Справа № 420/1681/23
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2023-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1681/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває зазначена адміністративна справа.

Ухвалою судді Глуханчука О.В. від 06.02.2023 позивача звільнено від сплати судового збору; позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

10.03.2023 на підставі розпорядження керівника апарату Одеського окружного адміністративного суду призначено повторний автоматичний розподіл справи у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_2 з посади, за результатами якого головуючим по справі визначено суддю Завальнюка І.В.

Ухвалою судді Завальнюка І.В. від 15.03.2023 справу № 420/1681/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії прийнято до провадження та продовжено судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження, з огляду на наступне.

Судом встановлено, позивач 18.08.2021 р. звернувся до Олешківського об`єднаного управління ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п."е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", як працівнику освіти. До заяви позивач долучив: військовий квиток, диплом про навчання від 29.09.1990 р. НОМЕР_1 , укази від 23.06.1997 р. та від 07.05.1996 р., посвідчення від 13.04.2011 р., повідомлення, довідки від 15.07.2021 р., наказ від 01.09.1993 р., протокол загальних зборів від 16.05.1996 р., паспорт від 09.12.1999 р., трудова книжка від 01.07.1983 р.

За принципом екстериторіальності вказана заява розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області.

За результатами розгляду вищевказаної заяви прийнято рішення від 26.08.2021 р. № 38 про відмову в призначені пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу.

Так, ГУ ПФУ в Житомирській області обраховано вислугу років станом на 10.10.2017 р. - 4 роки 6 місяців 23 дні. Загальний страховий стаж особи становить 20 років 10 місяців 25 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано: період трудової діяльності з 07.05.1996 р. по 31.12.1998 р., оскільки відсутня довідка про сплату страхових внесків релігійною організацією; проходження військової служби з 05.07.1984 р. по 03.05.1986 р., оскільки у військовому квитку виправлена дата народження; відповідно до Реєстру застрахованих осіб з 01.07.2008 р. відсутні суми заробітку для призначення пенсії та сплати страхових внесків.

Вважаючи вказане рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 27.08.2021 р. № 38 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років;

- зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву позивача від 18.08.2021 р. про призначення пенсії за вислугою років і зарахувати до страхового стажу для призначення пенсії за вислугу років позивача період з 22.08.1983 р. по 15.08.1990 р. навчання в стаціонарному відділенні загально-технічного факультету Херсонського державного педагогічного інституту; з 01.10.1990 р. по 24.11.1991 р. роботи на посаді завідуючого Нововоронцовським філіалом Гаврилівського ПТУ; з 01.09.1993 р. по 18.08.2021 р. роботи викладачем історії, християнської етики, катехизису й Закону Божого парафіяльних шкіл.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 28.12.2021 по справі № 540/7450/21 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково:

визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (1003, м. Житомир, вул. О.Ольжича, буд.7, ) від 27.08.2021 р. № 38 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.08.2021 про призначення пенсії за вислугою років і зарахувати до страхового стажу періоди: з 01.07.1983 р. по 28.07.1983 р. у колгоспі "Зоря комунізму"; з 05.07.1986 р. по 03.05.1986 р. проходження строкової військової служби; з 07.05.1996 р. по 31.12.1998 р. та з 01.07.2008 р. по 18.08.2021 р. роботи в релігійній організації.

В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.04.2022 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області залишено без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року - без змін

На виконання вищезазначеного судового рішенням від 19.09.2022 № 2050/03-16 ГУ ПФУ в Херсонській області про розгляд заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 від 18.08.2021 № 2038 повідомив позивача, що за наданими документами та, з урахуванням рішення № 540/7450/21, загальний страховий стаж роботи гр. ОСОБА_1 становить 37 років 10 місяців 5 днів, в тому числі стаж роботи на посадах, що дає право на пенсію за вислугу років 4 роки 6 місяців 23 дні.

Оскільки відсутній необхідний стаж, який дає право на пенсію за вислугою років, право на пенсію за вислугу років гр. ОСОБА_1 згідно заяви від 18.08.2021 відсутнє.

На підставі викладеного відмовлено гр. ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» через відсутність необхідного стажу, який дає право на пенсію за вислугою років.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, позивач 30.01.2023 звернувся до суду із даним позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській від 19.09.2022 № 2050/03-16 про відмову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_2 ) в призначенні пенсії за вислугу років; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73036, м. Херсон, вул.28 Армії, буд.6, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_2 ) від 18.08.2021 про призначення пенсії за вислугою років і зарахувати до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугою років періоди: з 20.08.1990 по 18.08.2021.

Позивач зазначає, що звертався до Херсонського окружного адміністративного суду із позовом, в якому просив суд зобов`язати відповідача, серед іншого, призначити йому пенсію за вислугою років, а не щодо наявності підстав для зарахування страхового стажу позивачу.

При цьому в оскаржуваному рішення пенсійного управління відповідач послався на висновки суду, викладені в рішенні від 28.12.2021 по справі № 540/7450/21, як на підставу для неможливості врахувати до спеціального стажу період роботи з 01.10.1990 по 24.11.1991 на посаді завідувача Нововоронцовським філіалом Гаврилівського ПТУ № 26.

Також періоди роботи у релігійній організації з 07.05.1996 по 31.12.1998 та з 01.07.2008 по 18.08.2021 можливо зарахувати тільки до загального страхового стажу відповідно до висновків мотивувальної частини судового рішення від 28.12.2021 по справі № 540/7450/21.

При цьому позивач не погоджується із обґрунтуванням відмови ГУ ПФУ в Херсонській області в призначенні пенсії за вислугу років, зважаючи на протиправність дій пенсійного управління та його висновків, які покладні в основу для прийняття оскаржуваного рішення, в т.ч. зарахування періодів роботи у релігійній організації з 07.05.1996 по 31.12.1998 та з 01.07.2008 по 18.08.2021 згідно рішення ХОАС від 28.12.2021 № 540/7450/21 та постанови 5ААС від 12.04.2022 № 540/7450/21 тільки до загального страхового стажу.

Згідно статті 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Відповідно до вимог статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Вищезазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.11.2019 по справі № 802/1933/18-а.

Такий порядок оскарження рішення, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, прийнятого на виконання судового рішення, є більш оптимальним для особи, яка вважає що її права порушені, з огляду, зокрема, на положення частини п`ятої статті 383 КАС України, відповідно до якої, розгляд заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання.

Відповідно до частини шостої цієї статті, за наявності підстав для задоволення заяви, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 355/1648/15-а.

За вказаних обставин, суд зазначає, що позивач у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській від 19.09.2022 № 2050/03-16, яке прийнято на виконання рішення ХОАС від 28.12.2021 № 540/7450/21 та постанови 5ААС від 12.04.2022 № 540/7450/21.

При цьому на виконання судових рішень відповідачем повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 18.08.2021 та прийнято рішення від 19.09.2022 № 2050/03-16 із посиланням на висновки судів обох інстанцій, однак позивач знову просить зобов`язати пенсійне управління повторно розгляду його заяву.

Таким чином, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення, яке набрало законної сили. Незгода позивача із результатом виконання судового рішення не утворює окремого спору, адже відповідним доводам та аргументам вже надано оцінку судом із посиланням на відповідні положення законодавства; мотиви відхилення певних доводів та підстави для відмови в частині позовних вимог тощо.

Отже, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими стаття 383 КАС України пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися її права, свободи чи інтереси, то вона повинна була звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.

Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються. Тобто, якщо позивач вважає протиправними рішення, дії чи бездіяльність відповідача, вчинені на виконання рішення ООАС від 11.03.2022 по справі № 420/27083/22, то він може звернутись до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача, а не пред`являти новий адміністративний позов.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі № 522/10140/17.

Більш того, покладені в основу даного адміністративного позову доводи позивача є тотожними його доводам, викладеним у справі № 540/7450/21, яким вже надано оцінку судом. Відповідний розсуд та мотиви прийняття / відхилення доводів позивача викладені у судовому рішенні по справі № 540/7450/21, яке набрало законної сили. Відтак, прийняття іншого судового рішення в іншій адміністративній справі в разі іншого судового розсуду цього спору може призвести до ситуації існування одночасно двох судових рішень, які суперечиватимуть одне одному, чим безумовно порушуватиметься принципи преюдиції та правової визначеності.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції», Суд зазначив, що, право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. (Hornsby v. Greece № 18357/91).

У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини від в справі «Антонюк проти України» (заява № 17022/02) зазначено, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні.

Суд, у цій справі враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

У пункті 54 даного Висновку йдеться про те, що згідно з тлумаченням Європейського суду з прав людини право на справедливий суд, зафіксоване в статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, означає не лише те, що судове рішення повинно бути ухвалено в розумні строки, а й те, що воно повинно бути - коли це доречно - таким, яке можна ефективно виконати на користь сторони, яка виграла справу. Справді, Конвенція не передбачає теоретичного захисту прав людини, а має на меті гарантувати максимальну ефективність такого захисту.

При цьому, зазначений висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

При викладених вище обставинах, оскільки позовні вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються, суд дійшов висновку про наявні підстави для закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 238 КАС України.

На підставі викладеного та керуючись п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя І.В. Завальнюк

.