Справа № 473/470/23
Суддя: Вуїв О. В.
Дата ухвалення: 2023-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 473/470/23
РІШЕННЯ

іменем України

"16" березня 2023 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Вуїва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Ціліциної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, в якому вказував, що 27 січня 2023 року інспектор УПП в м. Києві Департаменту патрульної поліції Гаврилюк І.В. виніс відносно нього постанову серії ЕАР №6463698, якою встановлено, що 27 січня 2023 року об 11 год. 55 хв. в м. Києві на вул. Кільцевій, 1-Б позивач керував вантажним транспортним засобом «MAN TGX 26.440», реєстр. номер НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортним засобом відповідної категорії, а саме категорії С, чим порушив вимоги п. 2.1-а ПДР України.

Згідно постанови, ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400 грн.

Проте ОСОБА_1 просив скасувати постанову від 27 січня 2023 року, вказуючи на:

-відсутність події адміністративного правопорушення, оскільки він має посвідчення на право керування транспортними засобами категорії В та під час дії воєнного стану допускається до керування транспортними засобами категорій С, С1;

-те, що провадження в адміністративній справі здійснювалося з грубими процесуальними порушеннями (працівник поліції не представився, не здійснив необхідну підготовку справи до розгляду, не зібрав доказів правопорушення, порушив вимоги щодо розгляду справи, зокрема не оголосив посадову особу, яка розглядала справу, дані особи, яка притягувалася до відповідальності, не надав можливість (відмовив) позивачу скористатися правом на отримання кваліфікованої правової допомоги, не вирішив клопотань, на заслухав особу, яка притягувалася до відповідальності, не дослідив докази та не встановив обставини правопорушення, в порушення вимог закону розглянув справу на місці зупинки).

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник Ліпатов С.В. не з`явилися, судом належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили.

Представник відповідача - УПП в м. Києві Департаменту патрульної поліції Олійник І.З. в судове засідання не з`явилася, проте надіслала на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову. При цьому у відзиві вказувала на те, що оскаржувана постанова винесена у повній відповідності з вимогами закону. Твердження позову про те, що позивач, маючи посвідчення на право керування транспортними засобами категорії В, яке видане йому вперше строком до 2 років, без відповідної перепідготовки допускається до керування транспортними засобами категорій С, С1 під час дії воєнного стану є хибними. Під час розгляду адміністративної справи працівник поліції зібрав необхідні докази правопорушення та прийняв рішення за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні обставин справи, жодним чином не перешкоджав позивачу в реалізації права на отримання правової допомоги. Водночас зазначала, що окремі процесуальні порушення під час розгляду адміністративної справи не є підставами для скасування оскаржуваної постанови.

Суд з урахуванням вимог ч.ч. 1, 3 ст. 205, ч. 3 ст. 268 КАС України вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі позивача та представників сторін, оскільки матеріали містять достатньо інформації та доказів для вирішення спору.

Дослідивши матеріали справи в межах вимог та на підставі наявних доказів, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 27 січня 2023 року інспектор УПП в м. Києві Департаменту патрульної поліції Гаврилюк І.В. виніс відносно позивача постанову серії ЕАР №6463698, якою встановлено, що 27 січня 2023 року об 11 год. 55 хв. в м. Києві на вул. Кільцевій, 1-Б ОСОБА_1 керував вантажним транспортним засобом «MAN TGX 26.440», реєстр. номер НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортним засобом відповідної категорії, а саме категорії С, чим порушив вимоги п. 2.1-а ПДР України.

Згідно постанови, ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400 грн.

Окремого фіксування обставин події в протоколі про адміністративне правопорушення інспектор поліції не здійснював, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 254, ч.ч. 2-5 ст. 258 КУпАП, п. 4 розділу І «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року №1395 (далі - Інструкція).

Аналізуючи вимоги та заперечення сторін, суд виходить з наступного.

Згідно п. 2.1-а ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до п.п. 2, 3 «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року №340 (в редакції постанови від 20 травня 2009 року №511) особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії, крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.

Особа має лише одне посвідчення водія, що підтверджує її право на керування транспортними засобами діючих категорій, зазначених у ньому.

Посвідчення водія, видане особі вперше, дійсне протягом двох років з дня його видачі з обмеженим правом керування транспортним засобом.

Транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на категорії:

А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні (триколісні) транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт;

А - мотоцикли, у тому числі з боковим причепом, та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом 50 куб. сантиметрів і більше або електродвигун потужністю 4 кВт і більше;

В1 - квадро- і трицикли, мотоколяски та інші триколісні (чотириколісні) транспортні засоби, дозволена максимальна маса яких не перевищує 400 кілограмів;

В - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми;

С1 - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких становить від 3500 до 7500 кілограмів (від 7700 до 16500 фунтів);

С - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких перевищує 7500 кілограмів (16500 фунтів);

D1 - призначені для перевезення пасажирів автобуси, в яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, не перевищує 16;

D - призначені для перевезення пасажирів автобуси, в яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, більше 16;

ВЕ, С1Е, СЕ, D1E, DE - состави транспортних засобів з тягачем категорії В, С1, С, D1 або D, яким водій має право керувати, але який не належить до зазначених категорій составів транспортних засобів;

Т - трамваї та тролейбуси.

П. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 березня 2022 року №184 «Про деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами» установлено, що у період дії воєнного стану та протягом року з дня припинення або скасування дії воєнного стану: особа допускається до керування транспортними засобами за наявності у неї національного посвідчення водія України, виданого їй вперше на право керування транспортними засобами відповідної категорії, строк дії якого закінчився; строк дії посвідчення водія, що належить особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, у разі його закінчення у період дії воєнного стану, продовжується на рік і після цього підлягає заміні. Заміна такого посвідчення проводиться після проходження особою медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів; постанова Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2020 р. N 844 «Про затвердження зразків бланків і технічних описів бланків національного та міжнародного посвідчень водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, тимчасового реєстраційного талона транспортного засобу та зразка розпізнавального автомобільного знака України та внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» (Офіційний вісник України, 2020 р., N 77, ст. 2469) застосовується з урахуванням особливостей, передбачених цією постановою; зазначені у свідоцтвах про реєстрацію транспортних засобів строки тимчасового ввезення на територію України транспортних засобів, що належать дипломатичним представництвам та консульським установам (крім Російської Федерації), представництвам міжнародних організацій в Україні, їх персоналу та членам сімей персоналу (крім Російської Федерації), акредитованих в установленому порядку в Міністерстві закордонних справ, а також міжурядовим організаціям та їх співробітникам, іншим представництвам іноземних юридичних осіб, які не є резидентами України (крім Російської Федерації), а також тимчасових реєстраційних талонів тимчасового ввезення транспортних засобів особистого користування (крім транспортних засобів, ввезених громадянами Російської Федерації), які закінчилися у період дії воєнного стану, продовжуються на рік.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2022 року №348 «Про внесення зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 03 березня 2022 року №184» вказану постанову доповнено пунктом 11 про те, що у період воєнного стану до керування транспортними засобами категорії С, С1 на території України допускаються особи, які мають посвідчення водія категорії В.

Проте п.п. 3 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2022 року №360 «Деякі питання підготовки та допуску водіїв до керування транспортними засобами в період дії воєнного стану на території України або окремих її місцевостях» уточнено, що в період дії правового режиму воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях право на керування транспортними засобами категорій С, С1 надається особам, які мають посвідчення водія категорії В і навички керування транспортними засобами відповідної категорії більше трьох років протягом останнього часу, пройшли перепідготовку з практичного керування транспортними засобами за встановленими програмами та склали практичний іспит на право керування транспортними засобами категорій С, С1.

Згідно ч. 2 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

З матеріалів справи, зокрема копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «TGX 26.440», реєстр. номер НОМЕР_1 (а.с. 10), копії відеозапису з нагрудної камери інспектора поліції - технічний засіб, яким здійснено відеозапис, зазначено в оскаржуваній постанові (а.с. 31) вбачається, що 27 січня 2023 року ОСОБА_1 дійсно керував вантажним транспортним засобом (право керування яким надано водіям з категорією С).

Згідно копії посвідчення водія від 16 вересня 2022 року (а.с. 9) ОСОБА_1 має право на керування транспортними засобами виключно категорії В. Посвідчення видано строком на два роки, що вказує на те, що воно видається позивачу вперше.

За встановленого, позивач має посвідчення водія категорії В, проте не має навичок керування транспортними засобами відповідної категорії більше трьох років. Також матеріали справи не містять доказів, що останній пройшов перепідготовку з практичного керування транспортними засобами за встановленою програмою та склав практичний іспит на право керування транспортним засобом категорії С.

Тому доводи позову про відсутність події адміністративного правопорушення та доказів такого порушення не можуть бути прийняті судом до уваги.

Що стосується доводів про наявність процесуальних порушень під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, то суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 268 КУпАП, п.п. 4, 8 розділу ІІІ Інструкції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи; виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: чи належить до його компетенції розгляд даної справи; чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; чи витребувано необхідні додаткові матеріали; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката (ст. 278 КУпАП, п. 5 розділу ІІІ Інструкції).

Розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу.

Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання (ст. 279 КУпАП, п. 9 розділу ІІІ Інструкції).

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, складається у письмовій формі або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, та повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу (ч.ч. 1-3 ст. 283 КУпАП, п.п. 1, 2, 5 розділу IV Інструкції).

З матеріалів справи, зокрема копії відеозапису з нагрудної камери інспектора поліції (а.с. 31) вбачається, що під час розгляду справи працівник поліції повідомив позивачу про суть та обставини порушення, жодним чином не перешкоджав останньому скористатися своїми правами, в тому числі правом на отримання кваліфікованої правової допомоги. При цьому жодних заяв чи клопотань (в тому числі клопотання про забезпечення йому права на правову допомогу) ОСОБА_1 під час розгляду справи не подавав.

Зібравши необхідну інформацію та докази про обставини правопорушення, працівник поліції виніс оскаржувану постанову.

При цьому, допущені під час розгляду справи процесуальні порушення не мали визначального характеру для повноти та правильності розгляду справи про адміністративне правопорушення та не вплинули на результат такого розгляду.

Також суд не приймає до уваги доводи позову про незаконність здійснення провадження в адміністративній справі на місці скоєння порушення у зв`язку з наступним.

Згідно ч.ч. 1, 2, 8 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127-1 - 129 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Законами України може бути передбачено й інше місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 2 розділу IІІ Інструкції постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою статті 152-1 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Тобто, зі змісту вказаних положень слідує, що справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 126 КУпАП, можуть розглядатися як на місці вчинення адміністративного правопорушення, так і за місцем його вчинення.

При цьому, згідно правового висновку, викладеного Верховним Судом у складі колегії Касаційного адміністративного суду в постанові від 19 грудня 2018 року у справі №216/5609/16-а (цитата): «рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5рп/15 роз`яснено положення частини першої статті 276 КУпАП стосовно змісту словосполучення «за місцем його вчинення». Зазначено, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу.

Отже, словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу.

Тому уповноважений працівник Управління патрульної поліції має повноваження розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені КУпАП, які вчиняються на території обслуговування відповідного відділу патрульної поліції.

Таким чином, передбачене ч. 1 ст. 276 КУпАП положення про те, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення має інше смислове та логічне значення, ніж те, що вкладає в нього сторона позивача та не обмежує право уповноваженої особи на розгляд адміністративної справи на місці зупинки транспортного засобу (вчинення порушення) за умови здійснення належної підготовки до розгляду та дотримання під час розгляду справи норм КУпАП».

За встановлених обставин, суд вважає позов ОСОБА_1 безпідставним, а тому в його задоволенні слід відмовити.

В силу вимог ст. 139 КАС України також не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 6, 8-10, 77, 139, 241-246, 271, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його складення.

Суддя: О.В. Вуїв