Справа № 460/27732/22
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2023-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/27732/22 пров. № А/857/26/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2022 року, ухвалене суддею Зозулею Д.П. у м. Рівне за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі № 460/27732/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення, з 01.01.2003 року;

- визнати дії відповідача, щодо встановлення базового місяця у травні 2007 року, січні 2008 року, лютому 2009 року, серпні 2010 року, травні 2011 року, серпні 2011 року та листопаді 2011 року, при нарахуванні індексації грошового забезпечення, протиправними;

- зобов`язати відповідача нарахувати індексацію грошового забезпечення з 01.01.2003 року по 28.03.2013 року з базовим (початковим) місяцем січень 2003 року, а її виплату здійснити з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушення встановлених строків нарахування та виплати індексації грошового забезпечення, та здійснити компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2022 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення, починаючи з 01.01.2003 року.

Визнано протиправним встановлення військовою частиною НОМЕР_1 базового місяця у травні 2007 року, січні 2008 року, лютому 2009 року, серпні 2010 року, травні 2011 року, серпні 2011 року та листопаді 2011 року при нарахуванні індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 .

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2003 року по 28.03.2013 року, у урахування правової оцінки наданої судом у рішенні, та виплату індексації грошового забезпечення здійснити з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Приймаючи це рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач застосував неправильні базові місяці при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення за спірний період. Суд вважає, що встановлення базового місяця та нарахування індексації грошового забезпечення є прерогативою відповідача, а тому зобов`язав відповідача нарахувати індексацію грошового забезпечення позивачки за період про який вона просила без визначення базових місяців. Суд відмовив у задоволенні позовної вимоги про компенсацію втрати частини доходів як передчасної, оскільки грошовий дохід у вигляді індексації ще не нарахований та не виплачений.

Не погодившись із цим рішенням суду його оскаржив відповідач, який просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про залишення позову без розгляду.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що суд не звернув увагу на ту обставину, що позивачка пропустила шестимісячний строк звернення до суду з позовом.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що позивачка проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.03.2013 року № 62 виключена з особового складу військової частини.

У серпні 2022 року позивачка звернулася до відповідача з запитом про надання інформації щодо розміру нарахованої і виплаченої їй індексації.

На вказану заяву відповідач надав позивачці витяги з карток особового рахунку військовослужбовця за 1999-2013 роки.

Не погодившись з бездіяльністю відповідача щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з січня 2003 року по березень 2013 року, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У апеляційній скарзі відповідач стверджує, що позивачка пропустила строк звернення до суду, а суд це питання не дослідив, внаслідок чого прийняв невірне рішення.

Частиною 1 статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 2 статті 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Втім, положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

Строк звернення до суду про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців) визначений статтею 233 Кодексу Законів про працю України (далі КЗпП України).

На час виникнення спірних правовідносин стаття 233 КЗпП України, діяла в редакції, згідно з якою звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату праці, не обмежувалося будь-яким строком.

19.07.2022 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352 (далі Закон № 2352), яким внесено ряд змін до законодавства про працю.

Зокрема, змін зазнали норми законодавства щодо порядку звернення громадян до суду у разі виникнення трудових спорів в частині строків таких звернень.

Частини перша та друга статті 233 Кодексу законів про працю України викладені у наступній редакції:

- працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті (ч.1);

- із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116) (ч.2).

Водночас ці норми не мають зворотної дії в часі, а тому не можуть бути застосовані до правовідносин, що виникли до їх прийняття.

Враховуючи те, що обмеження строку звернення до суду введені в дію з 19.07.2022 року Законом № 2352, то саме з цього моменту позивачці необхідно проводити відлік часу на звернення до суду.

Зважаючи на наведене, позивачка не пропустила строк звернення до суду з позовом, а тому немає підстав для залишення позову без розгляду.

Отже, суд першої інстанції правомірно прийняв позов до розгляду та ухвалив рішення по суті спору.

Згідно з ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що суд першої інстанції, в частині застосування строку звернення до суду, правильно застосував норми процесуального права, то рішення суду в цій частині необхідно залишити без змін.

Таким чином, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_2 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2022 року в справі № 460/27732/22 в оскарженій частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Постанова складена 14.03.2023 року