Справа № 420/4711/23
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2023-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4711/23
УХВАЛА

15 березня 2023 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Василяка Д.К., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Військової академії про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової академії про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 КАС України суддя перевірив позовну заяву на відповідність вимогам передбаченим статтями 160, 161, 172 КАС України та з`ясував такі недоліки.

Строк звернення до адміністративного суду встановлений ст. 122 КАС України.

Так, частиною першою, наведеної вище статті, передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Предметом спору у цій справі є невиплата окремих складових грошового забезпечення.

З огляду на викладене, спеціальними нормами, які регулюють строк звернення до суду у цьому спорі, є норми Кодексу законів про працю України.

Згідно із ст. 233 КЗпП України, серед іншого, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Таким чином, Кодексом законів про працю встановлено тримісячний строк позовної давності у спорах щодо виплати усіх належних працівникові сум при звільненні, який починає свій перебіг з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Зміни до КЗпП України в частині строку позовної давності внесені Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" №2352-IX від 01.07.2022, який набрав чинності 19.07.2022.

Враховуючи, що спірні правовідносини виникли до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" №2352-IX від 01.07.2022, перебіг строку позовної давності почався з дати набрання чинності цим законом, а саме з 19.07.2022 та закінчився 20.10.2022 року.

Виходячи із того, що позовну заяву подано 02.03.2023 року, тримісячний строк звернення до суду пропущено.

Суд зазначає, що з дня коли позивача було звільнено зі служби, він вважається таким, що повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання наказу про звільнення, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових виплаченого грошового забезпечення звернувся до роботодавця із заявою про надання йому відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні відповіді на подану нею заяву.

Оскільки позивача було виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, у 22.11.2017 року, відповідно до наданих доказів, звернення до відповідача у березні 2023 році щодо виплати індексації, тобто з пропуском строку звернення за захистом своїх прав.

Таким чином, позивачу необхідно надати заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду із відповідними доказами в обґрунтування поважності причин пропуску такого строку.

Крім того, позивач просить суд звільнити від сплати судового збору відповідно до пункту 1 та пункту 12 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 3 ст.161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною 2 статті 132 КАС України визначено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України Про судовий збір від 08.07.2011р. №3674-VI.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України Про судовий збір, судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

У відповідності до п.3 ч.2 ст.4 Закону України Про судовий збір за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою сплачується судовий збір за ставкою - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Статтею 7 Закону України Про Державний бюджет на 2023 рік з 1 січня 2023 року установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб 2684,00 гривні.

За таких обставин позивачем має бути сплачено судовий збір за вимоги немайнового характеру у розмірі 1073,60 грн.

Відповідно до частини 8 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

Відповідно пункту 12 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" яким від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Доказів, які б підтверджували статус позивача як військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста, який призваний на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, на момент звернення з позовною заявою до позовної заяви не додано.

Крім цього, предмет позову не пов`язаний з виконанням військового або службового обов`язків.

Отже, заявлені вимоги позивача не пов`язані з порушенням його права на соціальний захист, саме як учасника бойових дій, та не пов`язані з виконанням військового або службового обов`язків. Тому судовий збір має бути сплачений на загальних підставах.

Суд звертає увагу, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст.5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Так, пункт 1 частини першої статті 5 Закону України Про судовий збір закріплює дві категорії справ, за позовні вимоги у яких позивачі звільняються від сплати судового збору, а саме: про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

При цьому законодавство не звільняє особу від обов`язку щодо сплати судового збору в справах за іншими позовними вимогами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16 (провадження №12-301гс18) дійшла висновку, що пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України Про судовий збір, згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 24 квітня 2019 року по справі № 607/14495/16-ц.

Відповідно до вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, відповідно до постанови Верховного Суду в справі № 728/2955/18 від 10 січня 2019 року, починаючи з 1 вересня 2015 року позивачі в справах за позовними вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позивачів у двох категоріях: про стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі.

Тобто, Верховний Суд дійшов висновку, що п.1 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір чітко визначено вимоги, які випливають з норм трудового законодавства, які не підлягають оплаті судовим збором при зверненні до суду.

Суд зазначає, що предметом спору є індексація грошового забезпечення позивача у період з 01.01.2016 року по 22.11.2017 року.

Відповідно до приписів чинного законодавства, а саме ст. 1 Закону України Про індексацію грошових доходів населення, індексація грошового забезпечення - це механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Суд вважає, що позивач дійшов хибного висновку про те, що предметом спору є стягнення заробітної плати, а відтак невірно розтлумачив п.1 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір.

У зв`язку з цим, суд звертає увагу, що пільг щодо сплати судового збору за позовні вимоги, зокрема, про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не виплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення позивачеві п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір не визначає, а тому позивач не звільнений від сплати судового збору за подання позову в частині наведених позовних вимог згідно до положень п.1 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір. Наведена правова позиція узгоджується також і з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній в його постанові від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16 та Верховного Суду, викладеній в його постанові від 19 лютого 2020 року у справі №761/943/18.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України Про судовий збір, платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно ч.2 ст.169 КАС України, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного, суд вважає, що адміністративний позов підлягає залишенню без руху та роз`яснює позивачу, що виявлені недоліки мають бути усунені шляхом: надання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із відповідними доказами в обґрунтування поважності причин пропуску такого строку, надання документу про сплату судового збору у розмірі 1073,60 грн. або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 160, 161, 169, 248, 256, 293 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової академії про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії залишити без руху.

Надати позивачу для усунення недоліків позовної заяви 10-денний строк з дня отримання копії ухвали.

Роз`яснити позивачу, що у разі невиконання ухвали суду у зазначений строк позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу з усіма доданими до неї документами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала окремо не оскаржується.

Суддя Д.К. Василяка