Справа № 300/4870/22
Суддя: Скільський І.І.
Дата ухвалення: 2023-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" березня 2023 р. справа № 300/4870/22
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Скільського І.І., розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови, -
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.12.2022 позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишено без руху та надано десятиденний строк для усунення недоліків (а.с. 12-13).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.01.2023 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.30-31).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.02.2023 зобов`язано позивача надати суду письмову заяву, у якій висловити позицію щодо заміни у справі первинного відповідача на належного відповідача чи залучення як співвідповідача Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (а.с. 77-79).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.03.2023 замінено Управління Держпраці в Івано-Франківській області на його правонаступника Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці (а.с. 85-87).
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, дослідивши в сукупності письмові докази, судом встановлено таке.
Головне управління ДПС в Івано-Франківській області 09.09.2022 провело фактичну перевірку магазину-кафе, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт (довідку) фактичної перевірки від 09.09.2022№090822 (а.с. 46-49).
Актом (довідкою) фактичної перевірки від 09.09.2022 №090822, серед іншого, встановлено: використання праці найманих працівників без укладення трудового договору, а саме: між ФОП ОСОБА_1 та продавцем ОСОБА_2 трудовий договір в усній чи письмовій формі не укладався.
Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_2 , які надавалися нею під час складання акту, у графі «Місце роботи, посада, найменування роботодавця» нею зазначено «магазин ФОП ОСОБА_1 , стажер-продавець», у графі «Стаж роботи» - «два дні», у графі «Проданий товар належить» - « ОСОБА_1 ».
Листом від 20.09.2022 №1Ф/11/3069-22 ФОП ОСОБА_1 повідомлено про отримання 19.09.2022 відповідачем акта (довідки) фактичної перевірки з питань дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) ФОП ОСОБА_1 від 09.09.2022 №090822, за результатами якої виявлено факт використання праці неоформленого працівника, що є підставою для накладення штрафних санкцій за порушення законодавства про працю відповідно до ч.2 ст. 265 КЗпП України (а.с. 51).
Лист від 20.09.2022 №1Ф/11/3069-22 надіслано позивачу у день складення, що підтверджується чеком поштового відправлення (а.с. 52).
Зазначена постанова направлена позивачу 27.10.2022, що підтверджується чеком поштового відправлення (а.с. 54).
Не погоджуючись із прийнятою відповідачем постановою, представник позивача звернувся до суду з адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КАС України, в яких законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Нормами статті 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КЗпП України, працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.
Частиною 1 статті 21 Кодексу законів про працю України (надалі КЗпП України) передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим, зокрема, при укладенні трудового договору з фізичною особою.
Згідно із ч. 3 ст. 24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 1 ст. 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Державна служба України з питань праці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (п. 7 Положення).
Згідно із ч. 5 ст. 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 №877-V (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), заходи контролю здійснюються органами державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.
Відповідно до ч. 2 ст. 265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої третьої груп, застосовується попередження.
Згідно із ч. 4 ст. 265 Кодексу законів про працю України, штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України визначає Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 (надалі, також Порядок №509).
Згідно із абз. 2 п. 2 Порядку №509 штрафи накладаються, зокрема, на підставі акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.
При цьому п. 75.1. ст. 75 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ передбачено, що контролюючі органи (до яких належать, зокрема, податкові органи) мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Відповідно до пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Пунктом 80.6 статті 80 Податкового кодексу України передбачено, що під час проведення фактичної перевірки в частині дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), в тому числі тим, яким установлено випробування, перевіряється наявність належного оформлення трудових відносин, з`ясовуються питання щодо ведення обліку роботи, виконаної працівником, обліку витрат на оплату праці, відомості про оплату праці працівника. Для з`ясування факту належного оформлення трудових відносин з працівником, який здійснює трудову діяльність, можуть використовуватися документи, що посвідчують особу, або інші документи, які дають змогу її ідентифікувати (посадове посвідчення, посвідчення водія, санітарна книжка тощо).
Пунктами 3 та 4 Порядку №509 передбачено, що справа про накладення штрафу розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку.
Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. Під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу.
За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.
Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінекономіки, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого суб`єкта господарювання або роботодавця чи їх представника. У разі надсилання примірника постанови засобами поштового зв`язку в матеріалах справи робиться відповідна позначка. До затвердження Мінекономіки зазначеної у цьому пункті форми постанови про накладення штрафу застосовується форма постанови про накладення штрафу, затверджена Мінсоцполітики.

Системний аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що Управління Держпраці в Івано-Франківській області має право накладати штрафи за порушення законодавства про працю на підставі акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю. При цьому положення ст. 265 КЗпП України не забороняють накладати штрафи на підставі акта перевірки ДПС, її територіального органу, а проведення інспекційного відвідування відповідачем, відповідно до ч. 4 ст. 265 КЗпП та Порядку №509, не є обов`язковим.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 21.04.2021 у справі №260/586/20.

Судом встановлено, що спеціалістами ГУ ДПС в Івано-Франківської області під час проведення фактичної перевірки магазину-кафе, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_1 , виявлено використання праці найманого працівника без укладення трудового договору.

Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області направлено ФОП ОСОБА_1 лист від 20.09.2022 №1Ф/11/3069-22 про те, що відповідачем отримано акт (довідку) складений за результатами проведеної фактичної перевірки за результатами якої виявлено факт використання праці неоформленого працівника, що є підставою для накладення штрафних санкцій за порушення законодавства про працю відповідно до ч.2 ст. 265 КЗпП України. Додатково було повідомлено, що справа про накладення штрафу буде розглядатися у 45-денний строк з дня що настає за днем отримання вищезазначених документів.

Суд зазначає, що фактичне неотримання цього рішення адресатом не залежить від відправника та не може свідчити про протиправність оскаржуваного рішення, що узгоджується з висновком Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі № 809/1198/17.

Щодо посилання позивача на не повідомлення його про розгляд справи уповноваженими посадови особами не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляд справи суд зазначає, що пункти 5, 6 Порядку №509, яким передбачено таке повідомлення були виключені згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 823, а пункт 4 Порядку № 509 викладено у новій редакції, відтак у відповідача відсутній обов`язок щодо такого повідомлення.

Надалі виконуючим обов`язки начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області, за наслідками розгляду справи про накладення штрафу та на підставі акту фактичної перевірки ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 09.09.2022 №090822, прийнято постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 26.10.2022 №19-ФС за фактом порушення позивачем статті 21-24 КЗпП України, якою вирішено накласти на ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 65000,00 грн.

Отже, підставою для накладення на позивача штрафу за порушення законодавства про працю слугував акт фактичної перевірки ГУ ДПС Івано-Франківській області від 09.09.2022 №090822, яким зафіксовано факт порушення статті 21- 24 КЗпП України, а саме допущення працівника ОСОБА_2 до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням.

Постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 26.10.2022 №19-ФС направлена позивачу поштовим зв`язком на адресу, яка зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Зважаючи на те, що проведення інспекційного відвідування відповідачем, відповідно до статті 265 КЗпП та Порядку №509, не є обов`язковим, беручи до уваги, що акт перевірки органу ДПС, яким зафіксовано факт порушення роботодавцем законодавства про працю, є самостійною підставою для накладення штрафу, суд дійшов висновку, що Управління Держпраці в Івано-Франківській області мало право прийняти постанову про накладення штрафу на підставі матеріалів акту фактичної перевірки від 09.09.2022 №090822 без проведення інспекційного відвідування.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 28.01.2021 у справі №380/1116/20 та від 29.09.2022 у справі №460/3829/20.

Щодо посилань позивача на те, що ОСОБА_2 не перебуває з нею у трудових відносинах, суд зазначає наступне.

Посадовими особами ГУ ДПС України в Івано-Франківській області проводилася фактична перевірка саме магазину-кафе, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , суб`єкта господарювання фізичної особи-підприємця ФОП ОСОБА_1 (а.с. 46, зворотна сторона).

Під час фактичної перевірки проведено контрольну розрахункову операцію щодо придбання пляшки горілки «Медоф» 0,5 л, пачки сигарет LM, хліб, які продавцем ОСОБА_2 проведено без застосування РРО.

Згідно із поясненнями до акту фактичної перевірки від 09.09.2022 №090822, ОСОБА_2 визнала, що продала пляшку горілки «Медоф» 0,5 л вартістю 106 грн., пачку сигарет LM вартістю 70 грн., та хліб вартістю 20 грн., чек вибити не встигла. Суд акцентує увагу на тому, що у цих поясненнях ОСОБА_2 власноручно вказано посаду стажер-продавець, місце роботи магазин ФОП ОСОБА_1 , трудова угода не укладалась, а проданий товар належить ФОП ОСОБА_1 .

При цьому суд враховує, що після продажу товару ОСОБА_2 скріпила підписом опис грошових коштів, які належать ФОП ОСОБА_1 , та долучила X-звіт з касового апарату ФОП ОСОБА_1 , що свідчить про те, що вона мала доступ до готівкових коштів та до місця проведення розрахункових операцій.

Доводи позивача про те, що на момент проведення фактичної перевірки ОСОБА_2 у неї не працювала, не спростовують факт виконання останньою дій, що свідчать про здійснення обов`язків продавця.

Так, згідно із Довідником кваліфікаційних характеристик професій працівників №918 «Випуск 65» «Завдання та обов`язки продавця продовольчих товарів» продавець продовольчих товарів: бере участь у прийманні товарів: перевіряє заповнення тарних одиниць, їх кількість та вагу, підраховує штучні товари, перевіряє якість за результатами зовнішнього огляду. Забезпечує зберігання товарів за кількістю та якістю. Готує товари до продажу: перевіряє цілісність пакування; розпаковує із зовнішньої тари; перевіряє наявність маркувальних даних і якість після зберігання; перебирає, протирає, зачищає, нарізує, фасує товари; забезпечує наявність відповідно оформлених цінників; розміщує і викладає товари за групами, видами, сортами з додержанням правил товарного сусідства. Готує робоче місце до роботи: встановлює і перевіряє справність ваговимірювальних приладів, електронного контрольно-касового апарату, виробничого інвентарю, інструментів; отримує і готує пакувальний матеріал. Пропонує і показує товари. Консультує покупців про властивості, смакові особливості, кулінарне призначення та харчову цінність товарів. Пропонує взаємозамінні і нові товари, а також супутні товари. Нарізає, зважує і упаковує товари, підраховує вартість покупки, перевіряє реквізити чека, видає покупку. Підраховує гроші, здає їх в установленому порядку. Прибирає нереалізовані товари і тару. Готує товари до інвентаризації. Контролює своєчасне поповнення робочого запасу товарів і терміни реалізації продуктів (що швидко та надто швидко псуються). Бере участь в оформленні прилавкових вітрин.

Отже, аналіз вказаних обставин свідчить про те, що ОСОБА_2 виконувала трудову функцію, яка притаманна саме продавцю товарів, на користь та в інтересах ФОП ОСОБА_1 , а саме здійснила реалізацію пляшку горілки «Медоф» 0,5 л., вартістю 106 грн., пачку сигарет LM вартістю 70 грн., та хліб вартістю 20 грн., у магазині-кафе, що належить ФОП ОСОБА_1 , не провела розрахункові операції, однак мала доступ до готівкових коштів позивача, які знаходилися у касі ФОП ОСОБА_1 .

Як свідчать матеріали справи, на час завершення фактичної перевірки жодних документів, які б свідчили про перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з позивачем надано не було, у звітності по єдиному соціальному внеску та відомостях щодо нарахування та виплати заробітної плати така особа не відображена, повідомлення про прийняття на роботу не подавалося (а.с. 50).

При цьому, суд звертає увагу, що і ФОП ОСОБА_1 , і ОСОБА_2 були присутні під час проведення фактичної перевірки, однак відмовились від підпису та отримання другого примірника акта фактичної перевірки (а.с. 47, зворотній бік), отже мали змогу надати контролюючому органу документи, що свідчили б про укладення між позивачем та ОСОБА_2 трудової угоди.

Більше того жодних спростувань щодо перебування ОСОБА_2 та надання нею пояснень під час проведення перевірки позивачем не зазначено.

Отже, актом фактичної перевірки ГУ ДПС в Івано-Франківській області підтверджується порушення позивачем законодавства про працю, а саме, допущення працівника до роботи без укладення трудового договору.

Разом з тим, у постанові від 05.10.2020 у справі №560/407/19 Верховний Суд вказав, що відповідальність настає в разі, якщо особа виконує певні роботи чи здійснює окремі повноваження з відома, за дорученням та в інтересах, зокрема, фізичної особи-підприємця. При цьому, має бути встановлений факт використання фізичною особою-підприємцем найманої праці.

Відповідно до ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.

У позовній заяві позивач, серед іншого, в підтвердження факту, що ОСОБА_2 не працювала продавцем в ФОП ОСОБА_1 , вказала на постанову Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 02.11.2022 №338/909/22, якою закрито провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 155-1 КУпАП відносно ОСОБА_2 , у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення (а.с. 27).

З даного приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно приписів частин 5 і 7 статті 78 КАС України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Аналіз коментованих норм процесуального закону свідчить, що звільнення від доказування не має абсолютного характеру і правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи вказана у судових рішеннях цивільних, господарських чи адміністративних не може сприйматися судом як обов`язкова.

Суд у даній справі, застосовуючи положення частин 4-7 статті 78 КАС України, зазначає, що постанова Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 02.11.2022 у справі №338/909/22 не може бути врахована судом як доказ того, що ОСОБА_2 не працювала продавцем в ФОП ОСОБА_1 , не виконувала трудову функцію, яка притаманна саме продавцю товарів, на користь та в інтересах ФОП ОСОБА_1 , оскільки :

- Управління Держпраці в Івано-Франківській області/ Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці не були стороною (учасником, уповноваженим органом тощо), за матеріалами якої Богородчанський районний суду Івано-Франківської області вирішував питання про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 ;

- Богородчанським районним судом Івано-Франківської області при розгляді справи про адміністративне правопорушення не надавалась оцінка обставинам і доказам, які наявні у даній адміністративній справі №300/4870/22, оцінка яким надана Івано-Франківським окружним адміністративним судом у цьому рішенні, вище по тексту.

Із описової і мотивувальної частин постанови Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 02.11.2022 слідує, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення №338/909/22 судом надано оцінку виключно поясненням ОСОБА_2 до протоколу, відповідно до яких остання відмовилась від отримання копії протоколу та не визнає свою вину.

За таких обставин, зважаючи на те, що ФОП ОСОБА_1 фактично допустила ОСОБА_2 до виконання трудових обов`язків без укладення трудового договору, оформленого наказом або розпорядженням, суд дійшов висновку, що відповідач правомірно наклав на ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 65 000,00 грн.

Частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем доведено правомірність спірної постанови Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 26.10.2022 №19-ФС про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що Управління Держпраці в Івано-Франківській області, приймаючи спірну постанову, діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а отже така постанова є правомірною.

За наведених підстав та вказаних правових норм, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, а тому у їх задоволенні слід відмовити.

Щодо судових витрат, то відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку із відмовою в задоволенні позову підстави для повернення позивачу сплаченого судового збору відсутні.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

в задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ;

відповідач: Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, , вул. Василіянок, 62-А, м. Івано-Франківськ, 76018.

Суддя /підпис/ Скільський І.І.