Справа № 160/10124/22
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2023-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 березня 2023 року м. Дніпросправа № 160/10124/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Мельника В.В.,

розглянувши в у порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2022 року

в адміністративній справі №160/10124/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2022 року у справі №160/10124/22 в задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови відмовлено.

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку позивачем по справі з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильного застосування норм матеріального права, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення по цій справі, яким позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не правильно застосовано п. 6.1 та 6.3 Положення №340, зокрема не враховано, що вказані положення не поширюють свою дію на спірні правовідносин, оскільки автобуси ТОВ «Автотранссервіс» використовуються виключно на міських маршрутах протяжністю до 50 км, відтак вони не зобов`язані бути облаштовані тахографами, а водії, які керують такими автобусами, не повинні вести індивідуальні контрольні книжки водія. Крім того, на думку позивача, судом першої інстанції не досліджено належним чином тих обставин, що відповідачем розглянуто справу про порушення позивачем вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом з порушенням строку, встановленого п. 25 Порядку №1567, а саме: більш ніж через два місяці з дня виявлення порушення, що свідчить про наявність підстав для скасування спірної постанови про накладення на позивача адміністративно-господарського штрафу.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін, з огляду на те, що під час перевірки посадовими особами відповідача було встановлено, що на момент проведення перевірки у транспортному засобі був відсутній квитково-касовий лист та індивідуальна контрольна книжка водія, наявність яких передбачено ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт». Відповідач наголосив на тому, що позивач як перевізник не виконав свого обов`язку, встановленого ст. 18 Закону України «Про автомобільний транспорт», з ведення документів про дотримання водієм режиму роботи та відпочинку. Так, враховуючи, що транспортний засіб позивача не обладнаний тахографом, то відповідно обов`язковою є наявність та ведення водієм індивідуальної контрольної книжки. Щодо строків винесення постанови відповідач зазначив, що за своєю правовою природою адміністративно-господарські штрафи за порушення законодавства про автомобільний транспорт, установлені статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», є видом адміністративно-господарських санкцій, що застосовуються уповноваженими органами державної влади до суб`єктів господарювання за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, тому встановлення підзаконним нормативно-правовим актом (Порядком №1567) менших строків, ніж передбачені ч. 1 ст. 250 Господарського кодексу України, не позбавляє відповідний орган державного контролю застосувати до суб`єкта господарювання адміністративно-господарської санкції упродовж шести місяців з дня виявлення порушення, оскільки норми Господарського кодексу України мають вищу юридичну силу відносно норм Порядку №1567.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» зареєстроване як юридична особа 01.10.1999, основним видом діяльності якої є 49.31 Пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення.

16.02.2022 посадовими особами Державної служби з безпеки на транспорті та її територіальних органів, на підставі направлення на перевірку № 014455 від 14.02.2022 проводилась рейдова перевірка в м. Дніпро, пров. Добровольців.

Відповідно до п. 3, 4 Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної служби з безпеки на транспорті та її територіальних органів, затверджений Постановою №422, зупинений транспортний засіб марки Mercedes-Benz, державний номер НОМЕР_1 , який здійснював регулярний пасажирський маршрут №119.

Посадовими особами Державної служби з безпеки на транспорті та її територіальних органів складений акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №326626 від 16.02.2022. Водій зі змістом акта ознайомлений, від пояснень та підпису відмовився.

В акті встановлені такі порушення: на момент проведення перевірки у транспортному засобі був відсутній квитково-касовий лист та індивідуальна контрольна книжка водія, наявність яких передбачено ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт».

ТОВ «Автотранссервіс» були подані письмові пояснення на акт перевірки №326626 від 16.02.2022 за вх. №13385/0/22-22 від 29.06.2022.

30.06.2022 року на виконання п, 27 Порядку №1567 начальником Відділу було проведено розгляд акта та винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №317823, відповідно до якої до позивача було застосовано адміністративно - господарський штраф у сумі 17 000 гривень на підставі абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Постанову №317823 від 30.06.2022 представник позивача отримав нарочно 04.07.2022.

Правомірність постанови №317823 від 30.06.2022 про застосування адміністративно-господарського штрафу є предметом судового розгляду у даній справі.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України «Про автомобільний транспорт» 05.04.2001 №2344-III (далі Закон №2344-III).

Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами, передбачена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі - Порядок №1567).

Відповідно до вимог п. 14 Порядку №1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

В пункті 15 Порядку №1567 визначено, що під час рейдової перевірки перевіряються, зокрема наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Згідно з пунктом 21 Порядку № 1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).

Пунктом 22 Порядку №1567 передбачено, що у разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб`єкта господарювання або акту перевірки транспортного засобу посадові особи, що провели перевірку, роблять про це запис.

Абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону №2344-III передбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за: надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 39 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для регулярних пасажирських перевезень:

для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України;

Статтею 18 Закону №2344-III визначено особливості організації праці та контролю за роботою водіїв транспортних засобів.

Так, з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Отже, в розумінні зазначеної норми контроль за роботою водіїв повинен здійснюватися роботодавцем незалежно від протяжності маршрутів та інших обставин.

Особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку встановлюється Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, який затверджений Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340 (далі - Положення №340, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктами 1.3, 7.1. Положення №340 вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами. Перевірка додержання режиму праці та відпочинку водія здійснюється Державною службою України з безпеки на транспорті з дотриманням вимог Порядку №1567.

При цьому, відповідно до п. 1.4 Положення №340 це Положення не поширюється на перевезення пасажирів чи/та вантажів, які здійснюються: фізичними особами за власний рахунок для власних потреб без використання праці найманих водіїв; під час стихійного лиха, аварій та інших надзвичайних ситуацій; транспортними засобами Міністерства внутрішніх справ України (у тому числі Національної гвардії України), Міністерства оборони України, Офісу Генерального прокурора, Служби безпеки України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Національної поліції України та Державної прикордонної служби України або транспортними засобами, орендованими ними без водія, коли такі перевезення здійснюються з метою виконання завдань, покладених на ці державні органи, та під їх контролем; сільськогосподарськими підприємствами або підпиємствами лісового господарства, якщо ці перевезення виконуються тракторами або іншою технікою, призначеною для місцевих сільськогосподарських робіт чи робіт у галузі лісового господарства, та слугують виключно для цілей експлуатації цих підприємств; закладами охорони здоров`я незалежно від форми власності.

З аналізу наведеного слідує, що дія Положення №340 розповсюджується, у тому числі, на регулярні пасажирські перевезення, які здійснюються позивачем як автоперевізником.

Відповідно до п. 6.1 Положення № 340 автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Приписами пункту 6.3 Положення №340 встановлено, що водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.

У відповідності до п. «а» ч. 1 ст. 10 Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті (ратифікованої Україною у 2008 році) компетентні власті чи органи в кожній країні передбачають ведення індивідуальної контрольної книжки та визначають умови її видачі, її зміст і спосіб її заповнення водіями.

Згідно з ч. 3 ст. 10 даної Конвенції традиційні засоби контролю, зазначені в пунктах 1 та 2 цієї статті, якщо це потрібно для деяких категорій транспорту, заміняються або доповнюються, наскільки це можливо, сучасними засобами, такими, наприклад, як тахографи згідно з правилами установленими компетентними властями чи органами в кожній країні.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що приписи п. «а» ч. 1 ст. 10 вказаної Конвенції є універсальними для будь-якого транспортного засобу, на якому використовується наймана праця водія.

В той же час, ведення тахографу передбачене для деяких категорій транспорту, в тому числі таких, протяжність маршруту яких становить понад 50 км.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що водії, які здійснюють перевезення на маршруті протяжністю понад 50 км, зобов`язані мати при собі діючий та повірений тахограф.

Водночас, у разі, якщо транспортний засіб не обладнаний тахографом, водій веде індивідуальну контрольну книжку водія, яка відображає відомості про тривалість змінного періоду керування і є альтернативним способом контролю водіїв, або повинен мати копію графіка змінності водіїв.

Чинним законодавством відсутність контролю робочого часу щодо певної категорії пасажирських перевезень не передбачена.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що посилання позивача на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 04.07.2019 у справі №823/328/17, є безпідставними з огляду на таке.

Під час розгляду Верховним Судом адміністративної справи №823/328/17 п. 6.3 Положення №340 діяв в редакції Наказу Міністерства інфраструктури України №290 від 01.07.2014, який передбачав, що водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3). У зв`язку із чим суд касаційної інстанції дійшов висновку, що п. 6.3 Положення №340 застосовується у взаємозв`язку з п. 6.1 Положення №340, у випадку коли транспортний засіб, який має бути обладнаний тахографом, фактично ним не обладнаний. Відповідно, якщо у перевізника відсутній обов`язок з обладнання транспортного засобу тахографом, то і вести індивідуальну контрольну книжку водій такого транспортного засобу не зобов`язаний.

Однак, така правова позиція Верховного Суду була змінена у постанові від 19.03.2020 у справі №823/1199/17, де суд касаційної інстанції дійшов висновку, що водії, які здійснюють перевезення на маршруті протяжністю понад 50 км, зобов`язані мати при собі діючий та повірений тахограф. У разі, якщо транспортний засіб не обладнаний тахографом, водій веде індивідуальну контрольну книжку водія. При цьому, Верховний Суд вказав про те, що згідно з визначенням Положення тахограф - контрольний пристрій, який встановлюється на ТЗ для показу та реєстрації інформації про рух ТЗ. Іншим способом контролю водіїв є індивідуальна контрольна книжка, яка відображає відомості про тривалість змінного періоду керування. Чинним законодавством відсутність контролю робочого часу щодо певної категорії водіїв не передбачена.

Більш того, на момент проведення відповідачем перевірки у цій справі пункт 6.3 Положення №340 діяв вже у редакції Наказу Міністерства інфраструктури України №337 від 24.06.2021 та передбачав, що водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.

Із зазначеного слідує, що станом на момент виникнення спірних правовідносин у цій справі Положенням №340 було передбачено два альтернативні способи контролю за режимом праці та відпочинку водіїв для транспортних засобів, які не обладнанні тахографами, незалежно від причин такого необладнання, шляхом перевірки наявної у водія індивідуальної контрольної книжки або копії графіка змінності водіїв, який доводиться до відома кожного водія не менше ніж за два тижні до початку облікового періоду відповідно до п. 2.5 Положення №340.

Факт відсутності у позивача обов`язку з обладнання транспортного засобу марки Mercedes-Benz, державний номер НОМЕР_1 тахографом не заперечується учасниками справи, а тому водій такого транспортного засобу за приписами пункту 6.3 Положення №340 повинен був мати при собі та пред`явити посадовим особам відповідача для контролю на транспорті або індивідуальну контрольну книжку водія або копію графіка змінності водіїв.

Натомість 16.02.2022 при здійсненні інспекторами перевірки транспортного засобу марки Mercedes-Benz, державний номер НОМЕР_1 , який використовується та належить позивачу, водієм такого транспортного засобу ані індивідуальна контрольна книжка водія, ані копія графіка змінності водіїв пред`явлена не була.

Більш того, в акті перевірки №326626 від 16.02.2022 зафіксовано також не пред`явлення для перевірки квитково-касового листа, наявність якого у водія є обов`язковою відповідно до положень абзацу третього частини другої статті 39 Закону №2344-III.

Жодних заперечень водієм ОСОБА_1 в акті перевірки №326626 від 16.02.2022 щодо відсутності на момент проведення перевірки вказаних вище документів не зазначено.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки водієм ОСОБА_1 на момент перевірки не пред`явлені відповідно до вимог ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» квитково-касовий лист та інші документи, передбачені законодавством, до яких відноситься й індивідуальна контрольна книжка водія (або копія графіка змінності водіїв), то позивачем допущено порушення зазначеної норми, відповідальність за яке передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Щодо доводів позивача стосовно порушення відповідачем двомісячного строку розгляду справи суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до п. 25 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Водночас, суд наголошує, що за своєю правовою природою адміністративно-господарські штрафи за порушення законодавства про автомобільний транспорт установлені ст. 60 Закону України №2344 є видом адміністративно-господарських санкцій, що застосовуються уповноваженими органами державної влади до суб`єктів господарювання за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності і їх застосування не регулюється нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 250 Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб`єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб`єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Виходячи з аналізу зазначених норм, адміністративно-господарські штрафи за порушення законодавства про автомобільний транспорт поширюється дія статті 250 Господарського кодексу України.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно зазначив, що встановлення підзаконним нормативно-правовим актом менших строків, ніж передбачені ч.1 ст.250 Господарського кодексу України, не позбавляє відповідний орган державного контролю застосувати до суб`єкта господарювання адміністративно-господарської санкції упродовж шести місяців з дня виявлення порушення, оскільки норми Господарського кодексу України мають вищу юридичну силу відносно норм Порядку №1567.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірна постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу до позивача є правомірною, відповідно відсутні підстави для задоволення позову.

За даних обставин суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про відмову у задоволенні позову прийнято без неправильного застосування норм матеріального права, тому останнє підлягає залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги позивача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2022 року у справі №160/10124/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку, встановленому ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов

суддя В.В. Мельник