Справа № 357/11269/22
Суддя: Ярмола О. Я.
Дата ухвалення: 2023-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-адр/357/1/23
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 березня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді Ярмола О. Я. ,
при секретарі Пустовій Ю. В.,
Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали заяву про стягнення з відповідача судових витрат.
Представник відповідача вказав на пропуск позивачем строку для звернення до суду з вимогою про стягнення витрат на правничу допомогу та не заперечив вимогу про відшкодування витрат на оплату судового збору.
Суд, з`ясувавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.02.2023 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю, скасовано постанову № 29 від 01.12.2022 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу 1360 грн. по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .
Судом встановлено, що за подання адміністративного позову, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн. (а.с.1).
До позовної заяви було долучено копію договору про надання правової допомоги № 26/22, орієнтовний розрахунок суми судових витрат позивача, де зазначено витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 та витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. (а.с.35, 36-38)
Згідно положень ст.252 КАС України суд, який ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Відповідно до ст.132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. (пункт 1 частини 3 статті 132 КАС України).
Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення яким надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 та від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Згідно ст. 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно зі статтею 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу врегульовано Главою 63 Цивільного Кодексу України.
Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку , що встановлені договором.
Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна в договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18.
При ухваленні рішення по справі за позовом ОСОБА_1 , судом не було вирішено питання судових витрат.
На час розгляду справи судом, позивач в підтвердження судових витрат надала засвідчену копію договору про надання правової допомоги № 26/22, із відміткою про здійснену фактичну оплату цих витрат на 3000 грн. (а.с.36-38), орієнтовний розрахунок суми судових витрат (а.с.35) та квитанцію про сплату судового збору 992,40 грн. (а.с.1). Та лише, 03.03.2023 року представник позивача направила заяву про ухвалення додаткового рішення з доказами про оплату позивачем 23.02.2023 року іншої частини гонорару адвоката 2000 грн.
Під час розгляду справи судом представник відповідача не заперечив вимоги про стягнення судових витрат, жодних сумнівів, заперечень щодо поданих доказів в підтвердження оплати судових витрат не заявляв.
Під час розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, представник відповідача зазначив про порушені строки надання доказів в підтвердження витрат на правничу допомогу.
Частиною сьомою статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Враховуючи положення ст. 134 та 139 КАС України, сторона має право на відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката за умови подання нею до суду заяви про відшкодування таких судових витрат, яка подана до судових дебатів у справі, подання доказів таких витрат (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, здійснені ним витрати, необхідних для надання правничої допомоги, тощо) до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у справі.
Також законодавцем визначено процесуальний наслідок не заявлення до закінчення судових дебатів вимоги на відшкодування судових витрат на правничу допомогу або подання доказів таких витрат із пропуском п`ятиденного строку з момент у винесення рішення у справі. В такому випадку суд залишає заяву сторони про винесення додаткового судового рішення без розгляду.
Наведене підтверджено правовою позицією, що викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 березня 2020 року по справі №520/8309/18.
Отже, враховуючи, що рішення по суті спору в даній справі було виготовлено та підписано 23.02.2023 року і того ж дня отримано представником позивача, сторона позивача мала протягом п`яти днів подати вказану заяву з доказами, тобто до 28.02.2023 року, однак, заява про ухвалення додаткового рішення з доказом (касовий ордер від 23.02.2023р.про оплату 2000 грн.) датована 02.03.2023 року, а зареєстрована у суді 03.03.2023 року, тобто зі спливом строку встановленого ст. 139 КАС України. А тому, заяву в частині стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу в розмірі 2000 грн. слід залишити без розгляду, оскільки подані докази таких витрат із пропуском п`ятиденного строку з моменту винесення рішення у справі. Позивач до закінчення розгляду справи не повідомляла суду про надання доказів в підтвердження витрат на правничу допомогу, не подавала заяви про поновлення пропущених строків.
Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. При цьому, поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.
Добросовісність учасників судового процесу зокрема полягає у тому щоб при обізнаності з судовими процедурами, правами та обов`язками, правилами поведінки виконувати усі правила та приймати заходи до обізнаності про хід судового процесу при дотриманні судовими органами обов`язку проінформувати про такі процедури та процедурні рішення.
Щодо понесених позивачем витрат, які були заявлені і підтверджені доказами під час розгляду справи судом, то слід зазначити, що, дійсно, при ухваленні рішення, судом не було вирішено питання розподілу цих судових витрат в порядку ч. 1 ст. 139 КАС України, зокрема, не було стягнуто з відповідача судові витрати, які були заявлені та підтверджені (судовий збір 992,40 грн. і витрати на правничу допомогу 3000 грн.).
Враховуючи вищевикладене, надані представником позивача під час розгляду справи по суті докази, які не були спростовані/відхилені стороною відповідача ,та які підтверджують здійснення відповідних витрат за укладеним договором про надання правової допомоги №26/22 від 02.12.2022р., складність справи та обсяг виконаних робіт, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про те, що в матеріалах справи наявні докази в обґрунтування понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу 3000 грн. і судового збору 992, 40 грн., а вимогу заяви в частині стягнення з відповідача іншої частини судових витрат на правничу допомогу в розмірі 2000 грн. слід залишити без розгляду, оскільки подані докази таких витрат із пропуском строку.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.132,134,139,252 КАС України, суд, -
Заяву задовольнити частково.
Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на додаткове рішення може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Додаткове рішення складено та підписано 15.03.2023 року.
Суддя О. Я. Ярмола