Справа № 320/9427/22
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2023-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/9427/22 Суддя першої інстанції: Терлецька О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Бужак Н.П., Кобаля М.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на прийняте у порядку письмового провадження рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - Відповідач, ГУ ПФ у Київській області) про:

- визнання протиправними дій ГУ ПФ Київській області щодо відмови ОСОБА_1 в переведенні з пенсії по вислузі років на пенсію по інвалідності та призначення пенсії по інвалідності у відповідності до частини 1, пункту «а», статті 20 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» 2262-ХІІ у розмірі 80 % грошового забезпечення відповідно до частини 1, пункту «а», статті 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» 2262-ХІІ, та призначення додаткової пенсії згідно із Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» 3551-ХІІ;

- зобов`язання ГУ ПФ у Київській області перевести ОСОБА_1 з 12.08.2022 з пенсії по вислузі років на пенсію по інвалідності та призначити пенсію у відповідності до частини 1, пункту «а», статті 20 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» 2262-ХІІ у розмірі 80 % грошового забезпечення, відповідно до частини 1, пункту «а», статті 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» 2262-ХІІ та призначення додаткової пенсії згідно із Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» 3551-ХІІ.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 06.12.2022 позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що при перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців має застосовуватися норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення такої пенсії.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та винести нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що визначена у довідці МСЕК причина інвалідності Позивача унеможливлює призначення останньому пенсії як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, оскільки статус учасника бойових дій ОСОБА_1 не встановлювався, а інвалідність Позивачу встановлена не в період проходження служби.

Після усунення визначених в ухвалі від 12.01.2023 про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.01.2023 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, а також витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 24.02.2023.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що ГУ ПФ у Київській області не враховано факт отримання ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, а відтак і поширення на останнього положень ст. ст. 20, 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Крім того, вказує на правильність висновків суду в частині неможливості зменшення відсоткового розміру пенсії внаслідок її перерахунку.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.03.2023 справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку у ГУ ПФ у Київській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Згідно довідки серії КИО-І №216521 від 11.12.2003 ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності довічно у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с. 14).

Матеріали справи свідчать, що Управлінням соціального захисту населення Обухівської районної військової адміністрації Київської області 12.08.2022 ОСОБА_1 видано посвідчення серії НОМЕР_1 , згідно якого на підставі п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» Позивача визнано особою з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, яка має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни (а.с. 16).

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФ у Київській області із заявою, в якій просив призначити йому пенсію відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 20 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» у розмірі 80% грошового забезпечення відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» з вересня 2022 року (а.с. 12).

Листом від 01.09.2022 №1000-0203-8/84007 ГУ ПФ у Київській області повідомлено ОСОБА_1 про відсутність підстав для переведення останнього на пенсію по інвалідності, призначену як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, оскільки статус учасника бойових дій Позивачу не встановлювався, а із змісту виписки до акту огляду МСЕК не вбачається зв`язок із захистом Батьківщини (а.с. 13).

Виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 19, 46 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон), а також постанови Верховного Суду у справі №240/5401/18, суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки до перерахунку раніше призначених пенсії в частині визначення її відсоткового розміру мають застосовуватися норми, що були чинними на момент їх призначення.

З таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися з огляду на таке.

Матеріали справи свідчать, що спір у ній виник у зв`язку з протиправним, на переконання Позивача, непереведенням його з пенсії за вислугу років на пенсію по інвалідності. Натомість, розглядаючи цю справу, Київський окружний адміністративний суд виходив з того, що предметом спору є правомірність дій Відповідача при перерахунку пенсії Позивача в частині зменшення відсоткового розміру пенсії. Тобто, спірним у межах згаданих правовідносин є питання правильності дій територіального органу Пенсійного фонду України щодо відмови ОСОБА_1 у переведенні з одного виду пенсії на інший за Законом, а правомірність проведеного Відповідачем перерахунку пенсії Позивача.

Відтак, неправильно визначивши предмет спору, суд першої інстанції безпідставно застосовував до спірних правовідносин норми ст. 13 Закону та позицію Верховного Суду у справі №240/5401/18, у зв`язку з чим судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 7 цього ж Закону до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

Статтею 20 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що Залежно від причини інвалідності особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом поділяються на такі категорії:

а) особи з інвалідністю внаслідок війни - при настанні інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю у бойових діях у мирний час, а також інші особи, зазначені у статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

б) інші особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - при настанні інвалідності внаслідок каліцтва, одержаного в результаті нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби.

Відповідно до ст. 21 Закону пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються в таких розмірах:

а) особам з інвалідністю внаслідок війни I групи - 100 процентів, II групи - 80 процентів, III групи - 60 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку);

б) іншим особам з інвалідністю I групи - 70 процентів, II групи - 60 процентів, III групи - 40 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку).

Аналіз вказаних вище правових норм дає підстави для висновку, що встановлення особі статусу інваліда війни згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» вказує на наявність у неї права на призначення пенсії у відповідності до норм статті 20 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30.11.2020 у справі № 363/420/17.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 на час звернення до ГУ ПФ у Київській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності на підставі ст. ст. 20, 21 Закону набув статусу особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, то колегія суддів приходить до висновку, що він має право на призначення пенсії по інвалідності у розмірі 80 процентів відповідних сум грошового забезпечення на підставі цих норм Закону.

Посилання Відповідача на те, що статус учасника бойових дій Позивачу не встановлювався, як і зв`язок його інвалідності із захистом Батьківщини, а відтак відсутні підстави для призначення пенсії по інвалідності у розмірі 80% суми грошового забезпечення судовою колегією оцінюється критично.

Приписи ст. 18 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначають, що ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Порядок виготовлення та видачі посвідчень і знаків встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.

Згідно п. 2 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.05.1994 № 302 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни (далі - Положення №302) посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників чи Захисниць України, на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації.

В абз. 2 п. 7 Положення №302 закріплено, що, зокрема, «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни» видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем реєстрації громадянина.

Пунктом 10 Положення №302 передбачено, що «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни» видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Особам з інвалідністю внаслідок війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, видаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності. У разі продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності в посвідчення (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, до якого вносяться відповідні записи. Записи в бланку завіряються відповідно до пункту 8 цього Положення.

Системний аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що основним документом, що підтверджує статус особи з інвалідністю внаслідок війни та надає право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зокрема, призначення пенсії у розмірі 80 процентів відповідних сум грошового забезпечення, є посвідчення «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни», в якому зазначається передбачена ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» підстава встановлення особі відповідного статусу.

Відтак посилання Апелянта на те, що пенсія Позивачу на підставі ст. ст. 20, 21 Закону може бути призначена виключно у випадку відповідності особи ч. 1 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та наданням нею доказів встановлення статусу учасника бойових дій та інвалідності у зв`язку із захистом Батьківщини, є безпідставним і таким, що ґрунтується на неправильному застосуванні норм указаних нормативно-правових актів.

З приводу аргументів ГУ ПФ у Київській області щодо ненадання ОСОБА_1 виписки з акту огляду МСЕК, що встановлює зв`язок з захистом Батьківщини та посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, як це передбачено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 (далі - Порядок №3-1), судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Пунктом 8 указаного Порядку передбачено, що для встановлення до пенсії надбавок, підвищень, додаткових пенсій згідно із Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» 3551-12, «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» 796-12, «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» 962-12, «Про донорство крові та її компонентів» 239/95-ВР, «Про статус гірських населених пунктів в Україні» 56/95-ВР подаються, зокрема, документи про:

- визнання заявника ветераном війни,

- особою, на яку поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» 3551-12,

- особою, яка має особливі заслуги перед Батьківщиною (для підвищення пенсій згідно із статтями 12-16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»).

Отже, на переконання судової колегії, з урахуванням наведеного вище правового регулювання надання ОСОБА_1 копії посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни є самостійною і достатньою підставою для вирішення питання про переведення останнього з пенсії за вислугу років та пенсію по інвалідності, оскільки, як вже було наголошено раніше, саме такий документ є підтвердженням встановленого особі відповідного статусу.

У площині наведеного колегія суддів зауважує, що відповідно до п. 17 Порядку №3-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії або про відмову в призначенні, переведенні з одного виду пенсії на інший та відновленні раніше призначеної пенсії.

Водночас, матеріали справи свідчать, що за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 12.08.2022 ГУ ПФ у Київській області не прийнято жодного рішення, а лише надіслано Позивачу лист від 01.09.2022 №1000-0203-8/84007, який має інформаційний характер.

Відтак, оскільки норми Порядку №3-1 передбачають обов`язок органу, призначає пенсію, прийняти рішення про переведення з одного виду пенсії на інший або про відмову у такому переведенні, а будь-якого рішення за наслідками розгляду заяви Позивача Відповідачем не прийнято, то суд апеляційної інстанції вважає, що у спірному випадку необхідно визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФ у Київській області щодо неприйняття рішення за заявою ОСОБА_1 від 12.08.2022 та, як наслідок, зобов`язати Відповідача повторно розглянути подану Позивачем заяву із доданими до неї документами про переведення з пенсії за вислугу років на пенсію по інвалідності та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Про правильність обрання саме такого способу захисту свідчить й позиція Верховного Суду, викладена у постановах від 20.05.2020 у справі №233/330/17 та від 10.09.2020 у справі № 221/6434/16-а.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на встановлені вище обставини наявності права Позивача на отримання пенсії по інвалідності згідно ст. ст. 20, 21 Закону, судова колегія приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неправильно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, у ній зроблені висновки, які не відповідають обставинам справи, а також до спірних правовідносин не застосовані норми матеріального права, які підлягали застосуванню, що у своїй сукупності стало підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду - скасувати.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області - задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2022 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо неприйняття рішення за заявою ОСОБА_1 від 12 серпня 2022 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10, ) повторно розглянути подану ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) заяву від 12 серпня 2022 року із доданими до неї документами про переведення з пенсії за вислугу років на пенсію по інвалідності та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Н.П. Бужак

М.І. Кобаль

Повний текст постанови складено та підписано 15 березня 2023 року.