Справа № 320/17280/21
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2023-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

14 березня 2023 року

м. Київ

справа № 320/17280/21

адміністративне провадження № К/990/7501/23

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Шевцової Н.В., перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 27 червня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2023 року у справі №320/17280/21 за позовом ОСОБА_1 до Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, за участю третіх осіб ОСОБА_2 , Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, Солом`янського районного у м. Києві Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, за участю третіх осіб ОСОБА_2 , Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, Солом`янського районного у м. Києві Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області з невиконання вимог абзацу десятого частини першої статті 19 Закону України «Про звернення громадян» щодо організації та перевірки стану розгляду заяви ОСОБА_1 про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), поданої 30.08.2021 до Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, вжиття заходів до усунення причин, що їх породжують, систематичного аналізу та інформування заявника про хід цієї роботи;

- визнати протиправною бездіяльність Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з ненадання ОСОБА_1 відповіді у порядку та строки, визначені Законом України «Про звернення громадян», щодо розгляду поданої 07.10.2021 заяви на ім`я голови Київської міської державної адміністрації Кличка В.В. про скасування розпорядження голови Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації І. Чечотки від 24.03.2021 №204 «Про визначення способів участі матері у вихованні та спілкуванні з дитиною» та щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною п`ятою статті 184 КУпАП;

- зобов`язати Службу у справах дітей Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації скласти відносно ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною п`ятою статті 184 КУпАП за невиконання рішення органу опіки та піклування - розпорядження голови Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації І. Чечотки від 24.03.2021 №204 «Про визначення способів участі матері у вихованні та спілкуванні з дитиною».

27 червня 2022 року ухвалою Київського окружного адміністративного суду закрито провадження у справі в частині позовних вимог до Служби у справах дітей Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації.

Роз`яснено позивачу, що вимога щодо зобов`язання Служби у справах дітей Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації скласти відносно ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною п`ятою статті 184 КУпАП за невиконання рішення органу опіки та піклування - розпорядження голови Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації І. Чечотки від 24.03.2021 №204 "Про визначення способів участі матері у вихованні та спілкуванні з дитиною" підлягає розгляду місцевим загальним судом за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

30 січня 2023 року постановою Шостого апеляційного адміністративного суду змінено ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 27 червня 2022 року в мотивувальній частині.

Скасовано пункт 2 резолютивної частини ухвали Київського окружного адміністративного суду від 27 червня 2022 року щодо роз`яснення юрисдикції спору.

В іншій частині ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 27 червня 2022 року залишено без змін.

На зазначені ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції позивачем подано касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 02 березня 2023 року.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із частиною другою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3, 4, 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, Верховний Суд вважає зазначити наступне.

Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Разом з тим, абзацом 3 пункту 4 частини другої статті 330 КАС України передбачено, що у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Таким чином процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати про неправильне застосування яких конкретно норм матеріального та/або порушення норм процесуального права припустилися суди нижчих інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень, а також обґрунтування того, в чому саме полягає таке порушення або неправильне застосування і яким чином воно вплинуло на прийняття цих рішень.

У касаційній скарзі позивачем не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку, визначені абзацом 2 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме не наведено які саме порушення норм матеріального чи процесуального права допущені судом, із зазначенням конкретної норми права (пункт, частина, стаття) закону або іншого нормативно-правового акта.

Водночас, в касаційній скарзі позивачем зазначено, що вона подана на підставі пунктів 1, 2 частини четвертої статті 328 КАС України.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

На обґрунтування наявності зазначеної підстави касаційного оскарження заявник касаційної скарги зазначає, що суд апеляційної інстанцій в оскаржуваному судовому рішенні не врахував висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі №825/2228/18, від 18 липня 2018 року у справі №826/3520/15, від 04 серпня 2020 року у справі №340/2074/19.

Проте, в касаційній скарзі також не наведено, які саме конкретні норми права (пункт, частина, стаття) застосовано судом без врахування висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладених у зазначених постановах Верховного Суду, а також посилаючись на вказані постанови Верховного Суду, позивач не наводить обґрунтувань з приводу того, що правовідносини у цій справі та у справах №825/2228/18, №826/3520/15, №340/2074/19, розглянутих Верховним Судом, є подібними з урахуванням предмета правового регулювання, а також умов та періодів застосування правових норм.

Суд зазначає, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

Так, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Отже, для встановлення подібності справ і відносин слід враховувати сукупність таких критеріїв, як подібність фактичних обставин, суб`єктний склад, об`єкт і предмет правового регулювання, а також умови застосування правових норм.

Зокрема, у справах №825/2228/18, №826/3520/15, №340/2074/19, на які посилається позивач у касаційній скарзі, Верховний Суд не вирішував питання звернення в позовною вимогою щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене нормами КУпАП, тоді як такі вимоги заявлені у межах цієї справи та є предметом розгляду.

Отже, подаючи касаційну скаргу скаржником не викладено підстави для касаційного оскарження судових рішень, визначеної пунктом 1 частини другої статті 328 КАС України, а подана касаційна скарга позивача містить цитування нормативно-правових актів, виклад обставини справи, посилання на постанови Верховного Суду, незгоду з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій.

Також у касаційній скарзі позивач вказує, що вона подана на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України, відповідно до якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Покликаючись на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України, заявник касаційної скарги зазначає, що є необхідність відступити від правового висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року у справі №2-а/489/7/2016 та застосованого судом апеляційної інстанції у цій справі в оскаржуваному судовому рішенні.

Необхідно зауважити, що у разі оскаржень рішень судів попередніх інстанцій з підстав, передбачених пунктом 2 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник в касаційній скарзі повинен навести обґрунтовані та переконливі аргументи, які слугували б підставою для висновків про необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Разом з тим, позивач лише процитував пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України, акцентуючи увагу на витягах з постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року у справі №2-а/489/7/2016, зокрема, релевантних джерелах права, які застосовано судом касаційної інстанції у конкретній справі за конкретних обставин, проте у касаційній скарзі відсутні доводи на спростування мотивів, з яких виходив суд апеляційної інстанції, а інші аргументи касаційної скарги зводяться до часткового опису обставин справи, переоцінки доказів та незгоди з висновком судів попередніх інстанції. Заявник лише наводить низку нормативно-правових актів без належної аргументації щодо їхнього неправильного застосування судом апеляційної інстанції у цій справі у системному зв`язку з обґрунтуванням доводів відступу від правового висновку, викладеного у зазначеній постанові Верховного Суду.

У касаційній скарзі позивач фактично викладає обставини справи та цитує норми КАС України та нормативно-правових актів. В цілому, доводи касаційної скарги зводяться до опису встановлених судами у цій справі обставин та доводів про надання їм неправильної, на думку скаржника, правової оцінки, що суперечить правовому змісту пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України.

Таким чином, вказані доводи та аргументи заявника зводяться до довільного тлумачення норм права, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судом апеляційної інстанцій, що виключає можливість його перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України, тому посилання скаржника на необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, є безпідставними.

Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального права.

Таким чином, межі касаційного перегляду судових рішень обмежено підставами, на яких подається касаційна скарга, викладеними скаржником, та зазначеними в ухвалі суду підставами для відкриття касаційного провадження.

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, зокрема якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Враховуючи приписи пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, та не викладення позивачем підстав для касаційного оскарження судових рішень у даній справі, визначених пунктами 1, 2 частини четвертої статті 328 КАС України, тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 27 червня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2023 року у справі №320/17280/21 за позовом ОСОБА_1 до Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, за участю третіх осіб ОСОБА_2 , Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, Солом`янського районного у м. Києві Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н. В. Шевцова