісії військової частини НОМЕР_1 та винести відповідне рішення.

26 листопада 2019 року житловою комісією військової частини НОМЕР_1 спільно з командуванням військової частини було прийняте рішення, що оформлене протоколом №12 від 26 листопада 2019 року, яким ОСОБА_1 було відмовлено у виплаті грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення у зв`язку з тим, що він не належить до категорії осіб, на яких поширюється дія Порядку визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей та прав грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 року № 728.

Однак, 05 серпня 2022 року КЕВ м. Житомира листом повідомило позивача про те, що питання отримання ОСОБА_1 грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення знову розглядалося на засіданні житлової комісії військової частини НОМЕР_1 . Зокрема, 13 липня 2020 року житловою комісією військової частини НОМЕР_1 було прийняте рішення у формі протоколу № 8, яким було вирішено при розгляді питання отримання грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення прийнято рішення обійти в черзі капітана запасу ОСОБА_1 . Також, 23 квітня 2021 року житловою комісією військової частини НОМЕР_1 було прийняте рішення у формі протоколу № 4, яким також було вирішено при розгляді питання отримання грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення прийнято рішення обійти в черзі капітана запасу ОСОБА_1

Вважаючи вказані дії та рішення командування та житлової комісії військової частини НОМЕР_1 протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам сторін, що виклані у заявах по суті, суд виходить із такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (стаття 1 Закону № 2011-ХІІ).

Згідно із статтею 1-2 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону № 2011-ХІІ).

Пунктом 1 статті 12 Закону № 2011-ХІІ визначено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті (абзац четвертий пункту 1 статті 12 Закону № 2011-ХІІ).

Абзацом першим пункту 9 статті 12 Закону № 2011-ХІІ визначено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.

Отже, зазначеним законом держава взяла на себе обов`язок забезпечення військовослужбовців (військовослужбовців запасу) жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення, зокрема, військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених ЖК, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Як передбачено частиною першою статті 9 ЖК громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Відповідно до положень статей 9, 43 ЖК громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік.

Згідно із статями 48, 49 ЖК жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки. Понад норму жилої площі окремим категоріям громадян надається додаткова жила площа у вигляді кімнати або в розмірі десяти квадратних метрів.

Відповідно статті 12 Закону № 2011-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 03.08.2006 № 1081 «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» (далі - постанова № 1081) затвердив Порядок № 1081, який визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військово-службовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей.

Згідно із пунктом 3 Порядку №1081 військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.

Відповідно до пункту 29 Порядку №1081 військовослужбовці, які перебувають на обліку при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і квартирно-експлуатаційному органі та користуються правом позачергового одержання житла.

Як слідує зі змісту пункту 9 статті 12 Закону №2011-ІІ та пункту 29 Порядку №1081 особа, яка звільнена з військової служби в запас або у відставку, має право на залишення на квартирному обліку з підстав, перелік яких є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Однак, пункт 30 Порядку №1081 передбачає випадки, коли військовослужбовці знімаються з обліку громадян, які потребують поліпшені житлових умов, а саме у разі: 1) поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; 2) засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; 3) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; 4) подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; 5) в інших випадках, передбачених законодавством.

Отже, військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а отже і на грошову компенсацію, в тому числі і у разі звільнення в запас чи відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості їх використання на військовій службі, крім випадків, передбачених пунктом 30 Порядку № 1081.

У свою чергу порядок та розмір надання громадянам грошової компенсації за належні їм для отримання жилі приміщення визначаються Кабінетом Міністрів України (статті 48-1 ЖК).

Визначення і надання розміру грошової компенсації здійснюються відповідно до Порядку визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 728 (далі - Порядок № 728 ).

Щодо сфери дії Порядку № 728, суд важає за необхідне зазначити, що його поширюється на:

- військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 і більше років, та членів їх сімей;

- осіб, звільнених з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів у разі неможливості використання на військовій службі, та членів їх сімей;

- сім`ї військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби;

- сім`ї померлих осіб, звільнених з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів.

Черговість надання компенсації визначається за часом взяття військовослужбовця та членів його сім`ї на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, та/або включення до списків осіб, які мають право на першочергове чи позачергове отримання жилих приміщень (пункт 5 Порядку №728).

Підставою для відмови у наданні військовослужбовцю та членам його сім`ї компенсації є їх зняття з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або виключення із списків громадян, що мають право на першочергове чи позачергове отримання жилих приміщень (пункт 6 Порядку №728).

Частиною першою статті 26 Закону № 2232-XII (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється:

а) в запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби в мирний або воєнний час;

б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Системний аналіз зазначених норм закону дає підстави дійти висновку, що у словосполученні «звільнення з військової служби у запас або у відставку за віком, станом здоров`я», що міститься у пункті 9 статті 12 Закону № 2011-ХІІ такі умови як вік і стан здоров`я, відносяться виключно до поняття «звільнення у відставку», як варіанту (способу) звільнення з військової служби, і жодним чином не відноситься до поняття «звільнення у запас».

Така юридична визначеність зазначених понять підтверджується висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 25.03.2019 у справі № 359/2295/17, від 08.04.2020 у справі № 683/2197/18 (провадження № 61-14634св19), від 15.10.2020 у справі № 636/1424/19 (провадження № 61-449св20).

Таким чином, у разі звільнення військовослужбовця в запас та наявністю у нього більше 20 років календарної вислуги за відсутності підстав для зняття його з обліку, наведених у пункті 30 Порядку № 1081, за такою особою зберігається право на перебування на обліку громадян, потребуючих поліпшення житлових умов, а отже і право на грошову компенсацію за належне їй для отримання жиле приміщення відповідно до вимог пункту 9 статті 12 Закону № 2011-ХІІ та Порядку № 728.

Такий правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній, зокрема у постанові Верховного Суду від 28.12.2020 у справі № 683/2271/18 та постанові Верховного Суду від 10.08.2022 у справі № 260/764/21.

Судом встановлено, що позивач (військовослужбовець запасу, має більше 20 років вислуги років) з 30.07.1993 перебував на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов в загальному порядку та був звільнений в запас за станом здоров"я.

Окрім цього, суд звертає увагу, що відповідно до пункту 12 Порядку № 728 житлові комісії розглядають рапорти військовослужбовців (заяви, зазначені в пункті 11 цього Порядку) щодо надання компенсації та приймають рішення про її надання або відмову в наданні. Тобто житловим комісіям, вирішуючи питання про надання компенсації за належне для отримання жиле приміщення приймають одне із альтернативних рішень: про її надання або відмову в наданні. Прийняття такого рішення як "обійти в черзі" Порядком № 728 не передбачено, а тому не може вважатися протиправним.

Також Наказом Міністерства оборони України 31 липня 2018 року № 380 затверджено Інструкцію з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (далі - Інструкція №380).

Розділом VIIІ Інструкції №380 визначено, що на підставі аналізу кількісного обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов у Збройних Силах України, ГКЕУ за пропозиціями КЕУ, КЕВ (КЕЧ) районів під час планування видатків на наступний бюджетний період визначає щорічну потребу в коштах для виплати грошової компенсації.

Після затвердження розподілу видатків ГКЕУ доводить обсяги виділених лімітів на виплату грошової компенсації на відповідний рік до військових частин, військових комісаріатів та КЕУ, КЕВ (КЕЧ) районів для організації відповідної роботи щодо виплати грошової компенсації.

Житлові комісії військових частин (об`єднані житлові комісії) інформують листом з повідомленням військовослужбовців та членів їх сімей, у яких настала черга на отримання житлових приміщень, про їх право на отримання грошової компенсації, її орієнтовний розмір та перелік документів, необхідних для її отримання, або надають таке повідомлення особисто під підпис.

Військовослужбовці та члени їх сімей за бажанням можуть особисто звернутися до житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) про отримання грошової компенсації та отримати інформацію про орієнтовний розмір компенсації і перелік документів, необхідних для її отримання.

Для отримання грошової компенсації та визначення її остаточного розміру військовослужбовці та члени їх сімей подають до житлових комісій військових частин (об`єднаних житлових комісій) документи, визначені в Порядку визначення розміру і надання грошової компенсації.

Житлові комісії військових частин (об`єднані житлові комісії) розглядають надані документи протягом десяти робочих днів та приймають відповідне рішення про надання грошової компенсації.

Про прийняте рішення житлова комісія у п`ятиденний строк письмово інформує військовослужбовців та членів їх сімей.

Протокол засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) затверджується наказом командира військової частини та з обліковою справою направляється до КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району.

На підставі отриманих документів у КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району розробляється список осіб, які мають право та надали згоду на отримання грошової компенсації за належне їм для отримання житлове приміщення у військовій частині (далі - Список виплати грошової компенсації) (додаток 24), разом із розрахунком виплати грошової компенсації за належне для отримання житлове приміщення (далі - Розрахунок) (додаток 25) окремо на кожного військовослужбовця.

Список виплати грошової компенсації, підписаний начальником КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, направляється до ГКЕУ для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю.

Для розгляду Комісією з контролю Списків виплати грошової компенсації на її засідання можуть запрошуватися голови житлових комісій військових частин (об`єднаних житлових комісій).

За результатами розгляду Списків виплати грошової компенсації Комісія з контролю приймає рішення окремо щодо кожного військовослужбовця про:

- погодження виплати грошової компенсації;

- відмову в погодженні виплати грошової компенсації із зазначенням причини такої відмови.

Враховуючи вищевикладене та враховуючи приписи Інструкції № 380, суд вважає безпідставними доводи позивача, про те, що саме житлову комісії та командування військової частини НОМЕР_1 слід зобов"язати здійснити розрахунок виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле примішення з урахуванням граничної вартості будівництва 1 кв.м. загальної площі житла в регіоні , включити ОСОБА_1 в Списки осіб, які перебувають на квартирному обліку, мають право та надали згоду на отримання грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а також підготувати Список виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення у Військовій частині НОМЕР_1 , оскільки вказані повноваження належать саме КЕВ в м. Житомир після прийняття житловою комісією військової частини НОМЕР_1 рішення про надання грошової компенсації, яке оформлюється у формі протоколу у направляється до КЕВ в м. Житомир разом із обліковою справою.

За встановлених обставин, суд прийшов до вмсновку, що за позивач має право на грошову компенсацію за належне йому для отримання жиле приміщення в механізмі, визначеному Порядком № 728 та з урахуванням приписів Інструкції № 380, а тому відповідач, вчиняючи оспорювані дії та приймаючи відповідні рішення, діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Щодо способу захисту порушеного права суд зазначає таке.

Статтею 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд, серед іншого, може прийняти рішення про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права, та у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним (ефективним).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи вказане, суд вважає за необхідне зобов`язати житлову комісію військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення про надання ОСОБА_1 грошової компенсації за належне для отримання жиле примішення та разом з обліковою справою направити до КЕВ м. Житомир.

Такий спосіб захисту, на переконання суду, матиме наслідком дотримання судом основних принципів здійснення судочинства та не буде втручанням у дискреційні повноваження суб"єкта владних повноважень - житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 .

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Щодо зобов`язання відповідача виконати негайно рішення суду в межах суми платежу за один місяць та подати звіт про виконання судового рішення протягом 1 місяця з дня набрання ним законної сили, суд зазначає таке.

Частиною першою статті 382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зі змісту наведеної правової норми випливає, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.

Поряд з цим суд ураховує, що позивачем не наведено причин та не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду.

Приймаючи до уваги обставини даної справи, суд не вважає за необхідне зобов`язувати суб`єкта владних повноважень подавати звіт про виконання даного судового рішення, а тому відмовляє у встановленні судового контролю за виконанням рішення у даній справі.

Також, враховуючи відсутність судових витрат у даній адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Міністерство оборони України ( Повітрофлотський проспект, 6, м. Київ, ) та Квартирно - експлуатаційний відділ м. Житомир (вул. Дмитра Донцова, 20, м. Житомир, ) - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії житлової комісії військової частини НОМЕР_1 щодо прийняття рішення оформленого у формі протоколу від 13 липня 2020 року за №13 та від 23 квітня 2021 року за № 4 в частині, що стосується ОСОБА_1 .

Скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 оформлене у формі протоколу № 8 від 13.07.2020 в частині, що стосується ОСОБА_1 .

Скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 оформлене у формі протоколу № 4 від 23.04.2021 в частині, що стосується ОСОБА_1 .

Зобов`язати житлову комісію військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення про надання ОСОБА_1 грошової компенсації за належне для отримання жиле примішення та разом з обліковою справою направити до Квартирно - експлуатаційного відділу м. Житомир.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.Ю. Романченко