Справа № 140/7764/22
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2023-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/7764/22 пров. № А/857/1524/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Обрізка І.М., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2022 року про повернення позовної заяви (постановлену головуючою-суддею Плахтій Н.Б. у м. Луцьку) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинської області, Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинської області (далі - Ліквідаційна комісія УМВС, відповідач-1), Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС України, відповідач-2), в якому просила визнати протиправною бездіяльності Ліквідаційної комісії УМВС щодо незарахування до вислуги років у пільговому обчисленні один місяць за півтора місяця час проходження служби в органах внутрішніх справ (далі - ОВС) за період з 19.07.2001 по 05.11.2015 в зоні гарантованого добровільного відселення та незарахування цієї пільгової вислуги років до календарної вислуги років та до стажу служби в міліції, зобов`язати Ліквідаційну комісію УМВС обчислити вислугу років з урахуванням Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» №2262-XII від 09.04.1992 (далі - Закон №2262) та постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (далі - Постанова №393) за період з 19.07.2001 по 05.11.2015, зарахувавши пільгову вислугу років за період з 19.07.2001 по 05.11.2015 до календарної вислуги років та до стажу служби в міліції та внести зміни до грошового атестату щомісячну надбавку за вислугу років в міліції з урахуванням проведення перерахунку календарної вислуги років та зобов`язати МВС України оформити та подати необхідні документи до органів Пенсійного фонду України (далі - ПФУ) для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту а статті 12 Закону №2262.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 27.12.2022 позовну заяву ОСОБА_1 було повернуто.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій через порушення норм процесуального права просить її скасувати та передати справу на розгляд суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що на день її звільнення розрахунок вислуги років не проводився, до послужного списку відповідні відомості внесені не були, а тому про обрахунок вислуги років вона дізналася з листа Ліквідаційної комісії УМВС №3/3-126 від 17.10.2022. Вказує, що крім самого наказу, інших документів, які стали підставою для здійснення обрахунку вислуги років їй не доведено, оскільки таких не було. Відтак, вона не могла знати про вказаний обрахунок.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу Міністерство внутрішніх справ України просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Згідно ч.2 ст.312 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції, зазначену у пункті третьому частини першої статті 294 цього Кодексу (повернення заяви позивачу), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 30.11.2022 позовну заяву було залишено без руху на підставі ч.1, 2 ст.169, ч.1 ст.123 КАС України та встановлено позивачці десятиденний строк з дня вручення зазначеної ухвали для подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з наведенням підстав (поважних причин) пропуску такого строку та надання доказів на підтвердження таких обставин, а також документу про сплату судового збору в розмірі 1984,80 грн за подання позову та подання до суду доказів його сплати.

Позивачка подала до суду заяву, в обгрунтування якої зазначила, що звернення до суду відбулося у строки, встановлені КАС України, оскільки на день її звільнення розрахунок вислуги років не проводився, до послужного списку відповідні відомості внесені не були, а тому дізналася про обрахунок вислуги років з листа Ліквідаційної комісії УМВС №3/3-126 від 17.10.2022.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред`явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.

Водночас, ч.2 ст.44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, в тому числі щодо дотримання строків звернення до суду, визначених законом, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Строки звернення до адміністративного суду передбачені статтею 122 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.3 ст.122 КАС України).

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч.5 ст.122 КАС України).

При цьому, причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам, а саме : 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Відтак, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Предметом даного позову є бездіяльність Ліквідаційної комісії УМВС щодо незарахування позивачці до вислуги років у пільговому обчисленні одного місяця за півтора місяця час проходження її служби в ОВС за період з 19.07.2001 по 05.11.2015 в зоні гарантованого добровільного відселення та незарахування цієї пільгової вислуги років до календарної вислуги років та до стажу служби в міліції.

Судом встановлено, що позивачка звільнена зі служби в міліції наказом УМВС №317о/с від 04.11.2015.

Наказом УМВС №317о/с від 04.11.2015, з яким позивачка (за її особистим твердженням) ознайомлена 25.11.2015, визначено, що вислуга на день звільнення в календарному обчисленні складає 15 років 10 місяців 00 днів.

Разом з тим, позовну заяву подано до суду лише в листопаді 2022 року, тобто після спливу семи років.

В обґрунтування заяви щодо строку її звернення до суду позивачка вказує на те, що про порушення своїх прав дізналася від колишніх колег, які в судовому порядку оскаржували протиправну бездіяльність ГУ НП у Волинській області щодо назарахування періодів проходження служби в пільговому обчисленні та після отримання від відповідача послужного списку. Також зазначає, що зі своїм послужним списком вона ознайомилася 28.10.2022, після отримання листа від Ліквідаційної комісії УМВС на її звернення.

Вказана позиція позивачки, на думку колегії суддів, не змінює моменту, з якого вона повинна була дізнатись про порушення прав, свобод та інтересів, що свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачка не довела наявність поважних причин, що зумовили її звернення до суду за захистом порушених прав за спливом семи років після звільнення зі служби в міліції, оскільки мала реальну можливість бути обізнаною про обрахунок вислуги років безпосередньо при звільненні.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Порівняльний аналіз термінів «дізнався» та «повинен дізнатися», що містяться в статті 122 КАС України (в редакції, станом на дату подання адміністративного позову), дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав.

Колегія суддів зазначає, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 28.02.2020 по справі №120/1560/19-а.

Більше того, колегія судів зазначає, що ОСОБА_1 не вказала причин, що свідчать про поважність пропуску строку звернення до суду та не надала доказів поважності таких причин, натомість остання вважає, що нею дотримано строк звернення до суду

Позивачкою не надано доказів того, що вона вчиняла всі необхідні дії, які свідчать про бажання реалізації її процесуальних прав з метою їх захисту, позаяк, протягом семи років з часу винесення наказу про звільнення №317о/с від 04.11.2015 вона не була позбавлена можливості на звернення до суду з позовом.

Разом з тим, твердження позивача про неможливість звернутись до суду з позовом про скасування наказу у більш короткі строки, у зв`язку з незнанням того, що під час його видання невірно обчислено вислугу років під час її звільнення, не може слугувати об`єктивною підставою для поновлення строків звернення за судовим захистом.

Враховуючи наведені обставини, колегією суддів, не встановлено будь-яких інших фактичних обставин, які б свідчили про дійсні істотні перешкоди чи труднощі для своєчасного звернення позивачки до суду за захистом своїх прав з дати звільнення від займаної посади.

Відповідно до ч.1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» визначає, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справи «Стаббігс на інші проти Великобританії», «Девеер проти Бельгії»).

У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа «Олександр Шевченко проти України», заява №8371/02, пункт 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у пункті 35 рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» №11681/85 зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним : воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви №17160/06 та №35548/06; п.33).

Частиною першої статті 123 КАС України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею в заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч.2 ст.123 КАС України).

Відповідно до п.9 ч.4 ст.169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ст.ст.308, 312, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2022 року про повернення позовної заяви по справі №140/7764/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді І. М. Обрізко
С. М. Шевчук