Справа № 300/5216/22
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/5216/22 пров. № А/857/1819/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П

за участі секретаря судового засідання Лутчин А.М.,

представник позивача: не з`явився

представник відповідача: Булка Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2022 року про забезпечення позову у справі № 300/5216/22 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рентал ІФ» до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування розпорядження про анулювання ліцензій,-

суддя в 1-й інстанції Гомельчук С.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,-

В С Т А Н О В И В :

16.12.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю «Рентал ІФ» звернулось до суду із позовною заявою до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування розпорядження про анулювання ліцензій.

Одночасно із адміністративним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Рентал ІФ» подало до Івано-Франківського окружного адміністративного суду заяву про забезпечення позову, в якій просило до вирішення справи по суті та набрання рішенням законної сили вжити заходи до забезпечення позову шляхом зупинення дії розпорядження Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 12.08.2022 №257-л в частині анулювання ліцензій Товариства з обмеженою відповідальністю «Рентал ІФ» на право роздрібної торгівлі пальним від 03.07.2019 №1900157 та №1900158.

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову та обраного заходу забезпечення позову, Товариство з обмеженою відповідальністю «Рентал ІФ» зазначило, що Головним управління ДПС в Івано-Франківській області винесено розпорядження №257-л від 12.08.2022 про анулювання ліцензій на право роздрібної торгівлі пальним від 03.07.2019 №1900157 та №1900158.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Рентал ІФ» не погоджується з рішенням контролюючого органу щодо анулювання ліцензій, а звернення до суду не призупиняє реалізацію оскаржуваних рішень, що спричиняє за собою неможливість провадження господарської діяльності, а відтак неможливість виплати заробітної плати та сплати податків до бюджету, в тому числі військового збору. Тому існує очевидна загроза заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам Товариства з обмеженою відповідальністю «Рентал ІФ» до винесення рішення в адміністративній справі. Захист цих прав, свобод та інтересів згодом стане неможливим без ужиття таких заходів і для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль.

Також Товариством з обмеженою відповідальністю «Рентал ІФ» зазначено, що забезпечення позову шляхом зупинення дії розпорядження в частині, що стосується заявника, відповідає предмету адміністративного позову та, водночас, вжиття такого заходу не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а лише спрямоване на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті, тому така вимога в частині зупинення дії оскаржуваного рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області є обґрунтованою та відповідає положенням статті 150 КАС України.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2022 року заяву про вжиття заходів забезпечення позову в адміністративній справі №300/5216/22 задоволено.

Зупинено дію розпорядження Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 12.08.2022 №257-л в частині анулювання ліцензій Товариства з обмеженою відповідальністю «Рентал ІФ» на право роздрібної торгівлі пальним від 03.07.2019 №1900157 та №1900158 до набрання законної сили судовим рішенням у справі.

Не погодившись з такою ухвалою суду першої інстанції, Головне управління ДПС в Івано-Франківській області звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати та відмовити в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що зі змісту заяви про забезпечення позову не вбачається будь-яких пояснень чи обґрунтувань необхідності та доцільності застосування судом такого заходу забезпечення позову, представником позивача не доведено, як і не підтверджено належними доказами можливість істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення, ефективного захисту або поновлення порушених, оспорюваних прав чи наявність очевидних ознак протиправності. Апелянт вважає, що у світлі доводів позивача про те, що анулювання ліцензій на право роздрібної торгівлі паливом призводить до повної зупинки господарської діяльності Товариства, судом першої інстанції не взято до уваги, що підприємницька діяльність передбачає ведення господарської діяльності на власний ризик, який включає в себе можливі втрати інвестицій, виникнення додаткових витрат та інше. Також вказує про те, що анулювання ліцензій позивача не має наслідком припинення функціонування позивача як суб`єкта господарювання та жодним чином не є втручанням в господарську діяльність ТОВ «Рентал ІФ», як аргументує суд І інстанції у спірній ухвалі.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Як передбачено ч. 2 ст. 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За своєю правовою природою інститут забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся чи має намір звернутися в суд, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом (правовий висновок викладено у п. 30 постанови Верховного Суду від 20.03.2019 року в справі № 826/14951/18).

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

З аналізу наведених норм законодавства слідує, що з метою захисту прав та інтересів позивача суд за його заявою або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, постановлення якої належить до дискреційних повноважень суду та вирішення питання щодо їх вжиття залежить від наявності однієї з обставин, передбачених ч. 2 ст. 150 КАС України, що встановлюється судом виходячи з конкретних доказів, поданих заявником.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб-позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Водночас, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії (правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 24.04. 2019 року в справі № 826/10936/18 (провадження № К/9901/728/19).

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову позивач, зокрема, вказав, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Рентал ІФ» не погоджується з рішенням контролюючого органу щодо анулювання ліцензій, а звернення до суду не призупиняє реалізацію оскаржуваних рішень, що спричиняє за собою неможливість провадження господарської діяльності, а відтак неможливість виплати заробітної плати та сплати податків до бюджету, в тому числі військового збору. Тому існує очевидна загроза заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам Товариства з обмеженою відповідальністю «Рентал ІФ» до винесення рішення в адміністративній справі.

Тобто на даний час існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, у зв`язку з чим для відновлення прав та інтересів позивача необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Колегія суддів зазначає, що безумовно, рішення суб`єктів владних повноважень справляють певний несприятливий вплив на учасників правовідносин у яких такі рішення прийняті. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно.

Проте колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст. 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не у кожному випадку є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі (такий правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 826/16509/18 та від 26.12.2019 у справі № 640/13245/19, від 20.03.2019 у справі № 826/14951/18). /

В іншому разі, застосування заходів забезпечення адміністративного позову стане можливим у кожному спорі, де предметом оскарження є акти індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень, а зупинення таких рішення матиме правові наслідки близькі за своїм змістом до тих, які настають у випадку задоволення позовних вимог, скасування оскаржуваного рішення та набрання позитивним для позивача судовим рішенням законної сили.

Тому, у кожному випадку суд повинен надати оцінку характеру ймовірних наслідків рішення суб`єкта владних повноважень про зупинення дії якого просить позивач і лише у виняткових випадках постановити ухвалу про забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову позивач просить суд зупинити дію розпорядження Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 12.08.2022 №257-л в частині анулювання ліцензії Товариства з обмеженою відповідальністю «Рентал ІФ» на право роздрібної торгівлі пальним від 03.07.2019 №1900157 та №1900158.

Так, порядок анулювання ліцензій на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним врегульовано нормами Закону України від 19.12.1995 р. №481/95-BP «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», (далі Закон №481/95-BP) шляхом прийняття органом ліцензування, який видав ліцензію, письмово розпорядження.

Згідно із статтею 15 Закону № 481/95-BP роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами, або рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Згідно зі статтею 1 Закону № 481/95-ВР анулювання ліцензії - позбавлення суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) права на провадження діяльності, зазначеної в ліцензії; ; ліцензія (спеціальний дозвіл) документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Відповідно до статті 3 Закону № 481/95-BP ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного рішення про анулювання у формі розпорядження про таке анулювання . Ліцензія анулюється та вважається недійсною з дня оприлюднення розпорядження про анулювання ліцензії на офіційному веб-сайті органу ліцензування.

Відтак, анулювання ліцензії це позбавлення суб`єкта господарювання права на провадження діяльності, зазначеної в ліцензії. Ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного письмового розпорядження

Таким чином, судом встановлено, що з моменту одержання позивачем розпорядження Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 12.08.2022 №257-л в частині анулювання ліцензії Товариства з обмеженою відповідальністю «Рентал ІФ» на право роздрібної торгівлі пальним від 03.07.2019 №1900157 та №1900158, вказані ліцензії вважатимуться недійсними, що створює для позивача негативні наслідки.

Так, анулювання ліцензій має наслідком:

- припинення функціонування та демонтаж автозаправної станцій, якою користується позивач в рамках господарської діяльності;

- укладення договорів на демонтаж, транспортування та зберігання тимчасових споруд, бензинових, дизельних, газових автозаправних станцій і матеріалів;

- втручання в господарську діяльність ТзОВ «Рентал ІФ» до моменту перевірки правомірності прийняття розпорядження про анулювання ліцензій в судовому порядку.

- неможливість сплати позивачем податків, виплати заробітної плати, орендної плати, тощо.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що на даний час існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, у зв`язку з чим для відновлення прав та інтересів позивача необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Таким чином, наведені ТзОВ «Рентал ІФ» обставини дійсно впливають на здійснення ефективного способу захисту порушеного права, який, насамперед, спрямований на поновлення такого права, і лише у разі неможливості такого поновлення - гарантування особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Разом з цим колегія суддів зауважує, що ухвалою суду першої інстанції про забезпечення позову, як захід забезпечення позову, дію розпорядження Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним було зупинено до набрання рішенням суду у справі. При цьому, судом враховано, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії спірного розпорядження жодним чином не спричиняє негативних наслідків для заінтересованих осіб у цій справі, як не спричиняє негативних наслідків і для будь-яких інших осіб.

Суд першої інстанції також обґрунтовано вважав, що обраний заявником спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог.

Аргументи відповідача про те, що судом першої інстанції не встановлено жодних обставин, з якими процесуальний закон пов`язує можливість застосування заходів забезпечення адміністративного позову є безпідставними і спростовуються встановленими обставинами та зробленими висновками.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку вжиття заходів забезпечення позову є тимчасовим заходом, спрямованим на забезпечення виконання судового рішення, не є вирішенням спору по суті, на що помилково вказує скаржник, і не свідчить про неправомірність висновку контролюючого органу про наявність підстав для анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним.

Правомірність вжиття судами заходів забезпечення позову у цій категорії спорів була предметом розгляду Верховного Суду, який у постановах від 14 грудня 2021 року (справа № 240/16920/21), від 15 квітня 2022 року (справа № 440/6755/21), від 13 липня 2022 року (справа №240/26736/21), від 11 січня 2023 року (справа № 640/10679/22) дійшов висновків, аналогічних до викладених колегією суддів у даній справі.

Доводи скаржника про ненадання судом оцінки будь-яким доказам, які б підтверджували, що невжиття заходів забезпечення позову ускладнить виконання рішення суду чи унеможливить ефективного захисту порушеного права, є безпідставним та спростовується вищенаведеним.

Окрім того, покликання апелянта на висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 04 серпня 2022 року (справа № 420/21952/21), то колегія суддів звертає увагу на те, що вказана постанова ухвалена у відмінних до цієї справи правовідносинах. У вказаній справі суд касаційної інстанції прийшов до висновку про не підтвердження будь-якими доказами настання негативних та незворотних наслідків для господарської діяльності позивача, натомість у цій справі такі докази наявні, вірно проаналізовані та досліджені судом першої інстанції.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для забезпечення позову шляхом зупинення дії розпорядження Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 12.08.2022 №257-л в частині анулювання Товариству з обмеженою відповідальністю «Рентал ІФ» вищенаведених ліцензій на право роздрібної торгівлі пальним, у зв`язку з тим, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 310, 312, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області -залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2022 року про забезпечення позову у справі № 300/5216/22 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 15 березня 2023 року