Справа № 620/4162/22
Суддя: Ткаченко О.Є.
Дата ухвалення: 2023-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2023 року Чернігів Справа № 620/4162/22

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Ткаченко О.Є.,

за участю секретаря Мазко Ю.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Федоренка Є.В.,

представника відповідача Лиманюк О.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області та просить:

визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Київській області № 64 від 07.04.2022 про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУНП в Київській області в частині звільнення зі служби в поліції старшого сержанта поліції ОСОБА_1 помічника чергового чергової частини відділення поліції № 2 Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області;

визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Київській області № 66 о/с від 11.04.2022 в частині звільнення зі служби в поліції старшого сержанта поліції ОСОБА_1 помічника чергового чергової частини відділення поліції № 2 Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області відповідно до п.6 ч.1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України);

поновити ОСОБА_1 на посаді помічника чергового чергової частини відділення поліції № 2 Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області;

стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 07.04.2022 по дату винесення рішення.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що до 27.03.2022 він виконував свої службові обов`язки помічника чергового чергової частини відділення поліції № 2 Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області. 27.03.2022 до м. Славутич Київської області зайшли російські війська. Декілька годин ОСОБА_2 на дзвінки не відповідав та ніяких наказів не давав. Тому групою осіб на чолі з ОСОБА_3 було прийнято рішення відійти на межі м. Славутич, розподілитись по околиці міста та вести більше партизанську війну з окупантами, так як їх сили мали дуже велику перевагу у техніці, зброї та особовому складі. Більш того, відділення поліції було захоплено окупантами. До складу даної групи входили: позивач, ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та інші. Всього в групі було приблизно 20-25 чоловік. Всі розподілились та почали вести більше партизанську війну з окупантами: допомагали ТРО, цивільному населенню, патрулювали лісові дороги та відловлювали невеличкі групи окупантів і інше. Він разом з ОСОБА_8 приїхали та проживали в населеному пункті Мокрі Велички (неподалік від м. Славутич). Кожен день він телефонував ОСОБА_3 і доповідав йому обстановку. Після де блокади м. Славутич, вони всі знову повернулись до міста. Тому вважає своє звільнення незаконним, а оскаржуваний наказ таким, що грубо порушує його права

Ухвалою суду від 08.08.2022 в справі відкрито провадження та призначено слухання справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.09.2022 ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

У встановлений ухвалою суду строк відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що порушення допущенні вищевказаним працівником поліції стали можливими у зв`язку з низькими морально-діловими якостями останнього, особистою недисциплінованістю, оскільки після початку вторгнення військ окупанта, а саме російської федерації, після початку бойових дій на території Київської області, зазначений поліцейський повинен був залишатися вірними і відданим народу України, сумлінно і чесно виконувати свій професійний обов`язок, законні накази начальників, неухильно дотримуватись Конституції і законів України, охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій останній підтримав доводи позовної заяви.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив службу в Національній поліції України на посаді помічника чергового чергової частини відділення поліції №2 (м. Славутич) Вишгородського районного управління поліції ГУНП в Київській області.

Відповідно до доповідної записки начальника Вишгородського РУП ГУНП в Київській області полковника поліції ОСОБА_10 на робоче місце за адресою місця дислокації підрозділу та інших визначених місцях не прибули наступні працівники, в тому числі старший сержант поліції ОСОБА_1 помічник чергового чергової частини ВП № 2 (м. Славутич) Вишгородського РУП ГУНП в Київській області (а.с.60-61 т.2).

Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 01.04.2022 №319 «Про призначення службового розслідування» призначено службове розслідування за інформацією, викладеною у доповідних записках начальників структурних та відокремлених підрозділів Головного управління про можливі неправомірні дії окремих працівників ГУНП в Київській області, які виразилися у порушені вимог статті 64 Закону України «Про Національну поліцію» (а.с.87-88 т.1).

Помічник чергового чергової частини ВП № 2 (м. Славутич) Вишгородського РУП ГУНП в Київській області старший сержант поліції ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці без поважних причин з 25.03.2022 року по 07.04.2022 року, у зв`язку з чим складено акт про відсутність на службі від 07.04.2022, зареєстрований 13.04.2022 року № 468/109/1500/01-2022, та акт телефонної розмови, який зареєстрований 13.04.2022 року № 470/109/1500/2022 (а.с.91-92 т.1).

У ході проведення службового розслідування опитаний начальник Вишгородського ВП ГУНП в Київській області полковник поліції ОСОБА_10 , начальник ВП № 2 (м. Славутич) Вишгородського РУП ГУНП в Київській області підполковник поліції ОСОБА_2 пояснили, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону У країни «Про правовий режим воєнного стану», з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан.

Окрім того, відповідно до наказу Національної поліції України від 23.02.2022 № 171 «Про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності та Ситуаційного центу Національної поліції України й ситуаційних центрів головних управлінь Національної поліції в надзвичайний (позаплановий) режим діяльності» особовий склад Головного управління Національної поліції в Київській області переведено на посилений варіант службової діяльності.

Однак у порушення статті 64 Закону України "Про Національну поліцію" з 25.03.2022 по 07.04.2022 на роботі без поважних причин був відсутній помічник чергової частини ВП №2 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області старший сержант поліції ОСОБА_1 (а.с.97-100 т.1).

Опитані старший слідчий СВ Вишгородського РУП ГУНП в Київській області капітан поліції ОСОБА_13 та старший інспектор-черговий чергової частини ВП №2 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області старший лейтенант поліції ОСОБА_12 (а.с.64 т.2) пояснили, що у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні з 24.02.2022 всі працівники ВП № 2 (м. Славутич) Вишгородського РУП ГУНП в Київській області постійно знаходились в розташуванні підрозділу та під час окупації російськими військами - у розташуванні Вишгородського РУП ГУНП в Київській області (м. Вишгород). Однак у порушення статті 64 Закону України "Про Національну поліцію" з 05.03.2022 по 07.64 2022 на службі без поважних причин був відсутній змінник чергового чергової частини ВП № 2 Вишгородського РУП старший сержант поліції ОСОБА_1 .

За результатами службового розслідування встановлено порушення службової дисципліни, вимог статей 3, 8, 18, 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 2 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 за № 2337-VIII, Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, наказу Національної поліції України від 23.02.2022 № 171 «Про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності та Ситуаційного центру Національної поліції України й ситуаційних центрів головних управлінь Національної поліції в надзвичайний (позаплановий) режим діяльності», які виразилися у недотриманні положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги працівника поліції, безпідставному не виході на службу з 27.03.2022 по 07.04.2022 для виконання завдань, пов`язаних із захистом територіальної цілісності України, здійснення заходів із забезпечення публічного порядку та безпеки в умовах воєнного стану і надання допомоги цивільним особам помічником чергового чергової частини відділення поліції №2 Вишгородського районного управління поліції ГУНП в Київській області старшим сержантом поліції ОСОБА_1

07.04.2022 складено висновок службового розслідування за інформацією, викладеною у доповідних записках начальників структурних та відокремлених підрозділів Головного управління про можливі неправомірні дії окремих працівників ГУНП в Київській області, які виразилися у порушенні вимог статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», який затверджено начальником Головного управління Національної поліції в Київській області генералом поліції третього рангу А. Нєбитовим (а.с. 101-141 т.1).

Наказом ГУНП в Київській області від 07.04.2022 №64 за порушення службової дисципліни, статей 3, 8, 18, 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 2 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 за № 2337-VIII, Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, наказу Національної поліції України від 23.02.2022 № 171 «Про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності та Ситуаційного центру Національної поліції України й ситуаційних центрів головних управлінь Національної поліції в надзвичайний (позаплановий) режим діяльності», які виразилися у недотриманні положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги працівника поліції, безпідставному не виході на службу з 27.03.2022 по 07.04.2022 для виконання завдань, пов`язаних із захистом територіальної цілісності України, здійснення заходів із забезпечення публічного порядку та безпеки в умовах воєнного стану і надання допомоги цивільним особам, помічника чергового чергової частини відділення поліції №2 Вишгородського районного управління поліції ГУНП в Київській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції (а.с.71-72 т.1).

Реалізовано вказаний наказ шляхом видання наказу ГУНП в Київській області від 11.04.2022 № 66 о/с, яким позивача звільнено зі служби поліції за п.6 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) (а.с.70 т. 1).

Вважаючи вищевказані накази відповідача протиправними, а звільнення - незаконним, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закону України від 02.07.2015 №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №580 національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Статтею 3 Закону №580 визначено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Рівень довіри населення до поліції є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції (частина третя статті 11 Закону).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону №580 поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно з частиною першою статті 59 Закону №580 служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону №580 поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

В силу пунктів 1, 2 частини першої статті 18 Закону №580 поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (частини перша та друга статті 19 Закону №580).

Законом України від 15.03.2018 №2337-VІІІ затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Згідно частини другої статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського, у тому числі: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень (частина третя статті 1 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до статті 5 Дисциплінарного статуту поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика. За відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 №1179 затверджено Правила етичної поведінки поліцейських, метою яких є урегулювання поведінки поліцейських з дотриманням етичних норм, формування в поліцейських почуття відповідальності перед суспільством і законом за свої дії та бездіяльність, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до поліції.

Таким чином, проходження служби в поліції, зважаючи на її специфіку та підвищену увагу суспільства, вимагає від особи надзвичайної дисциплінованості та відповідальності за свої дії та вчинки.

Статтею 11 Дисциплінарного статуту передбачено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (стаття 12 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Згідно із статтями 14, 15, 19 Дисциплінарного статуту з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків провадиться службове розслідування.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії.

За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.

У висновку за результатами службового розслідування, у тому числі, зазначаються: причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Нормами Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженому наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 № 893 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за №1355/32807 (далі - Порядок № 893) передбачено, що службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Відповідно до пункту 1 Розділу VII Порядку № 893 у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування.

Проведеним службовим розслідуванням (висновок службового розслідування від 07.04.2022) встановлено в діях старшого сержанта поліції ОСОБА_1 факт дисциплінарного проступку в частині порушення службової дисципліни, вимог статей 3, 8, 18, 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 2 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 за № 2337-VIII, Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, наказу Національної поліції України від 23.02.2022 № 171 «Про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності та Ситуаційного центру Національної поліції України й ситуаційних центрів головних управлінь Національної поліції в надзвичайний (позаплановий) режим діяльності», які виразилися у недотриманні положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги працівника поліції, безпідставному не виході на службу з 27.03.2022 по 07.04.2022 для виконання завдань, пов`язаних із захистом територіальної цілісності України, здійснення заходів із забезпечення публічного порядку та безпеки в умовах воєнного стану і надання допомоги цивільним особам помічником чергового чергової частини відділення поліції №2 Вишгородського районного управління поліції ГУНП в Київській області старшим сержантом поліції ОСОБА_1 .

Як встановлено судом, наказом Національної поліції України від 23.02.2022 № 171 на виконання Указу Президента України «Про введення надзвичайного стану в Україні», з метою нормалізації обстановки в державі, забезпечення захисту та охорони державного кордону, протидії злочинності, підтримання громадської безпеки та порядку, створення умов для належного функціонування органів державної влади, місцевого самоврядування та інших інститутів громадського суспільства, запобігання спробам захоплення державної влади чи зміни конституційного ладу шляхом насильства, особовий склад ГУНП в Київській області переведено на посилений варіант службової діяльності в надзвичайний (позаплановий) режим.

Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 22.03.2022 за №60 «Про проведення евакуації (передислокації) територіальних (відокремлених) підрозділів Головного управління безпечні райони» наказано полковнику поліції ОСОБА_10, начальнику Вишгородського РУП, ввести в дію план евакуації (передислокації) в безпечні райони особового складу підпорядкованих підрозділів, а саме: відділу поліції № 1 (м. Чорнобиль), відділення поліції № 1 (смт Іванків) та відділення поліції № 2 ( м. Славутич) Вишгородського РУП. Визначено безпечний район для евакуації до АДРЕСА_3.

Також забезпечити виконання заходів, передбачених Планом. Організувати завантаження та вивезення у визначені безпечні райони службової документації, зброї, інших матеріальних цінностей. Довести до відома підпорядкованих працівників інформацію щодо місця передислокації. Організувати їх прибуття до адміністративної будівлі Вишгородського РУП ГУНП в Київські області (а.с.137-138 т. 2).

Станом на 27.03.2022 позивач перебував за межами міста Славутич Київської області та зазначає, що вказівок від керівництва про прибуття на місце служби або інших вказівок щодо подальшої служби не отримував.

Надаючи оцінку вказаним доводам позивача, суд враховує таке.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією Російською Федерацією проти України, на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан.

Статтею 24 Закону №580 установлено, що у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

У ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, області, міста Києва, підпорядковуються відповідному начальнику Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, області, місті Києві.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що всі поліцейські з 24.02.2022 зобов`язані були знаходитися за місцем дислокації підрозділу, в якому проходять службу, та виконувати свої безпосередні функціональні обов`язки, в тому числі і завдань, пов`язаних із захистом територіальної цілісності України.

Суд наголошує на тому, що позивач рапорт на ім`я керівника ГУНП в Київській області про залишення місця дислокації підрозділу не подавав.

Допитаний в судовому засіданні начальник Вишгородського районного управління поліції ГУНП в Київській області ОСОБА_10 пояснив, що наказ НПУ від 23.02.2022 №171 доведений всім керівникам та переведено особовий склад на посилений варіант службової діяльності в надзвичайний (позаплановий) режим. Приблизно 24.03.2022 після обстрілу м.Славутич поступила команда про відведення особового складу у безпечне місце. Дані обставини доведені всьому особовому складу. ОСОБА_2 отримав вказівку про знаходження в м. Славутич. Приблизно 23-24.03.2022 вийшов наказ про евакуацію до Вишгородського РУП. Позивач для виїзду до м. Вишгород не прибув. Приблизно 05-06.04.2022 особовий склад відділення поліції № 2 повернувся до м.Славутича для несення служби. До м. Славутича позивач також не повернувся, йому неодноразову телефонували. Він повернувся лише приблизно 06-07.04.2022. Про кількість та дати складання актів щодо ОСОБА_1 не пам`ятає. Проте зазначив, що акти складали за доповідною запискою начальника відділення поліції №2 Вишгородського районного управління поліції ГУНП в Київській області ОСОБА_2.

Допитаний в судовому засіданні начальник відділення поліції №2 Вишгородського районного управління поліції ГУНП в Київській області ОСОБА_2 пояснив, що отримав наказ від керівництва про виїзд з м. Славутич і 24.03.2022 зібрались в селі Гута та виїхали за його наказом в точку збору село Вертеча Чернігівської області (дачний будинок). 24.03.2022 позивач прибув до точки збору, але його не влаштували умови перебування, тому він покинув точку збору зі слів ОСОБА_3 . Свідок повідомив, що давав розпорядження знайти ОСОБА_1 , проте особисто не телефонував. ОСОБА_3 до позивача не додзвонився, зв`язку з ним не було. Отже, позивач самовільно покинув точку збору. 25.03.2022 за його наказом повернуто до м. Славути 12 чоловік для патрулювання. Разом з 14 особами та 2-ма цивільними виїхали до м. Вишгорода. Після повернення до Виштогодського РУП подав записки, хто не повернувся. Час для повернення був встановлений до 01.04.2022. Особисто позивачу не дзвонив, проте чув як йому телефонували шляхом гучного зв`язку. Також зазначив, що не був зобов`язаний забирати позивача з с. Мокрі Велички, куди ОСОБА_1 без дозволу поїхав до знайомих, оскільки той не знаходився в с. Вертечі-точці збору. ОСОБА_3 телефонував 04.04.2022 позивачу, щоб останній приїхав здати зброю. ОСОБА_1 06.04.2022 зброю здав. На питання ОСОБА_1 , чи дзвонив він йому, відповів, що такої розмови не пам`ятає. 07.04.2022 зустрів ОСОБА_1 в кабінеті ОСОБА_10 , позивач відмовився від дачі пояснень. 26 та 27.03.2022 робили дзвінок ОСОБА_1 проте телефон не працював.

Допитаний в судовому засіданні старший інспектор-черговий чергової частини відділення поліції №2 Вишгородського районного управління поліції ГУНП в Київській області поліції ОСОБА_12 пояснив, що місце збору обговорювалось ще за 10-14 днів до вторгнення російської армії. До м. Вишгорода повернулись 26.03.2022, а до м. Славутича - 04.04.2022. Повертались власним транспортом. Приблизно четвертої години дня 25.03.2022 виїхали до м. Вишгород через Дніпровське, ночували в с. Гути в лісі потім продовжили дорогу. З 06.04.2022 на робочому місці з`являвся через добу. Скільки всього блок постів було не знає, він був на 1-му. В м. Вишгород заступав на блокпост, а в м. Славутичі працював через день. Зазначив, що не може стверджувати, що ОСОБА_3 дзвоним ОСОБА_1 . Також йому не відомо, чи перебував позивач в графіку на чергування.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_7 пояснив, що точка збору обговорювалась раніше, вона була неподалік м. Славутича, проте точно він не знав її розташування. В с. Вертечі заздалегідь їжу не завозили, харчувались тим, що було. ОСОБА_2 приїхав 24.03.2022 і в цей же день виїхав. 25.03.2022 отримали команду їхати до м.Славутич, деякі екіпажі поїхали, ще на службових авто. Про маршрут знала лише одна людина. ОСОБА_2 сказав їхати за можливості. Місто Славутич було майже в оточенні, виїхати до м. Чернігів не було можливості. Зв`язку не було, питання вирішували на місті, лише один раз чув розмову про евакуацію. Ніхто не забороняв покидати точку збору, проте шляхів відходу не було. Проте чоловік 5 покинуло точку збору. 25.03.2022 особисто виїхав до м. Вишгород та там перебував. Про ОСОБА_1 знає, що той ввечері покинув точку збору і після цього він його не бачив.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_6 пояснив, що 25.03.2022 ОСОБА_2 приїхав до м. Вишгорода та зазначив, що можна їхати за бажанням. Він виїхав до смт. Любеч, інші залишились. Коли обговорювали точку збору, саме про дату не пам`ятає. Не чув про необхідність здавати зброю у випадку залишення точки збору. 24.03.2022 ОСОБА_1 приїхав та поїхав, проте з ким поїхав він не пам`ятає. 30.03.2022 повернувся до м. Славутич через м. Вишгород. Наказу залишатись на точці збору не було, повідомлено, щоб всі залишались на телефонному зв`язку, у зв`язку з чим він покинув точку збору 25.03.2022. 29.03.2022 зателефонував ОСОБА_2 та сказав повертатись до м. Славутич, що він і зробив 30.03.2022.

Допитаний в судовому засіданні начальник чергової частини відділення поліції №2 Вишгородського РУП ГУНП України в Київській області ОСОБА_3 пояснив, що село Вертечі визначено пунктом збору у разі необхідності виїзду. 24.03.2022 виїхали до точки збору, кожен їхав різними засобами. Позивач прибув на своєму авто. Можливо не всі значи точне місце збору, про те він знав. На точці збору було близько 30 осіб. Позивач на зв`язок виходив тільки 1 раз. 25.03.2022 ОСОБА_2 повідомив, що можна повертатись. Чи доводилась інформація ОСОБА_1 про виїзд до населеного пункту Вишгород він не пам`ятає. Він довів, цю інформацію всім, кого зустрів на блокпосту. Він разом з декількома людьми з с. Вертечі переїхали в інше село і почали вирішувати як дістатись до м. Вишгорода. Приблизно 30.03.2022 на різних транспортних засобах, різними групами по лісовій дорозі повернулись до м. Вишгород, а звідти вже перша група 04.04.2022 повернулась до м. Славутич. Позивач залишився поблизу села Вертечі. Повертатись відмовився, його не влаштовували умови, дорога до м. Вишгород не була безпечною.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_5 пояснив, що про будинок в селі знали заздалегідь, після обстрілів поїхали в с. Вертечі. Виїхав в село на один день. Потім чоловік 12 повернулись до м. Славутич для патрулювання. Повернулись ті, в кого там залишились сім`ї. ОСОБА_2 повідомив, до шанси доїхати до АДРЕСА_1 . Він та 2 осіб поїхали в с. Любеч. До 24.03.2022 перебував в м. Славутич. Була команда про виїзд, але сказано було, робіть як хочете, на вибір кожного. ОСОБА_1 приїхав до с. Вертечі та поїхав до себе в село, це десь за 5-7 км від них. Після цього жодного разу не бачив позивача. Не був обізнаний, що ОСОБА_1 покинув точку збору зі зброєю. Чіткої команди не покидати точку збору не було. Був наказ їхати до м. Вишгорода, про шанси доїхати були обізнані, через три дні добрались до м. Вишгород. Наказів про початок війни, з якими б ознайомлювали тоді не було, проте можливо вони вже є. План дій у разі наступи доводився, всі повинні були відступити в с. Вертечі.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_9 пояснив, шо 24.03.2022 ввечері позивач приїхав до нього в с. Мокрі Велички. Також зазначив, що він особисто виїздив до м. Чернігів та 16.03.2022 повернувся до м. Славутич. З 24.03.2022 по 02.04.2022 зв`язку в селі не було та можливості виїзду також. В м. Славутич було небезпечно, про це він дізнався зі слів ТРО, які брали їжу в селі, бо по місту ходили військові в російській формі. Він та ОСОБА_1 патрулювали село, допомагали в гасінні пожежі, допомагали людям. ОСОБА_1 намагався виїхати, проте не знав дороги та просив допомоги в місцевих, які знали дорогу, всі відмовились. Можливо було виїхати, якщо знати дорогу. У позивача зброя була. На його питання, чому ОСОБА_1 приїхав до села, той пояснив свідку, що приїхали росіяни та всіх розігнали.

Факт невиходу позивачем на службу з 27.03.2022 по 07.04.2022 підтверджується актом телефонної розмови, зареєстрованим в канцелярії від 23.04.2022 року № 472/109/1500/01-2022 та актом відмови від надання письмових пояснень від 07.04.2022, що зареєстрований в канцелярії від 07.04.2022 року № 156/109/1500/2022 (а.с.62-63 т.2).

Крім того, як встановлено судом, з роздруківки дзвінків абонентського номеру НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , за період з 20.03.2022 по 10.04.2022, наданої ПрАТ «ВФ Україна», позивачу 24.03.2022, 04.04.2022 телефонував начальник чергової частини відділення поліції №2 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_3 (а.с.214-228 т.2).

Суд звертає увагу на те, що місцем проходження служби позивача, тобто дислокації його підрозділу, з 22.03.2022 було визначено АДРЕСА_3 (наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 22.03.2022 за №60 «Про проведення евакуації (передислокації) територіальних (відокремлених) підрозділів Головного управління безпечні райони»), тому суд не приймає до уваги посилання позивача та його представника як на доказ поважності причин відсутності на робочому місці з 25.03.2022 по 07.04.2022 в м. Славутич на випуски новин щодо окупації м. Славутич за вказаний період, запис яких був оглянутий в судовому засіданні (а.с. 141 т. 2).

Щодо доводів позивача про порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultraviresaction - invalidact). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Суд наголошує, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: "протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків" і, на противагу йому, принцип "формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення".

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справі №813/1790/18.

З огляду на вищевикладене, суд звертає увагу, що позивачем не доведено наявності порушень суб`єктом владних повноважень процедури прийняття оскаржуваних наказів, які б могли вплинути на кінцевий результат.

Разом з тим суд звертає увагу, що поліцейському не надано повноважень самостійного, вільного визначення ним місця несення служби, зміну підрозділу, самостійного усунення поліцейським від виконання обов`язків за основним місцем несення служби без відповідного наказу прямого керівника.

Будь-яких належних доказів невідповідності встановлених службовим розслідуванням фактів дійсним обставинам відсутності позивача на службі ним не наведено, а судом під час розгляду справи - не встановлено.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що з тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено законом, вбачається, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання (а.с.86 т.1).

Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.

Тобто порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них. Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05.03.2020 у справі №815/4478/16.

Суд вважає за необхідне зазначити й те, що чинним законодавством не визначено поняття дискредитації. Якогось, приниження чиєїсь гідності, авторитету. Аналізуючи складові цього поняття, суд дійшов до висновку, що вони тісно пов`язані з морально-етичними нормами. Отже, вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ та власне органи поліції, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Отже під вчинками, що дискредитують звання працівника Національно поліції України та власне органи національної поліції, слід розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою органу внутрішніх справ у зв`язку з виконанням службових обов`язків або не пов`язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ.

З огляду на вказане, з точки зору стороннього розсудливого спостерігача, порушення позивачем цих приписів може сприйматися, як спроба підриву довіри до Національної поліції, і відповідальність за це несе держава.

Зазначене безумовно негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства.

Вимоги морального змісту віднесені до службово-трудових обов`язків працівників поліції. Приймаючи присягу, позивач зобов`язався вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки (постанова Верховного Суду від 25.04.2019 у справі №816/604/17).

Верховним Судом у постанові від 02.10.2018 у справі №815/4463/17 сформована правова позиція щодо того, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушення Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Суд звертає увагу й на те, що як охоронець громадського порядку, держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок (рішення ЄСПЛ від 19.06.2001 у справі "Звежинський проти Польщі" (заява №34049/96), рішення ЄСПЛ від 19.04.2007 у справі "Вільхо Ескелінен та інші проти Фінляндії" (заява №63235/00).

Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів Національної поліції є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Пунктом 7 ст.19 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого ст.13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Відповідно до ч.3 ст.13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень як звільнення зі служби в поліції.

Пунктом 6 ч.1 ст.77 Закону №580-VIII встановлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Підсумовуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що висновок службового розслідування сформований у межах компетенції та з врахуванням реального військового стану в Державі. Вина позивача у порушенні службової дисципліни доведена належними та допустимими доказами, тому суд погоджується з аргументами відповідача про те, що спірні накази є правомірними та обґрунтованими, а застосоване до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення є співмірним до вчиненого проступку.

Крім того, судом достовірно встановлено та підтверджується матеріалами справи факт відсутності позивача на робочому місці (службі) в робочий час у період воєнного стану в Державі, а відтак, висновок відповідача про відсутність позивача на службі без поважних причин, на думку суду, є обґрунтованим.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправними та скасування наказів ГУНП в Київській області від 07.04.2022 № 64 та від 11.04.2022 № 66о/с і відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Вимоги щодо поновлення на службі в поліції у спеціальному званні та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не можуть бути задоволені, оскільки є похідними від перших вимог, у задоволенні яких судом відмовлено у повному обсязі.

Стосовно інших посилань сторін, то суд зазначає, що згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до приписів ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно із ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно із ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, що, в свою чергу, в даному випадку, і було належним чином зроблено Головним управлінням Національної поліції в Київській області при розгляді даної справи.

Підстави для розподілу судових витрат згідно із ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні, оскільки у позові відмовлено повністю.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено 14 березня 2023 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Київській області (вул. Володимирська, буд. 15, м. Київ, 01601, ).

Суддя О.Є. Ткаченко