Справа № 120/2740/22-а
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 березня 2023 р. Справа № 120/2740/22-а

Вінницький окружний адміністративний суд в складі головуючої судді Бошкової Ю.М., розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ); військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач 1); військової частини НОМЕР_4 (далі відповідач 2).

За змістом позовних вимог позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_4 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 12.02.2015 по 31.12.2018;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 та військову частину НОМЕР_4 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 12.02.2015 по 31.12.2018, з урахуванням базового місяця січень 2008 року;

- визнати протиправну бездіяльність військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_4 щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористану у 2018-2019 роках додаткову відпустку як учаснику бойових дій, передбачену пунктом 12 статті 12 Закону України № 3551-ХІІ, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 та військову частину НОМЕР_4 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористану у 2018-2019 роках додаткову відпустку як учаснику бойових дій, передбачену пунктом 12 статті 12 Закону України № 3551-ХІІ, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що в період з лютого 2015 року по лютий 2019 року він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_6 , яка є структурним підрозділом військової частини НОМЕР_4 . Водночас, повноваженнями щодо звільнення з військової служби військовослужбовців військової частини НОМЕР_6 наділена військова частина НОМЕР_2 .

Так, ОСОБА_1 вказує, що відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 29 від 08.02.2019 його звільнено з військової служби. Однак, на день звільнення з ним не проведено повного розрахунку, а саме не виплачено грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку за 2018-2019 роки та не здійснено виплату індексації грошового забезпечення за період з 12.02.2015 по 31.12.2018, тому позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 28.03.2022 відкрито провадження у даній справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Цією ж ухвалою встановлені сторонам строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечення.

Окрім того, 28.03.2022 судом винесено ухвалу про зупинення провадження у цій справі до припинення (скасування) воєнного стану або ж виключення військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_4 з числа військових формувань, що переведені на воєнний стан.

Ухвалою суду від 04.01.2023 поновлено провадження в адміністративній справі.

Окрім того, 04.01.2023 судом винесено ухвалу про витребування у військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_4 докази щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 : індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 12.02.2015 по 31.12.2018 та грошової компенсації за невикористану у 2018-2019 роках додаткову відпустку, як учаснику бойових дій.

14.02.2023 до суду надійшли додаткові пояснення військової частини НОМЕР_2 , у яких представник відповідача 1 заперечує щодо задоволення позовних вимог та серед іншого зазначає, що Закон №1282-ХІІ не передбачає механізм нарахування індексації грошових доходів населення. Водночас, згідно статті 6 Закону №1282-ХІІ порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України. Оскільки, визначення порядку проведення індексації відноситься до компетенції Кабінету Міністрів України, а на момент звернення позивача з адміністративним позовом до суду постанова КМУ №1013 від 09.12.2015 є чинною, отже підлягає обов`язковому застосуванню, базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення, на переконання відповідача 1, є січень 2016 року, а не січень 2008 року.

З приводу позовних вимог про нарахування та виплату компенсації за невикористану відпустку, військова частина НОМЕР_2 вказує, що додаткова відпустка, яка передбачена пунктом 12 статті 12 Закону №3551-Х1І, статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» та статтею 77-2 Кодексу законів про працю України учасникам бойових дій та особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам є пільгою, що гарантована державою, отже не належить до щорічних відпусток, перелік яких визначений статтею 4 Закону України «Про відпустки». Частина перша статті 83 КЗпП України та частина перша статті 24 Закону України «Про відпустки» передбачають, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-інваліда з дитинства підгрупи А І групи.

Відтак, саме основна та додаткова щорічні відпустки а також додаткова відпустка працівника, який має дітей або повнолітню дитину-інваліда з дитинства підгрупи А І групи підлягають поділу на частини та грошовій компенсації. Виплата грошової компенсації за невикористані дні за іншими видами додаткових відпусток статтею 83 КЗпП України та статтею 24 Закону України «Про відпустки», на думку представника відповідача 1, не передбачена.

Разом з тим, додаткова відпустка окремим категоріям ветеранів війни та особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом № 3551-ХІІ, передбачена статтею 16-2 розділу III Закону №504/96-ВР «Додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творча відпустка, відпустка для підготовки та участі в змаганнях, додаткова відпустка окремим категоріям громадян та постраждалим учасникам революції гідності», тому вона не належить до виду щорічних

З огляду на вищезазначене військова частина НОМЕР_2 вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Окрім того, за змістом додаткових пояснень, на виконання ухвали суду про витребування доказів від 04.01.2023, зазначено, що надати запитуванні документи стосовно нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 12.02.2015 по 31.12.2018 та грошової компенсації за невикористану у 2018-2019 роках додаткову відпустку як учаснику бойових дій не має можливості в зв`язку з знищенням первинних фінансових документів в результаті ведення бойових дій.

07.03.2023 на адресу суду, на виконання ухвали від 04.01.2023, надійшли пояснення військової частини НОМЕР_4 , у яких вказується, що у зв`язку з агресією Російської Федерації 24.02.2022 було завдано ракетний удар, внаслідок якого трапилась пожежа в приміщенні штабу військової частини НОМЕР_4 , де знаходився кабінет начальника фінансово - економічної служби. У кабінеті було знищено внаслідок пожежі всю оргтехніку на якій знаходились відомості з нарахування грошового забезпечення за період з лютого 2015 року по грудень 2018 року та було знищено всі надруковані відомості з грошового забезпечення.

З огляду на вищезазначене, військова частина НОМЕР_4 немає можливості надати витребувані судом докази.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив, що згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 08.02.2019 № 29 молодшого сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 , старшого оператора радіолокаційної станції військової частини НОМЕР_6 звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 31.01.2019 № 7-рс відповідно до пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з військової слжби у запас за пп. «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту), вважати таким, що справи та посаду старшого оператора радіолокаційної станції військової частини НОМЕР_6 здав та направлено для зарахування до військового обліку до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З 08.02.2019 припинено дію контракту про проходження військової служби та виключено позивача із списків особового складу частини і всіх видів забезпечення.

12.01.2022 позивач звернувся із заявою до командирів військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_4 , у якій серед іншого просив: повідомити чи виплачувалась йому індексація грошового забезпечення під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_6 за період з 12.02.2015 по 08.02.2019 та розмір індексації, що була виплачена; у випадку, якщо індексація не нараховувалась, нарахувати та виплатити останню за період з 12.02.2015 по 08.02.2019; повідомити про використання у 2019 році додаткової відпустки, як учаснику бойових дій; повідомити про отримання ним грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку при звільненні зі служби; у випадку, якщо компенсація за невикористану додаткову відпустку не нараховувалась, нарахувати та виплатити останню.

У відповідь на заяву позивача військова частина НОМЕР_2 повідомила, що відповідно до абзацу 5 пункту 8 розділу 1 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).

Як вказав відповідач 1, протягом проходження військової служби ОСОБА_1 перебував на грошовому забезпеченні військової частини НОМЕР_4 , тому у військової частини НОМЕР_2 відсутні відомості про його грошове забезпечення.

Водночас, відповіді від військової частини НОМЕР_4 на заяву від 12.01.2022 позивач не отримав.

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення та компенсації за невикористану додаткову відпустку, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд виходить з такого.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Згідно із частинами 1-4 статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно із Преамбулою до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-XII (далі - Закон №1282-XII) цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 Закону № 1282-XII передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Таким чином, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.

Положеннями статті 4 Закону № 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Відповідно до ст. 6 Закону № 1282-XII у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Водночас, за змістом вимог статей 18, 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 №2017-III індексація доходів населення відноситься до державних соціальних гарантій, які є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок № 1078).

Згідно із пунктом 4 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до абзацу 8 пункту 4 Порядку № 1078 у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Отже, індексація доходів громадян, зокрема грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних соціальних гарантій, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Позивачем вживались заходи з метою отримання доказів щодо нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за спірний період, однак, військова частина НОМЕР_2 листом від 24.01.2022 повідомила, що вона не володіє такою інформації, адже її розпорядником є військова частина НОМЕР_4 .

У свою чергу, військова частина не надала на заяву позивача від 12.01.2022 жодної відповіді. При цьому, в матеріалах справи наявні докази направлення відповідної зави з додатками військовій частині НОМЕР_4 , а саме: опис вкладення від 15.01.2022, накладна № 186 та квитанція від 15.01.2022.

Окрім того, судом на виконання частини четвертої статті 9 КАС України ухвалою від 04.01.2023 витребовувались у відповідачів докази щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 : індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 12.02.2015 по 31.12.2018 та грошової компенсації за невикористану у 2018-2019 роках додаткову відпустку, як учаснику бойових дій.

Однак, листа від 14.02.2023 та від 07.03.2023 відповідачі повідомили, що у зв`язку з агресією Російської Федерації 24.02.2022 було завдано ракетний удар, внаслідок якого трапилась пожежа в приміщенні штабу військової частини НОМЕР_4 , де знаходився кабінет начальника фінансово - економічної служби. У кабінеті було знищено внаслідок пожежі всю оргтехніку, на якій знаходились відомості з нарахування грошового забезпечення за період з лютого 2015 року по грудень 2018 року та було знищено всі надруковані відомості з грошового забезпечення. З огляду на вищезазначене, відповідачі не мають можливості надати витребувані судом докази.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відтак, обов`язок доказування у цій справі покладено на військову частину НОМЕР_2 та військову частину НОМЕР_4 .

У свою чергу, неможливість сторони відповідача надати докази, які б спростовували або підтверджували заявлені позовні вимоги, не можуть слугувати підставою для позбавлення права особи на отримання однією з основних державних соціальних гарантій.

Суд зазначає, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті і не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеній у постанові Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №206/4411/16-а.

Відтак, бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 12.02.2015 по 31.12.2018 є протиправною.

З приводу позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 12.02.2015 по 13.12.2018 з урахуванням базового місяця січень 2008 року, суд зазначає таке.

У зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України Постанова №1013 п. 5 Порядку №1078 викладено в новій редакції: "5. У разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку".

Аналіз наведених норм законодавства України дає підстави суду дійти висновку, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.

За загальним правилом, для індексації заробітної плати необхідно знати два взаємопов`язаних елемента: базовий місяць та коефіцієнт індексації.

При цьому, базовий місяць - це місяць підвищення тарифних ставок (окладів), незалежно від розміру підвищення, а коефіцієнт індексації обчислюють на основі щомісячних індексів інфляції, які публікуються Держстатом. Розрахунок ведеться наростаючим підсумком до перевищення порогу індексації.

Визначення базового місяця залежить тільки від зміни розміру тарифної ставки (посадового окладу) та нарахування індексації здійснюється до наступного підвищення розміру посадового окладу військовослужбовця.

Отже, починаючи з 09.12.2015 обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займає працівник, у тому числі військовослужбовець.

Пунктом 1 Постанови №1013 внесено зміни до Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери, що призвело до збільшення посадових окладів працівників, заробітна плата яких обчислюється за вказаною тарифною сіткою.

Відповідно до п.3 Постанови №1013 міністрам, керівникам інших центральних органів виконавчої влади, головам обласних, Київської міської державних адміністрацій та інших державних органів у межах передбачених коштів державного бюджету, місцевих бюджетів та власних коштів доручено вжити заходів для підвищення з 1 грудня 2015 року розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), перегляду розмірів надбавок, доплат, премій, спрямувавши на зазначені цілі всі виплати, пов`язані з сумою індексації, яка склалась у грудні 2015 року, з тим, щоб розмір підвищення всіх складових заробітної плати у сумарному виразі для кожного працівника у грудні 2015 року перевищив суму індексації, яку йому повинні були виплатити у грудні 2015 року.

Для проведення подальшої індексації заробітної плати обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 року відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.

Виходячи з системного аналізу п.1-3 Постанови №1013, базовий місяць січень 2016 року застосовується для подальшої індексації заробітної плати за посадами, оклади (тарифні ставки) за якими підвищилися в грудні 2015 року у зв`язку з прийняттям Постанови №1013, що відповідає положенням п. 5 Порядку №1078 в редакції з 09.12.2015 року.

В свою чергу, Порядок №1078 пов`язує обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації зі зміною окладів (тарифних ставок), тому базовий місяць індексації грошового забезпечення (заробітної плати) змінюється виключно у разі підвищення посадових окладів (тарифних ставок).

Отже, станом на момент виникнення спірних правовідносин тарифні ставки (оклади) військовослужбовців обчислювалися відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 07.11.2007 № 1294, яка набрала чинності 01.01.2008.

Зміна тарифних ставок (окладів) військовослужбовців відбулась лише з 01.01.2018 у зв`язку з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", якою затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Порівняльний аналіз законодавства про індексацію грошових доходів дає підстави стверджувати про те, що новим базовим місяцем для обчислення індексації грошового забезпечення:

- до 01.12.2015 був місяць прийняття працівника на роботу та місяць збільшення заробітної плати;

- після 01.12.2015 року є місяць збільшення тарифної ставки (окладу).

З огляду на вищевикладене, з урахуванням п. 5 Порядку №1078 індексація грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 01.03.2018 підлягає обчисленню з урахуванням базового місяця, що відповідає місяцю зміни тарифних ставок (окладів) військовослужбовців, тобто, січня 2008 року.

Отже, військову частину НОМЕР_4 (на грошовому забезпеченні якої перебуває військова частина НОМЕР_6 ) належить зобов`язати нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за періоди проходження військової служби 01.01.2016 по 28.02.2018, з урахуванням базового місяця - січень 2008 року.

Щодо застосування базового місяця січень 2008 року у період з 12.02.2015 по грудень 2015 року, суд зазначає таке.

В редакції Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 до грудня 2015 року, абз.3 п.10-1 передбачав, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації заробітної плати новоприйнятих працівників здійснюється з місяця прийняття працівника на роботу.

Тобто, адміністративний позов в частині застосування базового місяця січня 2008 року за період з 12.02.2015 по грудень 2015 року задоволенню не підлягає, оскільки в цей період базовим місяцем визначався місяць прийняття працівника на роботу та місяць збільшення заробітної плати, а не місяць збільшення тарифної ставки (окладу).

Аналогічний висновок викладено у постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2022 у справі №560/4693/22.

Щодо застосування базового місяця січень 2008 року у період з 01.03.2018 по 31.12.2018, суд зазначає таке.

Як вже зазначалось судом, після січня 2008 року зміна тарифних ставок (окладів) військовослужбовців відбулась лише з 01.03.2018 у зв`язку з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", якою затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Оскільки, в період з січня 2008 року по лютий 2018 року посадові оклади військовослужбовців не змінювались, базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації в період з 01.03.2018 став березень 2018 року.

Отже, січень 2008 року та березень 2018 року є місяцями підвищення тарифних ставок (посадових окладів), а тому, відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача з січня 2016 року по лютий 2018 року включно, а березень 2018 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача починаючи з 01.03.2018.

Відтак, позовна вимога про зобов`язати нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.12.2018 з урахуванням базового місяця січень 2008 року не підлягає задоволенню.

З приводу позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_4 щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористану у 2018-2019 роках додаткову відпустку як учаснику бойових дій, передбачену пунктом 12 статті 12 Закону України № 3551-ХІІ, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, суд зазначає таке.

Статтею 4 Закону України "Про відпустки" від 15.11.1996 № 504/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР) установлені такі види відпусток: щорічні відпустки; основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до вимог статті 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Пунктом 12 частини 1статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII) передбачено, що учасникам бойових дій надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Отже, виходячи із норм Закону № 3551-XII, додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік є пільгою, гарантованою державою.

Статтею 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) визначено порядок надання військовослужбовцям відпусток.

Згідно з пунктом 19 статті 10-1 Закону № 2011-XII надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 (в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію) і 18 (в особливий період під час дії воєнного стану) цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

З наведеного слідує, що надання військовослужбовцю - учаснику бойових дій пільги у вигляді додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати протягом 14 календарних днів припинено та поставлено в залежність від наявності або відсутності дії "особливого періоду".

Водночас, визначення поняття "особливий період" наведено у статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-ХІІ, відповідно до якої особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій".

Суд зазначає, що принципом, який визначає зміст правовідносин людини із суб`єктом владних повноважень, є принцип верховенства права, який полягає у підпорядкуванні діяльності усіх публічних інститутів потребам реалізації та захисту прав людини, утвердження їх пріоритету перед усіма іншими цінностями демократичної, соціальної, правової держави.

Принцип верховенства права є складною конструкцією, яка містить ряд обов`язкових елементів, зокрема: законність; юридичну визначеність; заборону свавілля; доступ до правосуддя, представленого незалежними та безсторонніми судами; дотримання прав людини; заборону дискримінації та рівність перед законом. Недотримання хоча б одного з названих елементів публічною адміністрацією означатиме порушення нею принципу верховенства права.

Разом з тим будь-який необґрунтований та неоднаковий підхід законом заборонений і всі особи мають гарантоване право на рівний та ефективний захист від дискримінації за будь-якою ознакою - раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних та інших переконань, національного чи соціального походження, власності, народження чи іншого статусу.

Отже, у порівнянні із іншими особами, які набули статус учасника бойових дій і не проходили військову службу, позивач мав таке ж право на грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки.

Указом Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 "Про часткову мобілізацію", затвердженим Законом України від 17.03.2014 № 1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

Таким чином, спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку із звільненням позивача виникли в особливий період.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", припиняється.

Відповідно до пункту 8 статті 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Відтак, підстави та порядок надання додаткової відпустки особам, які мають статус учасника бойових дій, передбачені Законом № 2011-XII.

Згідно з пунктом 14 статті 10-1 Закону № 2011-XII у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Водночас, приписи Закону № 3551-XII не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Отже, на час видання наказу про виключення позивача зі списків особового складу військової частини відповідач протиправно не провів з ним розрахунки щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 14 статті 10-1 Закону № 2011-XII, за 2016 рік.

При цьому суд вважає, що припинення додаткової відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на таку відпустку в цілому, яке може бути реалізоване в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Наведені висновки суду відповідають висновкам Верховного Суду, що викладені у рішенні від 16.05.2019, постановленому за результатами розгляду зразкової справи № 620/4218/18.

Вказане рішення набрало чинності, оскільки залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019. Серед іншого, у цій постанові суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону № 3551-XII.

Підсумовуючи, слід зауважити, що в силу вимог чинного законодавства, якими врегульовано дію особливого періоду, надання додаткової відпустки військовослужбовцям у цей період призупиняється, що, однак, не може позбавляти особу права на отримання грошової компенсації за невикористані дні такої відпустки при звільненні зі служби.

Стороною відповідача не заперечується, що позивач у 2018-2019 роках не використав дні додаткової відпустки та те, що при звільненні з військової служби ОСОБА_1 не нараховувалась компенсація за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій.

Доводи позивача також підтверджуються витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 08.02.2019 № 29, адже останній не містить відомостей про виплату позивачу такої компенсації.

Окрім того, суд враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, бездіяльність військової частини НОМЕР_4 щодо ненарахування та невиплати позивачеві грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2018-2019 роки є протиправною, а тому задоволенню підлягає й похідна вимога про зобов`язання відповідача 2 нарахувати та виплатити позивачеві грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за вказаний період.

При цьому, суд звертає увагу позивача, що абзацом 5 пункту 8 розділу 1 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 визначено, що грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).

Відтак, оскільки військова частина НОМЕР_6 , у якій позивач проходив військову службу, перебуває на грошовому забезпеченні у військової частини НОМЕР_4 , відтак, саме на останню покладається обов`язок щодо нарахування та виплати спірних сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з нормами частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ст. 90 КАС України).

Відтак, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання цього адміністративного позову, то відсутні підстави для стягнення останнього з відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_4 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 12.02.2015 по 31.12.2018.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_4 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за періоди проходження військової служби з 12.02.2015 по 31.12.2015 та за період з 01.03.2018 по 31.12.2018.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_4 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за періоди проходження військової служби з 01.01.2016 по 28.02.2018, з урахуванням базового місяця січень 2008 року.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_4 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018-2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_4 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018-2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач 1: військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).
Відповідач 2: військова частина НОМЕР_4 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).
Рішення в повному обсязі сформовано: 16.03.2023.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна