Справа № 520/24215/21
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2023-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2023 р. Справа № 520/24215/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Курило Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.09.2022, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 12.09.22 по справі № 520/24215/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Харківській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом в якому просить суд:

- визнати протиправними дії ГУ ДФС у Харківській області щодо відмови в оформленні та направленні необхідних документів до ГУПФУ у Харківській області для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років та зобов`язати ГУ ДФС у Харківській області оформити та направити необхідні документи до ГУПФУ у Харківській області для призначення йому пенсії за вислугу років, відповідно до вимог пункту "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу, органів внутрішніх справ та деяких інших осіб";

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років та зобов`язати ГУ ДФС у Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, відповідно до вимог пункту "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу, органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" (у редакції від 01.08.2003) із розрахунку 50% від суми грошового забезпечення відповідно до пункту "а" статті 13 Закону та в подальшому виплачувати пенсію із розрахунку 50% від суми грошового забезпечення.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач проходив службу в органах податкової поліції. В подальшому звернувся до ГУ ДФС у Харківській області із заявою від 22.10.2021 щодо підготовки та подання до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області необхідних документів для призначення пенсії за вислугу років. Листом від 28.10.2021 № 1620/20-97-07-27 ГУ ДФС у Харківській області в Харківській області повідомило про відсутність підстав для призначення пенсії за вислугу років, оскільки на дату звільнення, позивач немає необхідного загального трудового стажу. Позивач, вважає таку відмову відповідача протиправною, оскільки на момент початку служби в податковій поліції передбачалось право на пенсію в період дії Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в редакції від 01.08.2003, на день звільнення зі служби вислуга 20 років і більше. Вважає, що подальші зміни в законодавстві не можуть позбавити права на пенсійне забезпечення за умови дотримання інших обов`язкових показників.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.09.2022 у задоволенні адміністративного позиву ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області, до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.09.2022 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що в рішенні Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1- р/2020, суд, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років, зазначає, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію. Зокрема, суд зазначив, що особи, які належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій. Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію. Відповідно до положень ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 (у редакції чинній на момент початку проходження позивачем служби в податковій міліції) передбачалось, що право на пенсію за вислугу років мають особи, вислуга на військовій службі або на службі в органах внутрішніх справ у яких складає на день звільнення зі служби 20 років і більше. Отже, зазначені вище положення законодавства України, стала практика національних судів, Верховного Суду, Конституційного Суду України та Європейського Суду з прав людини спростовують висновки суду першої інстанції та підтверджують те, що судом не правильно застосовані норми матеріального та порушені норми процесуального права, оспорюване рішення суду є необгрунтованим та незаконним. Оскільки позивач має строк вислуги більше 20 років, відповідно набув право на пенсію за вислугою років на умовах, які існували на початок проходження ним служби.

Відповідачі своїм правом надання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач проходив військову службу в податковій поліції на посадах начальницького складу з 02.02.2004 по 24.09.2021, що підтверджується копією трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 .

Згідно відповіді ГУ ДФС у Харківській області від 28.10.2021 № № 1620/20-97-07-27 загальна вислуга років позивача становить 20 років 00 місяців 19 днів.

Позивач звернувся до ГУ ДФС у Харківській області із заявою від 22.10.2021 щодо підготовки та подання до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області необхідних документів для призначення пенсії за вислугу років.

Листом від 28.10.2021 №1620/20-97-07-27 ГУ ДФС у Харківській області повідомило позивача про те, що немає підстав для підготовки та надіслання до пенсійного органу подання про призначення йому пенсії за вислугою років, оскільки на дату звільнення у позивача відсутній необхідний загальний трудовий стаж, а саме: 25 років, як це передбачено статтею 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу, органів внутрішніх справ та деяких інших осіб". Такий стаж позивача згідно трудової книжки становить 20 років 00 місяців 19 днів. Крім того, Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області листом від 18.11.2021 повідомило позивача, що необхідних документів від уповноваженого структурного підрозділу на адресу ГУ ПФУ не надходило, рішення щодо призначення (або відмови) у призначенні пенсії позивачу за вислугу років не приймалось.

Вважаючи протиправною відмову відповідачів, позивач звернувся до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з підстав їх необгрунтованості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

В статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII зазначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Порядок та умови призначення пенсій особам, звільненим з військової служби, в тому числі з ГУ ДФС у Харківській області, визначає Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-ХІІ.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-ХІІ особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Особи, які мають право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону визначені в статті 1-2 Закону № 2262-ХІІ. Так, право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи із числа військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, органів державної безпеки і внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, Національної гвардії України, Прикордонних військ України, військ цивільної оборони України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Умови призначення пенсії за вислугу років визначено статтею 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Відповідно до п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", (абзац перший пункту "а" статті 12 із змінами, внесеними згідно із Законами № 580-VIII від 02.07.2015) пенсії за вислугу років призначаються а) особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж", "з" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше; з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік і більше; з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Редакція пункту "а" статті 12 Закону № 2262-ХІІ на яку посилається позивач 01.08.2003 року, змінювалась, змінюючи при цьому умови і підстави виникнення права на пенсію за вислугу років.

Судовим розглядом встановлено, що позивач проходив військову службу в органах ГУ ДФС у Харківській області з 02.02.2004 року.

Позивач 24.09.2021 року звільнений з військової служби за статтею 64 пункт "г" (через скорочення штатів).

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 № 1522 "Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян" затверджено Порядок передачі органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян, яким визначено механізм передачі органам Пенсійного фонду України від органів, що здійснюють призначення пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" функцій з призначення і виплати пенсій.

Згідно з пунктом 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1, заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України

Міністерства та інші органи визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважені структурні підрозділи).

У самому бланку відсутня можливість відобразити позицію структурного підрозділу щодо не призначення особі пенсії.

Отже, можна зробити висновок, що подання є документом який направляється структурним підрозділом до Пенсійного фонду України тільки у випадку наявності у особи (відносно якої вирішується питання) права на пенсію за вислугу років.

При цьому, саме уповноважені структурні підрозділи здійснюють перевірку поданих звільненими зі служби особами заяв про призначення пенсії, здійснюють обчислення вислуги років для призначення пенсії і встановлюють наявність підстав для її призначення.

Після цього такий орган законодавчо наділений компетенцією направити подання про призначення пенсії за вислугу років до територіального органу ПФУ або відмовити у такому поданні.

Системно аналізуючи вищевказані норми права, колегія суддів дійшла висновку, що саме уповноважені структурні підрозділи здійснюють перевірку поданих звільненими зі служби особами заяв про призначення пенсії, здійснюють обчислення вислуги років для призначення пенсії і встановлюють наявність підстав для її призначення. Після цього такий орган законодавчо наділений компетенцією направити подання про призначення пенсії за вислугу років до територіального органу ПФУ або відмовити у такому поданні.

Вищевказана позиція суду узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду викладеними у постанові від 28.11.2018 у справі № 537/1980/16-а та висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 20.09.2022 у справі №640/12919/20, які враховуються судом в силу приписів ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративого судочинства України.

Разом з тим, позивач звернувся до із заявою від 22.10.2021 щодо підготовки та подання до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області необхідних документів для призначення пенсії за вислугу років з моменту звільнення з військової служби

Проте Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області відмовило позивачу, з огляду на те, що таке подання готується лише за наявності всіх умов для призначення пенсії, встановлених статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу, органів внутрішніх справ та деяких інших осіб", а такі умови щодо позивача відсутні - а саме немає 25 років загального трудового стажу .

Отже, спірним при розгляді даої справи є питання наявності у позивача стажу 25 років.

З копії витягу з трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 встановлено, що трудова діяльність позивача за період з 15.06.2001 по 20.09.2021 в сукупності, арифметично становить менше 25 календарних років.

Позивач не надав суду жодних доказів, які б підтверджували його доводи про наявність в нього більше 25 календарних років загального трудового стажу.

Крім того, з копії наказу від 20.09.2021 №263-о, колегією суддів встановлено, що вислуга років ОСОБА_1 старшого оперпоноваженого з особливо важливих справ відділу аналітичної роботи, прогнозування та оцінки ризиків Головного управління ДФС у Харківській області на день звільнення складає: у календарному обчисленні - 20 років 00 місяців 19 днів; у пільговому обчисленні - не має.

Враховуючи що у позивача не має пільгової вислуги років, колегія суддів доходить висновку про відсутність у ОСОБА_1 права на пільгове зарахування певного періоду проходження військової служби до загального трудового стажу.

Отже, позивач не набув право на призначення пенсії за вислугою років відповідно до вимог пункту "а" статті 12 Закону № 2262-ХІІ ні в редакції Закону, що діяла до 04.04.2006, ні в редакції Закону № 2262-ХІІ, чинної на час звернення до відповідача із заявою від 20.09.2021, оскільки позивачем не надано ні до Головного управління ДФС у Харківській області, ні до суду першої та апеляційної інстанції доказів наявності в нього достатнього стажу для призначення позивачу пенсії за вислугою років в межах норми пункту "а" статті 12 Закону № 2262-ХІІ.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що ГУ ДФС у Харківській області листом від 28.10.2021 № 1620/20-97-07-27 правомірно повідомили позивача про відсутність підстав для підготовки та направлення до ГУ ПФУ в Харківській області подання для призначення позивачу пенсії за вислугою років відповідно до вимог пункту "а" статті 12 Закону № 2262-ХІІ.

Стосовно позовних вимог в частині визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років та зобов`язання ГУ ДФС у Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, відповідно до вимог пункту "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу, органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" (у редакції від 01.08.2003) із розрахунку 50% від суми грошового забезпечення відповідно до пункту "а" статті 13 Закону та в подальшому виплачувати пенсію із розрахунку 50% від суми грошового забезпечення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1, призначення (перерахунки) пенсій органами Пенсійного фонду України здійснюються на підставі документів, які надаються уповноваженими структурними підрозділами силових міністерств і відомств, на які покладено функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії документів.

Відповідно до пункту 1 Порядку документи для призначення пенсій відповідно до Закону подаються через уповноважені структурні підрозділи.

Пунктом 12 зазначеного вище Порядку, встановлено, що уповноважений структурний пдрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформлює всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії і направляє до органу, що призначає пенсії.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів дійшла висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області правомірно відмовлено позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, оскільки тільки після надання уповноваженим структурним підрозділом документів для призначення пенсії у Головного управління виникне обов`язок щодо вирішення питання щодо призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 .

Посилання апелянта на рішення суду у справі №380/9142/21, №520/14219/2020 є безпідставними, оскільки висновки викладені у ній не є релеватними до правовідносин, що склались у даній справі.

Крім того, останні є безпідставними, адже у силу частини п`ятої статті 242 КАС України, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а не рішеннях суду першої інстанції.

Щодо посилань апелянта на постанови Верховного Суду та рішення Європейського суду з прав людини щодо його "законних сподівань (очікувань)", колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У справі "Суханов та Ільченко проти України" (рішення від 26.06.2014, п.35) Європейський Суд з прав людини зазначив, що за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися ст.1 Першого протоколу. Якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами.

Колегія суддів зазначає, що у спірних правовідносинах вимоги позивача не мають достатнього підґрунтя у національному законодавстві, оскільки зазнали змін норми законодавства щодо призначення пенсій за вислугою років особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, зазначених в п. "а" ст. 12 Закону № 2262-ХІІ.

З огляду на що, у позивача відсутні "законні сподівання" на призначення пенсії, які могли б підпадати під дію ст.1 Першого протоколу.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що до зазначених правовідносин слід застосовувати ті нормативні акти, які діяли при їх виникненні, тобто на момент призначення позивачу пенсії. Майбутні зміни до законодавства будуть стосуватись тих правовідносин, які виникатимуть після їх прийняття (якщо інше не буде прямо передбачено відповідним правовим актом або якщо це стосується пом`якшення відповідальності).

Колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.09.2022 по справі № 520/24215/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді Л.В. Мельнікова Л.В. Курило