Справа № 597/314/23
Суддя: Шевчук В. М.
Дата ухвалення: 2023-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 597/314/23
Провадження № 2-а/597/6/2023
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2023 р. суддя Заліщицького районного суду Тернопільської області Шевчук В.М., ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови серії ЕАР №6456533 від 25.01.2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності,

у с т а н о в и в:

20.02.2023 року до Заліщицького районного суду Тернопільської області надійшла позовна заява з додатками ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови серії ЕАР №6456533 від 25.01.2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності.

Ухвалою Заліщицького районного суду Тернопільської області від 22.02.2023 року зазначену позовну заяву залишено без руху зі встановленням позивачу 5-денного строку з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків, вказаних у мотивувальній частині, а саме: в порушення вимог п.3 ч.3 ст.286 КАС України прохальна частина позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови серії ЕАР №6456533 від 25.01.2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності не містить вимоги про закриття справи про адміністративне правопорушення в порушення вимог п.3 ч.3 ст.286 КАС України.

Станом на 17.03.2023 року недоліки, зазначені у мотивувальній частині ухвали Заліщицького районного суду Тернопільської області від 22.02.2023 року, позивачем ОСОБА_1 не усунуто, чим не виконано вищевказану ухвалу.

Відповідно до ч.2 ст.44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відповідно до п.п.6, 7 ч.5 ст.44 КАС України учасники справи зобов`язані, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

При цьому суд не повинен тлумачити положення ст.185 ЦПК України у такий спосіб, щоб створювати штучні перешкоди для доступу до правосуддя, адже наведене неодноразово було предметом розгляду у Європейському суді з прав людини.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Так, у рішенні від 4 грудня 1995 року у справі «Bellet v. France» («Беллет проти Франції», серії A №333B, пункт 36) Європейський суд з прав людини зазначив, що ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - «Конвенція») містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 25 січня 2000 року у справі «Miragall Escolano and Othersv. Spain» («Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», заяви №38366/97, №38688/97, №40777/98, №40843/98, №41015/98, №41400/98, №41446/98, №41484/98, №41487/98, №41509/98) і у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Pйrez de Rada Cavaniles v. Spain» («Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії», заява №3256-57) Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

При цьому слід взяти до уваги також висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 28.05.1985 року в справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» та від 13.02.2001 року в справі «Кромбах проти Франції», в яких ЄСПЛ наголосив, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду.

У рішеннях від 20.05.2010 року в справі «Пелевін проти України» та від 30.05.2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» ЄСПЛ зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою.

В рішенні «Prince Hans-Adam II of Liechtenstein проти Німеччини» (рішення від 12 липня 2001 року п.44) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. У цьому відношенні Високі Договірні Сторони користуються певними межами свободи розсуду. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права. Крім того, обмеження суперечитиме пункту 1 статті 6, якщо воно не ставить законної мети і якщо не забезпечено відповідного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою.

У справах "Стаббігс та інші проти Великобританії" та "Девеер проти Бельгії" Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Згідно з ч.5 ст.169 КАС України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

За таких обставин, вважаю, що позивачем недоліки, зазначені в ухвалі суду від 22.02.2023 року, не усунуто, що свідчить про невиконання вимог вищевказаної ухвали, а тому позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови серії ЕАР №6456533 від 25.01.2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності, слід повернути позивачу ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.44, 169, 243, 248, 293, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови серії ЕАР №6456533 від 25.01.2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності, повернути позивачу ОСОБА_1 .

Роз`яснити позивачу ОСОБА_1 , що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Заліщицький районний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня постановлення ухвали.

Суддя Валентина ШЕВЧУК