Справа № 341/975/22
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 341/975/22 Суддя (судді) першої інстанції: Оксюта Т.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської митниці Державної митної служби України про скасування постанови про порушення митних правил, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Київської митниці Державної митної служби України та просив визнати протиправною та скасувати постанову заступника Київської митниці в справі про порушення митних правил № 3683/10000/21 від 16.12.2021 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.4 ст. 469 МК України через відсутність складу адміністративного правопорушення; провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.12.2021 заступником начальника Київської митниці Михалевич А. було винесено постанову про порушення митних правил № 3683/10000/21, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення митних правил за ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України, та накладено на позивача стягнення у вигляді штрафу в розмірі 34000,00 грн. Позивач вважає винесену у відношенні нього постанову протиправно, а притягнення його до адміністративної відповідальності незаконним, оскільки відповідачем не було встановлено коли, кому та за яких обставин відбулась передача позивачем транспортного засобу. Позивач не знайомий із особою, яка подавала митну декларацію ( ОСОБА_2 ) та не знайомий із покупцем, також позивачу не відомі обстави за яких умов було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу, між вказаними особами. Позивач не передавав транспортний засіб вказаним особам. Вказує, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та на момент розгляду справи по суті, договору між позивачем та ОСОБА_3 щодо передачі права власності на транспортний засіб не було. Договір був укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , а тому, відсутні підстави вважати, що ОСОБА_3 набув відповідних прав на транспортний засіб саме від позивача. Відповідачем не доведено факту передачі позивачем у володіння, користування або розпорядження транспортного засобу будь-якій іншій особі. На час прийняття спірної постанови, митним органом не доведено наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, за яке 4 ст. 469 Митного кодексу України передбачена відповідальність.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.02.2023 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 15.03.2023.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 16.12.2021 заступником начальника Київської митниці Михалевич А. було винесено постанову про порушення митних правил № 3683/10000/21, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення митних правил за ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України, та накладено на позивача стягнення у вигляді штрафу в розмірі 34000,00 грн.

Відповідно до інформації електронної бази даних АСМО «Інспектор», транспортний засіб марки Volkswagen Passat, номер кузова НОМЕР_1 , ввезений на митну територію України 02.10.2016 громадянином ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) для особистого користування в режимі транзит в зоні діяльності Львівської митниці ДФС.

05.10.2021 у відділі митного оформлення №1 митного поста «Столичний» Київської митниці, декларантом ОСОБА_2 подано митну декларацію типу ІМ 40 АА № UA100320/2021/292675, на підставі Закону України від 15 квітня 2021 року № 1403-ІХ «Про внесення змін до Митного кодексу України щодо тимчасового спрощення митного оформлення транспортних засобів, ввезених на митну територію України», щодо оформлення у вільний обіг транспортного засобу марки Volkswagen Passat, номер кузова НОМЕР_1 для одержувача ОСОБА_3 .

До митного оформлення транспортного засобу марки Volkswagen Passat, номер кузова НОМЕР_1 був наданий договір купівлі продажу автомобіля від 10.08.2021 б/н, де продавцем виступає ОСОБА_4 ( Польща ), а покупцем - ОСОБА_3 .

Відповідач вважає, що вказаний документ є підтвердженням того, що події щодо передачі без дозволу митного органу транспортного засобу особистого користування марки Volkswagen Passat, номер кузова НОМЕР_1 , відбулись 10.08.2021, тобто, в момент, коли діє відповідальність, передбачена ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України.

Не погоджуючись з вказаною постановою про накладення адміністративного стягнення, вважаючи її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що позивач передав без дозволу митного органу транспортний засіб особистого користування марки Volkswagen Passat, номер кузова НОМЕР_1 на території України іншій особі, а саме ОСОБА_3 , чим порушив вимоги статей 93, 380 Митного кодексу України, тож, в його діях наявні ознаки порушення митних правил, передбачених ч. 4 ст. 469 МК України, а саме, передача транспортного засобу, поміщеного у митний режим транзиту, у володіння, користування або розпорядження особі, яка безпосередньо поміщувала його у митний режим транзит. За висновками суду першої інстанції, наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що при винесенні постанови в справі про адміністративне правопорушення № 3683/10000/21 від 16.12.2021, Київською митницею було дотримано всіх процесуальних та матеріальних норм чинного законодавства.

Так, апелянт заперечує свою вину в порушенні ч. 4 ст. 469 МК України та вказує на таке:

- судом першої не враховано норми ч. 2 ст. 77 КАС України, оскільки відповідачем не встановлено коли, кому та за яких обставин відбулася передача позивачем транспортного засобу;

- суд не дослідив, чи позивач передавав транспортний засіб декларанту ОСОБА_2 , яка 05.10.2021 подала митну декларацію щодо оформлення у вільний обіг транспортного засобу, чи то позивач передав транспортний засіб ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 10.08.2021 та не надав жодної оцінки цим обставинам;

- позивач стверджує, що транспортний засіб у розпорядження ОСОБА_3 чи ОСОБА_2 не надавався;

- відповідач не мав підстав притягати позивача до відповідальності за ч. 4 ст. 469 МК України, адже на час можливого правопорушення діюче законодавство не містило у ст.. 469 МК України частину 4, яка введена в дію та набула чинності 22.05.2019, а транспортний засіб ввезений у 2016 році. Апелянт вважає, що порушення митних правил за ч. 4 ст. 469 МК України, не є триваючим порушенням, адже є вчиненим у момент передачі транспортного засобу іншій особі.

Зважаючи на вказане, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 4 ст. 2 КпАП України, питання щодо адміністративної відповідальності за порушення митних правил регулюються Митним кодексом України (далі - МК України).

Відповідно до п. 60 ст. 4 МК України, транспортні засоби особистого користування - це наземні транспортні засоби товарних позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепи до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД, плавучі засоби та повітряні судна, що зареєстровані на території відповідної країни, перебувають у власності або тимчасовому користуванні відповідного громадянина та ввозяться або вивозяться цим громадянином у кількості не більше однієї одиниці на кожну товарну позицію виключно для особистого користування, а не для промислового або комерційного транспортування товарів чи пасажирів за плату або безоплатно.

Статтею 90 МК України, визначено, що транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома митними органами України або в межах зони діяльності одного митного органу без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 93 Митного кодексу України, товари, транспортні засоби комерційного призначення, поміщені у митний режим транзиту не можуть використовуватись з жодною іншою метою, крім транзиту.

Згідно з ч. 3 ст. 325 Митного кодексу України, користування та розпорядження товарами, транспортними засобами комерційного призначення, які перебувають під митним контролем, забороняються, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з приписами ч. 5 ст. 380 Митного кодексу України, тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб. Такі транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.

Згідно п. 3 розд. І Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених Наказом Державної митної служби України від 17 листопада 2005 року № 1118, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 листопада 2005 року за № 1428/11708 (далі - Правила № 1118) транспортний засіб (далі - ТЗ) для здійснення митного контролю та митного оформлення може бути пред`явлений митному органу як власником, так і вповноваженою особою. Уповноважена особа - особа, яка на підставі договору або належно оформленого доручення, виданого власником товарів і транспортних засобів, наділена правом учиняти дії, пов`язані з пред`явленням цих товарів і транспортних засобів митним органам для митного контролю та митного оформлення при переміщенні їх через митний кордон України, або іншим чином розпоряджатися зазначеними товарами та транспортними засобами.

Відповідно до п. 4 розд. І Правил № 1118, ТЗ, що переміщуються через митний кордон України громадянами, перебувають під митним контролем: при ввезенні з метою транзиту - з моменту перетину митного кордону України до вивезення за межі митної території України; при вивезенні для вільного обігу або тимчасово - з моменту пред`явлення митному органу до завершення митного оформлення та вивезення за межі митної території України.

Пунктом 7 розділу І Правил № 1118, визначено, що власник ТЗ або вповноважена особа, який переміщує ТЗ через митний кордон України, пред`являє його митному органу для проведення митного огляду й подає (серед іншого) оригінали та ксерокопії таких документів: що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження); реєстраційних (технічних) документів на транспортний засіб (якщо він перебував на обліку в реєстраційному органі іноземної держави чи України) з відмітками про зняття транспортного засобу з обліку, якщо такі документи видаються реєстраційним органом; паспортних документів та інших документів, визначених законодавством України та міжнародними договорами України, що дають право на перетин державного кордону, та/або паспорта громадянина (посвідчення особи з відміткою про місце проживання); посвідки чи іншого документа про постійне (тимчасове) проживання в Україні або за кордоном тощо.

Згідно п. 9 розд. І Правил № 1118, транспортний засіб, на який відсутні документи, що підтверджують право власності на транспортний засіб або користування ним (у тому числі з правом розпорядження) не підлягає пропуску через митний кордон України.

За приписами частини 4 статті 469 МК України, передача транспортного засобу особистого користування, тимчасово ввезеного на митну територію України чи поміщеного у митний режим транзиту, у володіння, користування або розпорядження особі, яка безпосередньо не ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи не поміщувала його у митний режим транзиту, за винятком випадків, коли в транспортному засобі знаходиться особа, яка безпосередньо ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи поміщувала його у митний режим транзиту, а так само використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно положень ст. 495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України. Посадова особа митного органу, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Колегія суддів зауважує, що законодавством забороняється здійснення передачі імпортованого транспортного засобу, який не пройшов митне оформлення, іншій особі і, саме, за порушення такого нормативного правила законодавець передбачає відповідальність. При цьому, умовою, за якої не настає відповідальність за вказане порушення, є перебування у транспортному засобі особи, яка безпосередньо ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи поміщувала його у митний режим транзиту.

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що, відповідно до інформації електронної бази даних АСМО «Інспектор», транспортний засіб марки Volkswagen Passat, номер кузова НОМЕР_1 , ввезений на митну територію України 02.10.2016 громадянином ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) для особистого користування в режимі транзит в зоні діяльності Львівської митниці ДФС.

Так, позивачем не заперечується, що саме ним у 2016 році було ввезено в Україну вказаний автомобіль в режимі транзит.

При цьому, 05.10.2021 у відділі митного оформлення № 1 митного поста «Столичний» Київської митниці, декларантом ОСОБА_2 подано митну декларацію типу ІМ 40 АА № UA100320/2021/292675, на підставі Закону України від 15 квітня 2021 року № 1403-ІХ «Про внесення змін до Митного кодексу України щодо тимчасового спрощення митного оформлення транспортних засобів, ввезених на митну територію України», щодо оформлення у вільний обіг транспортного засобу марки Volkswagen Passat, номер кузова НОМЕР_1 для одержувача ОСОБА_3 .

Також, до митного оформлення транспортного засобу марки Volkswagen Passat, номер кузова НОМЕР_1 був наданий договір купівлі продажу автомобіля від 10.08.2021 б/н, де продавцем виступає ОСОБА_4 ( Польща ), а покупцем - ОСОБА_3 .

Як правильно вказав суд першої інстанції, казаний документ є підтвердженням того, що події щодо передачі без дозволу митного органу транспортного засобу особистого користування марки Volkswagen Passat, номер кузова НОМЕР_1 , відбулись 10.08.2021, тобто, в момент, коли діє відповідальність, передбачена ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України, що також спростовує доводи апелянта про те, що відповідач не мав підстав притягати позивача до відповідальності за ч. 4 ст. 469 МК України, адже на час можливого правопорушення діюче законодавство не містило у ст. 469 МК України частину 4, яка введена в дію та набула чинності 22.05.2019, а транспортний засіб ввезений у 2016 році. Колегія суддів наголошує на тому, що застосування ч. 4 ст. 469 МК України, пов`язується не з ввезенням автомобіля в режимі транзит в 2016 році (коли даної норми не існувало), а саме із його передачею без дозволу митного органу в 2021 році.

Тож, ОСОБА_1 передав без дозволу митного органу транспортний засіб особистого користування марки Volkswagen Passat, номер кузова НОМЕР_1 на території України іншій особі, а саме ОСОБА_3 , чим порушив вимоги статей 93, 380 Митного кодексу України, з огляду на що, в діях позивача наявні ознаки порушення митних правил, передбачених ч. 4 ст. 469 МК України, а саме, передача транспортного засобу, поміщеного у митний режим транзиту, у володіння, користування або розпорядження особі, яка безпосередньо поміщувала його у митний режим транзит.

Колегія суддів вважає, що, у даному випадку, не є визначальним посилання апелянта на те, що відповідачем не встановлено коли, кому та за яких обставин відбулася передача позивачем транспортного засобу, адже встановленим є те, що саме позивач у 2016 році ввіз в Україну транспортний засіб у режимі транзит, а в 2021 році громадянин ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу виявив бажання оформити у вільний обіг транспортний засіб марки Volkswagen Passat, номер кузова НОМЕР_1 для одержувача ОСОБА_3 , при цьому, посилання позивача щодо того, що нікому з вказаних осіб не передавав автомобіль, з ними не знайомий, є непідтвердженими, позаяк, відсутні його звернення до правоохоронних органів щодо можливого неправомірного використання такими особами автомобіля, чи підробку документів тощо.

Позивач, вважаючи, що третіми особами було вчинено по відношенню до нього протиправні дії, зокрема неправомірного використання його транспортного засобу, мав право звернутися до правоохоронних органів. Проте, будь які докази вчинення таких дій, ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції надано не було.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що при винесенні постанови в справі про адміністративне правопорушення № 3683/10000/21 від 16.12.2021, Київською митницею було дотримано всіх процесуальних та матеріальних норм чинного законодавства.

Посилання апелянта на неправильне/неповне зазначення даних позивача в протоколі,постанові, а також на інші процедурні порушення, не спростовують суті та факті самого порушення норм ч. 4 ст. 469 МК України, та не є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про законність оскаржуваної постанови про порушення ч. 4 ст. 469 МК України.

Тож, позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Решта тверджень та посилань в апеляційній скарзі колегією суддів не приймається до уваги через їх необґрунтованість та непідтвердженість матеріалами справи.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи та обґрунтування апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 р. - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, згідно з ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя Ганечко О.М.

Судді Кузьменко В.В.

Василенко Я.М.