Справа № 160/20296/22
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2023-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

15 березня 2023 року Справа № 160/20296/22

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження клопотання Військової частини НОМЕР_1 про залишення позову без розгляду по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу,-

ВСТАНОВИВ:

21.12.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 11.03.2022 року № 4 «Про зарахування осіб з числа офіцерського складу до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 » ОСОБА_1 .

21.12.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.

06.03.2023 року військовою частиною НОМЕР_1 подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, з огляду на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду з цією позовною заявою, оскільки з оскаржуваним наказом позивача було ознайомлено, про що свідчить його рапорт про прийом посади від 16.03.2022 року, копію якого долучено до клопотання.

07.03.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду у задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про залучення третьої особи відмовлено, залучити до участі у справі № 160/20296/22 в якості співвідповідача - військову частину НОМЕР_1 , адміністративний позов залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків.

08.03.2023 року від військової частини НОМЕР_2 надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, з огляду на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду з цією позовною заявою, оскільки з оскаржуваним наказом позивача було ознайомлено, про що свідчить його рапорт про прийом посади від 16.03.2022 року.

10.03.2023 року на електронну адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду, в обгрунтування якого вказано, що за отриманням правової допомоги ОСОБА_1 звернувся до Адвокатського об`єднання «Приват юрист» 28.09.2022 року, що підтверджується Договором про надання правової допомоги № 28/09/22-3, який долучено до позову. Метою його звернення було визнання в судовому порядку протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 11.03.2022 року № 4 «Про зарахування осіб з числа офіцерського складу до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 » винесений відносно нього. Копію наказу в паперовому вигляді позивачу надано не було, а тому для його оскарження виникла необхідність у витребуванні оскаржуваного наказу у військовій частині НОМЕР_2 . Так як тривалий час встановити юридичну адресу військової частини НОМЕР_2 позивачу не вдалося, 04.11.2022 року АО було направлено запит до Міністерства оборони України. 21.11.2022 року на електронну адресу надійшов супровідний лист щодо направлення витягу з наказу військової частини НОМЕР_2 відносно ОСОБА_1 за підписом командира військової частини НОМЕР_1 . Позивач вказав, що саме 21.11.2022 року отримав в паперовому вигляді витяг з наказу відносно ОСОБА_1 , який на даний час оскаржується, а тому строк на його оскарження пропущено з поважних причин.

Розглянувши вищевказані клопотання та дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Так, частинами 1 та 2 цієї статті передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.3 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Приписами ч.5 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до п.17 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України, публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Оскільки цей спір виник з приводу проходження публічної служби, до спірних відносин застосовується місячний строк звернення до адміністративного суду.

Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, позивач оскаржує наказ від 11.03.2022 року № 4 «Про зарахування осіб з числа офіцерського складу до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 ».

Суд зазначає, що позивач проходячи військову службу у відповідача не міг не знати про існування наказу, відповідно до якого його зараховано до списків особового складу військової частини, з наказом позивача було ознайомлено 16.03.2022 року, що підтверджується рапортом про прийом посади, при цьому до суду позивач звернувся лише 01.12.2022 року, про що свідчить відмітка на конверті.

Таким чином, позивач звернувся до суду з цим позовом з пропуском місячного строку встановленого ч.5 ст.122 КАС України та не надано доказів на підтвердження поважності причин такого пропуску.

Оцінюючи обставини звернення позивача з позовом до суду, суд вважає, що вище вказаними нормами встановлено скорочені строки звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, які не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідують легітимну мету якнайшвидшого поновлення порушених прав добросовісного позивача. При цьому, не порушується пропорційність між застосованими законодавцем засобами (строком звернення до суду за захистом порушеного права протягом одного місяця з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів) та метою звернення до суду.

Також варто зазначити, що у постанові від 25.03.2020 року у справі №9901/588/19 Велика Палата Верховного Суду вказала, що згідно зі ст. 17 Закону України від 23.02.2006 р. №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Так, ЄСПЛ, у пунктах 37 та 38 рішення від 18.11.2010 р. у справі «Мушта проти України», нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть стосуватися реалізації цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 03.04.2008 р. у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Від судів вимагається вказувати підстави. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Таким чином, за практикою Європейського суду з прав людини, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Така позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018 року у справі №800/474/17 (провадження №11-337заі18).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» зазначено: (…) заявник не зміг довести, що він вчиняв будь-які кроки, щоб довідатись про стан провадження у його справі, отже його скарга є необґрунтованою, оскільки є невідповідною вимозі «розумного строку».

Таким чином, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Така правова позиція була висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.02.2019 року у справі №9901/658/18.

Також, дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, положення «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке прийнято рішення або вчинені дії. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про можливе порушення своїх прав є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Позивачем не надано доказів поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з даною позовною заявою.

Відповідно до частини 3 статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись ст. ст. 205, 240, 241-245, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без розгляду задовольнити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу залишити без розгляду.

Копію ухвали направити особам, які беруть участь у розгляді справи.

Відповідно до статті 256 КАС України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 294-297 КАС України.

Суддя М.В. Дєєв