Справа № 160/10722/22
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2023-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 березня 2023 року м. Дніпросправа № 160/10722/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів:

судді - доповідача Чумака С.Ю.,

суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Дніпрі апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2022 року в адміністративній справі № 160/10722/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України (ГУ ПФУ) в м. Києві щодо відмови позивачу у призначені пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з моменту звернення за призначенням пенсії, а саме з 17.02.2022 року шляхом зарахування до стажу за списком № 1 періодів роботи з 20.06.2003 по 05.06.2007 та з 01.04.2010 по 16.03.2020 та зарахуванні стажу роботи по трудовій книжці НОМЕР_1 ;

- зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з моменту звернення за призначенням пенсії, а саме з 17.02.2022 року шляхом зарахування до стажу за списком № 1 періодів роботи з 20.06.2003 по 05.06.2007 та з 01.04.2010 по 16.03.2020 та зарахуванні стажу роботи по трудовій книжці НОМЕР_1 .

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2022 року позов задоволений частково:

- визнані протиправними дії ГУ ПФУ в м. Києві щодо відмови в призначені позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та щодо незарахування до стажу за списком № 1 періоди роботи ОСОБА_1 з 20.06.2003 по 19.03.2007, з 01.04.2010 по 22.12.2010 та з 23.12.2010 по 30.04.2014 та незарахуванні до загального стажу роботи періоди згідно трудової книжки НОМЕР_1 .

- визнано протиправним і скасовано рішення відповідача від 29.04.2022 № 2600-0208-8/43201 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язано відповідача зарахувати позивачу до стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, періоди роботи з 20.06.2003 по 19.03.2007, з 01.04.2010 по 22.12.2010 та з 23.12.2010 по 30.04.2014 та до загального стажу роботи періоди згідно трудової книжки НОМЕР_1 .

- зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 17.02.2022 з урахування правової оцінки наданої судом у даному рішенні.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування скарги зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права щодо тлумачення дискреційних повноважень. Вважає, що у спірних правовідносинах пенсійний орган зобов`язаний прийняти рішення про призначення або відмову в призначенні пенсії а наявності підстав, передбачених законом, не обираючи варіанти з видів таких рішень на власний розсуд, а тому в цих правовідносинах відсутня дискреція органу ПФУ, а його обов`язок визначений однозначно.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач також подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування скарги зазначає, що позивачем не надані докази проведення атестації її робочого місця, а тому зарахування спірних періодів роботи позивача до пільгового стажу за Списком № 1 неможливо.

Відзиви на апеляційні скарги не надходили.

Відповідно до приписів ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ

Позивач народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 79-81)

Відповідно до записів у трудовій книжці позивач працювала:

- з 20.06.2003 по 05.06.2007 у трубоволочильному цеху Державного підприємства «Нікопольський трубний завод» чистильником метала, відливків, виробів та деталей;

- з 01.04.2010 по 22.12.2010 у трубоволочильному цеху «Трубний завод «ВСМПО-АВІСМА» філія ТОВ «ВСПМО Титан Україна» чистильником метала, відливків, виробів та деталей сухим кварцовим піском;

- з 23.12.2010 по 06.03.2020 у ТОВ «ВСПМО Титан Україна» чистильником метала, відливків, виробів та деталей сухим кварцовим піском. (а.с. 25-32)

На підтвердження пільгового стажу позивач надала уточнюючі довідки:

- ДП «Нікопольський трубний завод» від 09.10.2007 № 33, згідно з якою професія позивача відноситься до Списку № 1, затвердженого постановою КМУ від 16.01.2003 № 36, робоче місце позивача атестовано за результатами атестації робочих місць, період роботи на пільгових умовах склав 3 роки 8 місяців 29 днів; (а.с. 74)

- «Трубний завод «ВСМПО-АВІСМА» філія ТОВ «ВСПМО Титан Україна» від 22.12.2010 № 70, згідно з якою професія позивача відноситься до Списку № 1, затвердженого постановою КМУ від 16.01.2003 № 36, робоче місце позивача атестовано за результатами атестації робочих місць, період роботи на пільгових умовах склав 8 місяців 19 днів; (а.с. 11, 71)

- ТОВ «ВСПМО Титан Україна», згідно з якою професія позивача відноситься до Списку № 1, затвердженого постановами КМУ від 16.01.2003 № 36 та від 24.06.2016 № 461, робоче місце позивача атестовано за результатами атестації робочих місць, період роботи на пільгових умовах склав 8 років 8 місяців 16 днів; (а.с. 13, 73)

17 лютого 2022 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». (а.с. 75)

Відповідач рішенням від 4 квітня 2022 року № 58 відмовив у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу та неможливістю зарахування до загального страхового стажу періодів роботи згідно записів трудової книжки, оскільки на титульній сторінці не проглядається печатка та пільговий стаж за списком №1 відсутній, оскільки згідно з пільговою довідкою від 09.10.2007 № 33, виданої Нікопольським трубним заводом позивач працювала з 20.06.2003 по 19.03.2007 на посаді чистильника металів, відливків, виробів та деталей, зайнятих очищенням металу, металевих деталей та виробів сухим кварцовим піском, зазначені в довідці накази про результати атестації № 744 від 10.12.1999 не надані, також згідно наданої пільгової довідки від 06.03.2020 № 2/1, виданої ТОВ «ВСМПО ТИТАН УКРАЇНА» позивач працювала на посаді чистильника металів, відливків, виробів та деталей, зайнятих очищенням металу, металевих деталей та виробів сухим кварцовим піском з 01.04.2010 по 22.12.2010 та з 23.12.2010 по 30.04.2014, в пільговій довідці зазначено накази про результати атестації робочих місць №119 від 10.06.2010, № 188/1 від 23.12.2010, № 580 від 10.12.2014, № 714 від 10.12.2019, однак вони не надані. (а.с. 64)

Не погоджуючись з відмовою у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак, нечіткість печатки на титульній сторінці трудової книжки не може бути підставою для виключення певних періодів роботи зі страхового стажу позивача. Також суд вважав, що пільговий стаж позивача підтверджується як записами в трудовій книжці, так і наданими уточнюючими довідками. Стосовно атестації суд зазначив, що на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Разом з тим суд вважав, що в матеріалах справи відсутні докази відмови відповідача щодо зарахування періоду роботи позивача з 01.05.2014 по 16.03.2020 та рішення відповідача також не містить такої відмови, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Крім того, суд зазначив, що не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати пільговий та страховий стаж позивача, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд дійшов висновку про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ

За приписами частини 1 та 2 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Стосовно віку, з якого позивач має право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з частиною 3 статті 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

21 квітня 2021 року Верховним судом розглянуто зразкову справу № 360/3611/20 та прийнято відповідне рішення, що набрало законної сили 3 листопада 2021 року після перегляду в апеляційному порядку Великою Палатою Верховного Суду, якою змінено мотивувальну частину рішення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що передана на розгляд колегії суддів справа підпадає під ознаки типової справи, визначені у рішенні Верховного Суду, а тому при вирішенні даної справи застосовує правові висновки Великої Палати, викладені у зразковій справі № 360/3611/20, рішення в якій набрало законної сили та які полягають у такому.

3 жовтня 2017 року Верховною Радою України ухвалено Закон № 2148-VIII, що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 1 частини другої статті 114 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах».

Водночас згідно з пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 (36-2003-п) виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку з цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 45 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 45 років, тоді як другий у 50 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, вони явно суперечать один одному. У зв`язку з цим Велика Палата Верховного Суду при перегляді зразкової справи дійшла висновку, що таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

При цьому, Велика Палата Верховного Суду також послалась на правовий висновок, сформульований нею раніше у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56), згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, з огляду на висновки Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі № 360/3611/20, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV, а тому жінки мають право на призначення пільгової пенсії за Списком № 1 після досягнення 45 років.

Позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення їй пенсії після досягнення 45 років, а тому за віком має право на призначення пенсії за Списком № 1.

Стосовно пільгового та загального стажу.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 20 Порядку № 637 встановлено, що у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Мінпраці від 18.11.2005 № 383 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за № 1451/11731), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Як зазначалось вище, спірні періоди роботи підтверджені наданими позивачем трудовою книжкою та уточнюючими довідками, відповідно до яких позивач працювала за професією, яка відноситься до Списку № 1, а її робоче місце за результатами атестації було атестоване як таке, робота на якому дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1.

Доводи апелянта, що спірні періоди не зараховані до пільгового стажу у зв`язку з тим, що позивачем не надані зазначені в уточнюючих довідках накази про проведення атестації робочих місць, є безпідставними, оскільки пункт 20 Порядку № 637 такого обов`язку особи не містить достатнім у такому випадку є подання уточнюючої довідки, в якій зазначені відомості стосовно проведених атестацій робочого місця такої особи.

Крім того, судом першої інстанції з посиланням на відповідні постанови Верховного Суду здійснено правильний висновок, що, оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права. У зв`язку з цим працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Разом з тим судом першої інстанції здійснено висновок, що в матеріалах справи відсутні докази незарахування відповідачем до пільгового стажу позивача спірного періоду роботи з 1 травня 2014 року по 16 березня 2020 року, у зв`язку з чим у цій частині в позові відмовив.

Натомість з наданого суду розрахунку страхового стажу позивача, який зроблений відповідачем до рішення від 4 квітня 2022 року № 58, судом встановлено, що зазначений вище період роботи позивачу до пільгового стажу за Списком № 1 також не зарахований. Зазначене підтверджується змістом самого рішення, в якому відповідачем вказано, що пільговий стаж за Списком № 1 у позивача відсутній. (а.с. 64-65)

За таких обставин апеляційний суд вважає помилковою відмову в позові в цій частині, а зазначений спірний період роботи позивача підлягає зарахуванню до її пільгового стажу.

Апеляційний суд також зауважує, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах рішенням відповідача від 4 квітня 2022 року № 58, проте судом першої інстанції помилково в резолютивній частині зазначено про скасування рішення від 29 квітня 2022 року № 2600-0208-8/43201, тоді як під такими реквізитами зареєстровано лист відповідача, яким він повідомив позивача про прийняте рішення про відмову у призначенні пенсії.

Крім того, оскільки відмова у призначенні позивачу пенсії оформлена саме рішенням, то помилковим є і визнання судом протиправними дій відповідача щодо відмови в призначені позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та щодо незарахування до стажу за списком № 1 певних періодів роботи. За встановлених судом обставин визнанню протиправним і скасуванню підлягає рішення відповідача, оскільки саме воно потягло негативні наслідки для позивача.

Стосовно дискреції пенсійного органу.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

Отже, у спірних правовідносинах відсутня дискреція щодо повноважень відповідача, оскільки за наявності встановлення факту досягнення особою трьох визначених чинним законодавством умов (вік, загальний і спеціальний стаж) пенсійний орган зобов`язаний прийняти рішення про призначення такій особі пенсії за віком на пільгових умовах.

За таких обставин колегія суддів погоджується з доводами позивача і вважає помилковими висновки суду першої інстанції, що призначення пенсії є дискреційними повноваженнями пенсійного органу.

Обчислення стажу, зокрема і спеціального, дійсно є повноваженнями пенсійного органу, проте, якщо такий стаж ним обчислений і ці відомості встановлені судом, то суд має право самостійно зробити висновок про наявність або відсутність в особи права на пенсію без зобов`язання пенсійного органу повторно розглянути заяву особи.

У справі, яка переглядається, як загальний, так і спеціальний стаж є обрахованими, що дає суду можливість самостійно здійснити висновок щодо наявності у позивача права на призначення пенсії.

Так, пенсійним органом здійснений розрахунок страхового стажу позивача, який складає 21 рік 8 місяців 10 днів, що є остатнім для призначення пенсій за Списком № 1 відповідно до п. 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058.

Крім того, як зазначалось вище, пільговий стаж позивача за Списком № 1 у спірні періоди складає:

- з 20.06.2003 по 05.06.2007 у ДП «Нікопольський трубний завод» - 3 роки 8 місяців 29 днів;

- з 01.04.2010 по 22.12.2010 у «Трубний завод «ВСМПО-АВІСМА» філія ТОВ «ВСПМО Титан Україна» - 8 місяців 19 днів;

- з 23.12.2010 по 06.03.2020 у ТОВ «ВСПМО Титан Україна» - 8 років 8 місяців 16 днів.

Отже, стаж роботи позивача за професіями, робота за якими дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1, складає більше 7 років 6 місяців, а тому позивач і за цим критерієм має право на призначення такої пенсії.

Таким чином, оскільки всі визначені чинним законодавством умови (вік, загальний і спеціальний стаж) наявні, то позивач має право на призначення пенсії відповідно до п. 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058, а тому відповідач зобов`язаний призначити позивачу таку пенсію.

Обираючи спосіб захисту прав та інтересів позивача, колегія суддів виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

З огляду на зазначені вище обставини справи колегія суддів зазначає, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Таким чином, з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась до суду, та з метою дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, апеляційний суд дійшов висновку, що в цій частині необхідно зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058.

Зазначений спосіб захисту, на переконання апеляційного суду, повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального і порушені норми процесуального права, його висновки не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позову.

У зв`язку з частковим задоволенням позову сплачений за подачу позову та апеляційної скарги судовий збір відповідно до частини 3 статті 139 КАС України підлягає стягненню з відповідача в розмірі 50% від сплаченого позивачем.

Оскільки справа відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України відноситься до категорії незначних, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

На підставі викладеного, керуючись статтями 139, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 5 вересня 2022 року в адміністративній справі № 160/10722/22 скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 4 квітня 2022 року № 58 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1, періоди роботи

- з 20 червня 2003 року по 05 червня 2007 року у Державному підприємстві «Нікопольський трубний завод» - 3 роки 8 місяців 29 днів;

- з 01 квітня 2010 року по 22 грудня 2010 року у «Трубний завод «ВСМПО-АВІСМА» філія Товариства з обмеженою відповідальністю «ВСПМО Титан Україна» - 8 місяців 19 днів;

- з 23 грудня 2010 року по 06 березня 2020 року у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ВСПМО Титан Україна» - 8 років 8 місяців 16 днів.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 до загального стажу роботи всі періоди, зазначені в трудовій книжці НОМЕР_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 з 17 лютого 2022 року пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1240 (одна тисяча двісті сорок) гривень 50 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві ().

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя - доповідач С.Ю. Чумак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко