Справа № 367/7427/16-а
Суддя: Кравчук Ю. В.
Дата ухвалення: 2023-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 367/7427/16-а
Провадження №2-а/367/6/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

03 лютого 2023 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого - судді Кравчук Ю.В.,

за участю:

секретаря судових засідань Шаповала О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ірпені адміністративний позов ОСОБА_1 до Коцюбинського селищного голови Київської області, Управління житлово-комунального господарства «Біличі» про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в :

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Коцюбинського селищного голови Київської області, Управління житлово-комунального господарства «Біличі» про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, в якому позивач просить поновити його на роботі на посаді начальника управління житлово- комунального господарства «Біличі», стягнути з відповідача - Коцюбинського селищного голови Київської області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28 вересня 2016 року по день поновлення на роботі; визнати протиправним розпорядження Коцюбинського селищного голови Київської області № 186 про звільнення з посади УЖКГ «Біличі» від 28 вересня 2016 року; скасувати розпорядження Коцюбинського селищного голови Київської області № 186 про звільнення з посади УЖКГ «Біличі» від 28 вересня 2016 року; стягнути судові витрата по даній справі з Коцюбинського селищного голови Київської області на користь ОСОБА_1 .

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 був прийнятий на посаду начальника управління житлово-комунального господарства «Біличі» відповідно до розпорядження Заступника селищного голови № 96 від 19.09.2014 року та обіймав посаду відповідно до наказу УЖКГ «Біличі» з 19.09.2014 по 28.09.2016. 28.09.2016 Коцюбинським селищним головою Київської області ОСОБА_2 було винесено розпорядження № 186 про звільнення позивача з посади УЖКГ «Біличі». Відповідач в розпорядженні № 186 від 28 вересня 2016 року зазначає наступні підстави звільнення: систематичне невиконання розпоряджень Коцюбинського селищного голови; ухилення від надання для перевірок копії фінансово-господарських документів; відсутність необхідного та належного контролю за роботою підрозділів та структур УЖКГ «Біличі»; неналежного виконання службових обов`язків, що призвело до великої кредиторської та дебіторської заборгованості.

Позивач вважає розпорядження № 186 від 28 вересня 2016 року про звільнення з посади УЖКГ «Біличі», таким, що ґрунтується на безпідставних звинуваченнях, без всебічного, повного та об`єктивного з`ясування фактичних обставин справи, а тому підлягає скасуванню, як протиправне. Оскаржуване розпорядження було прийнято відповідачем без дотримання вимог чинного законодавства України щодо порядку прийняття такого рішення та підлягає скасуванню з огляду на наступне. По-перше, статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної і та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідачем було винесено розпорядження № 179 про застосування дисциплінарного стягнення до начальника УЖКГ «Біличі» ОСОБА_1 від 23 вересня 2016 року та розпорядження № 148 про накладення дисциплінарного стягнення стосовно ОСОБА_1 від 28 вересня 2016 року, які ґрунтуються на безпідставних звинуваченнях, без всебічного, повного та об`єктивного з`ясування фактичних обставин справи, на основі вищенаведених розпоряджень, які було навмисно винесені з метою застосування положень трудового законодавства, а саме застосування догани, яка є передумовою для звільнення за пунктом 3 статті 40 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України). Підтвердженням цього твердження стало прийняття розпорядження № 186 від 28 вересня 2016 року з метою звільнення позивача з займаної посади начальника УЖКГ «Біличі». Відповідно до рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області у справі № 346/6815/14-ц сформуване наступне правове положення, що у розпорядженні (наказі) про застосування дисциплінарного стягнення повинно бути чітко зазначено в чому полягає порушення працівником трудової дисципліни, які саме положення посадової інструкції, трудового, колективного договору порушено працівником, тобто повинно бути викладене чітке формулювання дій (бездіяльності) працівника. Крім того, оголошуючи позивачу догану, відповідач не врахував ступінь його вини, відсутність заподіяної шкоди і безпідставно притягнув його до дисциплінарної відповідальності.

ОСОБА_1 зазначає, що оскільки звільнення відповідно до ст.147 КЗпП України є дисциплінарним заходом, то відповідачем не виконано умов щодо посилання на конкретний пункт порушень зазначених у Посадовій інструкцій начальника житлово-комунального господарства «Біличі» та контракту про прийняття на роботу від 19 вересня 2014 року, а зазначає, що порушення були надумані. З огляду на вищезазначене розпорядження № 179 про застосування дисциплінарного стягнення до начальника УЖКГ «Біличі» ОСОБА_1 від 23 вересня 2016 року та розпорядження № 148 про накладення дисциплінарного стягнення стосовно ОСОБА_1 від 28 вересня 2016 року таким вимогам не відповідає. Одночасно, звільнення працівника по п. 3 ст.40 КЗпП України потребує попередньої згоди профспілкового органу підприємства. Оскільки, позивач є членом профспілки Управління житлово-комунального господарства «Біличі», то звільнення допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об`єднання профспілок) (ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»). Комітетом профспілки не давалась згода на звільнення ОСОБА_3 по п. 3 ст.40 КЗпП України, оскільки відповідач не звертався з відповідним поданням, хоча такий порядок передбачений чинним законодавством України. При цьому, подання, як би воно подавалося, повинно було розглядатись в присутності позивача, так як це передбачено ч. 2 ст.39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Позивач також надає розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме зазначає, що згідно довідки про середню заробітну плату від 29.09.2016 № 25, наданої відповідачем, середня (середньомісячна) заробітна плата за два попередні місяці склала 11958 грн. 51 коп. З дати звільнення позивача по дату звернення до суду пройшло 2 днів. Відповідно, до вищезазначеної довідки середня заробітна плата за час вимушеного прогулу складає 11958,52 х 2/30 = 797 грн. 72 коп.

Одночасно, 11.01.2017 представником позивача було подане до суду клопотання про залучення додаткового відповідача та зміну позовних вимог, в якому представник позивача просить постановити ухвалу по справі № 367/7427/16-а про залучення в якості відповідача-2 Управління житлово-комунального господарства «БІЛИЧІ»; змінити позовні вимоги позивача на таку редакцію: поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника Управління житлово-комунального господарства «БІЛИЧІ»; стягнути з Управління житлово-комунального господарства «БІЛИЧІ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28 вересня 2016 року по день поновлення на роботі; визнати протиправним розпорядження Коцюбинського селищного голови Київської області № 186 про звільнення з посади начальника УЖКГ «Біличі» від 28 вересня 2016 року; скасувати розпорядження Коцюбинського селищного голови Київської області № 186 про звільнення з посади начальника УЖКГ «Біличі» від 28 вересня 2016 року; стягнути судові витрати по даній справі з відповідачів на користь ОСОБА_1 .

У судовому засіданні 14.02.2022 ухвалено залучити співвідповідача Управління житлово-комунального господарства «БІЛИЧІ» та прийнято до розгляду заяву про зміну позовних вимог.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до канцелярії суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

У судове засідання відповідачі не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У зв`язку з неявкою всіх учасників справи у судове засідання фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що визначено ч.4 ст.229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Розпорядженням заступника Коцюбинського селищного голови від 19 вересня 2014 року № 96 «Про прийняття на роботу за контрактом», призначено ОСОБА_1 на посаду начальника управління житлово-комунального господарства «Біличі» з 19 вересня 2014 року на умовах укладеного з ним контракту від 19 вересня 2014 року.

19 вересня 2014 року між виконкомом Коцюбинської селищної ради, в особі селищного голови ОСОБА_4 за ОСОБА_1 було укладено контракт.

23.09.2016 було видано розпорядження Коцюбинського селищного голови № 179 «Про застосування дисциплінарного стягнення до начальника УЖКГ «Біличі» ОСОБА_1 », відповідно до якого ОСОБА_1 , начальнику УЖКГ «Біличі» оголошено догану.

Із копії розпорядження Коцюбинського селищного голови № 186 від 28.09.2016 «Про звільнення з посади начальника УЖКГ «Біличі» вбачається, що на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Розділу ІІІ ст. 42 п. 10, керуючись Посадовою інструкцією начальника УЖКГ «Біличі», контрактом про прийняття на роботу начальника УЖКГ, розд. 5, п. 5.3, Кодексом законів про працю України ст. 40 п. 3, ст. 41 ч. 1 п. 1, звільнено з посади начальника УЖКГ «Біличі» ОСОБА_1 з 28 вересня 2016 року за: систематичне невиконання розпоряджень Коцюбинського селищного голови; ухилення від надання для перевірок копій фінансово-господарських документів; відсутність необхідного та належного контролю за роботою підрозділів та структур УЖКГ «Біличі», неналежне виконання службових обов`язків, що призвело до великої кредиторської та дебіторської заборгованості.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Загальні підстави звільнення працівників визначені Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Аналіз зазначеної норми права свідчить про те, що при звільненні працівника за систематичне порушення трудової дисципліни, яке є заходом стягнення, необхідною умовою такого звільнення є вчинення ним конкретного дисциплінарного проступку, тобто він допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків, що носило систематичний характер, а за попереднє порушення трудової дисципліни до такої особи застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, які не втратили юридичної сили за давністю й не зняті.

Отже, до юридичних фактів, які підлягають встановленню при вирішенні спору про законність звільнення з вищевказаних підстав, відноситься обставина про те, чи мав місце дисциплінарний проступок під час раніше застосованих заходів дисциплінарного чи громадського стягнення.

При вирішенні спорів осіб, звільнених згідно з пунктом 3 статті 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, виходячи зі змісту цієї норми необхідно враховувати, що роботодавець вправі розірвати трудовий договір з цієї підстави лише при умові, що до працівника раніше застосовувалось дисциплінарне стягнення і на момент повторного невиконання ним без поважних причин трудових обов`язків воно не знято і не погашено.

При цьому під час розгляду справи роботодавець зобов`язаний довести правильність застосування ним всіх попередніх дисциплінарних стягнень та факт вчинення працівником нового порушення трудових обов`язків, якими він обґрунтовував наказ про звільнення.

Передбаченими пунктом 3 частини 1 статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок, вчинений після застосування до нього дисциплінарного чи громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках ураховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (ст. 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення не минуло більше одного року.

При звільненні за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України потрібно встановити, чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок. Чи застосовувалися інші заходи дисциплінарного або громадського стягнення, та чи можна вважати його вчинення систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов`язків.

У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, підлягає з`ясуванню, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору, зокрема, за пунктом 3 частини 1 статті 40 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 цього Кодексу правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

При розгляді справ про поновлення на роботі необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевіряти їх відповідність законові.

Отже, підставою звільнення може бути лише безпосереднє порушення трудової дисципліни чи невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, за наявності застосованого та такого, що не втратив юридичної сили за давністю або не знятого заходу дисциплінарного чи громадського стягнення, а не фактична наявність сукупності застосованих заходів дисциплінарного стягнення.

Таких правових позицій дотримується Верховний Суд, зокрема, у постанові від 05 серпня 2019 року у справі №813/9291/13-а.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що за передбаченими пунктом 3 статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (стаття 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

При звільненні працівника відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України підприємство повинно навести конкретні факти допущеного ним невиконання обов`язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли.

В даному випадку, позивача було звільнено за: систематичне невиконання розпоряджень Коцюбинського селищного голови; ухилення від надання для перевірок копій фінансово-господарських документів; відсутність необхідного та належного контролю за роботою підрозділів та структур УЖКГ «Біличі», неналежне виконання службових обов`язків, що призвело до великої кредиторської та дебіторської заборгованості.

Розпорядження № 186 від 28 вересня 2016 року не містить конкретних обставин про число і місяць вчинення проступків, а саме систематичного не виконання розпоряджень Коцюбинського селищного голови, ухилення від надання для перевірок копій фінансово-господарських документів; відсутність необхідного та належного контролю за роботою підрозділів та структур УЖКГ «Біличі», не містить викладу конкретних службових обов`язків які не виконував позивач, що є обов`язковим відповідно до ст.ст. 149 ч.3, 139 , 147 ч.1, 148 ч.1 КЗпП України.

При цьому, суд враховує, що розпорядженням Коцюбинського селищного голови від 28 вересня 2016 року № 184 «Про накладення дисциплінарного стягнення стосовно ОСОБА_1 », відповідно до якого на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Посадової інструкції начальника УЖКГ «Біличі», протоколу засідання наради від 21.09.2016, за невиконання доручення Коцюбинського селищного голови стосовно надання схеми розташування ліхтарів по селищу Коцюбинське оголошено догану ОСОБА_1 , начальнику УЖКГ «Біличі» за неналежне виконання своїх службових обов`язків. Таким чином, 28 вересня 2016 року в один день за один проступок до позивача було застосовано і догану, і звільнення. Одночасно, відповідно до статті 147 КЗпП, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

Крім того, розпорядження Коцюбинського селищного голови № 186 від 28 вересня 2016 року прийняте на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП, відповідно до якого, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи роботодавця може бути розірваний також у випадках: одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами податкових та митних органів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами. Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду. Однак, оскаржуване розпорядження не містить чіткого формулювання одноразового грубого порушення законодавства чи обов`язків ОСОБА_1 , яке стало б підставою для звільнення його із займаної посади. В розпорядженні не зазначено, за яке конкретне одноразове грубе порушення трудових обов`язків позивач підлягає звільненню, за яких обставин було вчинено проступок, характер останнього, у чому конкретно виявилося порушення, що саме стало приводом до звільнення, чи могло бути підставою для розірвання трудового договору (контракту) на підставах, визначених законом. Належних та допустимих доказів на підтвердження факту звільнення позивача саме за одноразове грубе порушення відповідачами надано не було.

При цьому, у справах, в яких оспорюється незаконне притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення, саме роботодавець повинен довести, що застосування таких заходів стягнення відбулося без порушення законодавства про працю, доказів раніше застосованих не знятих і не погашених дисциплінарних стягнень за систематичне не виконання працівником без поважних причин своїх посадових обов`язків відповідачами в матеріали справи не представлено.

Відповідачі не скористалися своїм правом на подачу відзиву, а отже, відповідно, не довели, що звільнення позивача відбулося без порушення законодавства про працю.

Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним розпорядження Коцюбинського селищного голови Київської області № 186 від 28 вересня 2016 року про звільнення з посади начальника УЖКГ «Біличі» та скасування розпорядження Коцюбинського селищного голови Київської області № 186 від 28 вересня 2016 року про звільнення з посади начальника УЖКГ «Біличі».

Згідно зі ст. 235 КЗпП, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Вирішуючи питання про поновлення працівника, який працював за строковим трудовим договором, необхідно враховувати відсутність підстав для поновлення на роботі такого працівника у разі, якщо на момент ухвалення судом рішення у справі строк трудового договору закінчився. У такому разі суд може змінити дату звільнення на пізнішу - ту, що відповідає даті закінчення трудового договору, а також формулювання підстави звільнення - на пункт 2 частини першої статті 36 КЗпП України (закінчення строку трудового договору).

Такого висновку дійшла колегія суддів Верховного Суду у своїй постанові від 11 березня 2020 року у справі № 761/4523/16-ц та у постанові від 13 січня 2021 року по справі № 326/1012/16-ц.

Положення контракту від 19.04.2014, укладеного Виконкомом Коцюбинської селищної ради із ОСОБА_1 , не передбачають автоматичного продовження його дії. Згідно з пунктом 5.6 контракту за два місяці до закінчення терміну дії контракту він може бути за угодою сторін продовжений на новий чи інший строк.

Оскільки на час прийняття рішення строк дії контракту закінчився, з урахуванням того, що для продовження дії трудового договору, укладеного на певний строк, вимагається волевиявлення на продовження трудових відносин як роботодавця, так і працівника, суд дійшов висновку про те, що правові підстави для поновлення позивача на роботі за встановлених обставин відсутні.

При цьому, суд зазначає, що контракт має строковий характер, тому однією з основних підстав його припинення є закінчення його дії (ст. 21 КЗпП України). Закінчення строку дії контракту є підставою для припинення трудових відносин (стаття 36 КЗпП України). Щодо питання про укладення, продовження та припинення трудових контрактів з керівниками підприємств, які належать до сфери управління органів місцевого самоврядування, то ці обставини знаходяться поза компетенцією суду. У зв`язку з тим, що строк дії контракту закінчився 19.09.2019, то позивач ОСОБА_1 не може бути поновлений на попередній посаді. Дострокове розірвання контракту з ініціативи роботодавця, всупереч закону, дає підстави вважати позивача ОСОБА_1 звільненим з підстав, передбачених п.2 ч. 1 ст.36 КЗпП України, у зв`язку із закінченням строку дії контракту з 19.09.2019.

Як встановлено судом, нарахування і виплата заробітної плати ОСОБА_1 проводилась відповідачем Управління житлово-комунального господарства «Біличі», з якого позивач просив стягнути середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу. Враховуючи, що позивача було звільнено з роботи незаконно і він підлягав би поновленню на роботі, однак строк дії контракту закінчився 19.09.2019, з відповідача Управління житлово-комунального господарства «Біличі» на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення і до закінчення строку дії контракту.

Згідно з ч.1 ст. 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробiтної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, вiдповiдно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробiтної плати, затвердженого постановою КМУ вiд 08.02.1995 р. №100 (далі Порядок №100), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана вiдповiдна виплата.

Згідно п. 5 Порядку № 100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробiтної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробiтної плати за останнi два мiсяцi роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробiтної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарнi) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період (п. 8 Порядку № 100).

Встановлено, що позивача звільнено з роботи з 28.09.2016, а тому період для розрахунку середнього заробітку є 28.09.2016 (день звільнення) по 19.09.2019 (закінчення контракту). Останні два календарні місяці роботи: липень, серпень 2016 року.

Згідно довідки виданої УЖКГ «Біличі», за липень 2016 року позивач отримав 12 180 грн. 76 коп., за серпень 2016 року 11 736 грн. 25 коп., в тому числі матеріальну допомогу в сумі 1000 грн., всього 23 917 грн. 01 коп. При цьому, відповідно до п. 4Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються:одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

На виконання ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 01.11.2022, позивачем було надано суду табель обліку робочого часу за липень та серпень 2016 року.

Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що середньоденна заробітна плата позивача становить: 22917,01/46=498,20 грн., де 22917,01 це сукупний розмір отриманої позивачем заробітної плати за 2 місяці, що передують звільненню (12180,76+10736,25); 46 сумарна кількість робочих днів за два місяці, що передують звільненню (22+24).

Суд враховує, що позивача було звільнено 28 вересня 2016 року, тобто право на середній заробіток у нього виникло 29 вересня 2016 року. З 29 вересня 2016 року по 19 вересня 2019 року включно число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком, становить 743 днів.

Таким чином, середній заробіток, який підлягає стягненню на користь позивача складає 370 162, 60 (743х498,20).

Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначені суми без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів (пункт 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»).

Крім того, з відповідачів на користь позивача належить стягнути сплачений судовий збір.

Відповідно до п.п.2ч.1 ст.371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Відтак, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Коцюбинського селищного голови Київської області, Управління житлово-комунального господарства «Біличі» про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Коцюбинського селищного голови Київської області № 186 «Про звільнення з посади начальника УЖКГ «Біличі» від 28 вересня 2016 року.

Стягнути з Управління житлово-комунального господарства «Біличі» (, місцезнаходження: Київська область, місто Ірпінь, смт. Коцюбинське, вул. Меблева, буд. 11а) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29 вересня 2016 року по 19 вересня 2019 року у розмірі 370 162 (триста сімдесят тисяч сто шістдесят дві) грн. 60 коп., з вирахуванням із цієї суми розміру обов`язкових платежів.

Змінити формулювання звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Управління житлово-комунального господарства «Біличі» на - з 19 вересня 2019 року у зв`язку з закінченням строку дії трудового контракту відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

Стягнути з Управління житлово-комунального господарства «Біличі» (, місцезнаходження: Київська область, місто Ірпінь, смт. Коцюбинське, вул. Меблева, буд. 11а) та Коцюбинської селищної ради (, місцезнаходження за адресою: вул. Доківська, 2, сел.. Коцюбинське, Київська обл.) солідарно на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 964 (дев`ятсот шістдесят чотири) грн. 61 коп.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовити.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.В. Кравчук