Справа № 420/18738/22
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2023-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/18738/22

Категорія справи: 105000000 Головуючий в 1 інстанції: Бездрабко О. І. Дата і місце ухвалення: м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Лук`янчук О.В.

суддів - Бітова А.І.

- Ступакової І.Г.

при секретарі - Аргіровій М. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Савранського відділу державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області, третя особа: Акціонерне товариство "УкрСиббанк" про скасування постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Савранського відділу державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області, третя особа: Акціонерне товариство "УкрСиббанк", в якому просить суд:

- визнати неправомірними дії державного Савранського відділу державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Кравця О.В. щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 295356,60 грн. від 28.11.2019 р. в межах виконавчого провадження № 60752392;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Савранського відділу державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Кравця О.В. № 54818640 про стягнення виконавчого збору у розмірі 295356,60 грн. від 28.11.2019 р. в межах виконавчого провадження № 60752392.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на виконані в Савранському відділі державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області перебувало виконавче провадження ВП № 54818640 з примусового виконання виконавчого листа № 1522/14151/12, виданого 17.08.2017 Приморським районним судом м.Одеса про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ "Укрсиббанк" заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 113598,64 доларів США та 761235,16 грн. пені. 28.11.2019 р. державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" та постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 295356,60 грн. Вважає, що підставою для стягнення виконавчого збору в межах виконавчого провадження є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми. Оскільки державним виконавцем не було здійснено виконавчих дій, у нього були відсутні підстави для стягнення виконавчого збору.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2023 року відмовлено в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Савранського відділу державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області, третя особа: Акціонерне товариство "УкрСиббанк" про скасування постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування судом обставин справи, а також на не правильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції з ухваленням по справі нового судового рішення - про задоволення позовних вимог.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що підставою для стягнення виконавчого збору в межах виконавчого провадження про стягнення з боржника сум коштів за здійснення державним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум, а виконавчий збір обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум. На думку скаржника, у спірних правовідносинах застосуванню підлягають приписи Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII щодо стягнення виконавчого збору в разі фактичного виконання судового рішення, як такий, що пом`якшує відповідальність особи. При цьому з посиланням на правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду, по справі № 2540/3203/18, вказує, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є фактичне виконання виконавчого документа та вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення.

Відповідно до ст. ст. 10, 12-2, 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», враховуючи рішення Ради суддів України від 24.02.2022 року № 09, наказом голови П`ятого апеляційного адміністративного суду № 9-до/с від 28.02.2022 року, з метою недопущення випадків загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів та працівників суду у П`ятому апеляційному адміністративному суді в умовах воєнного стану встановлено особливий режим роботи.

З апеляційної скарги вбачається, що апелянт просить розгляд справи проводити за його участю, а тому розгляд справи призначено у режимі відеоконференції.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.08.2017 р. Приморським районним судом м.Одеси у справі № 1522/14151/12 видано виконавчий лист № 1522/14151/12, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ "Укрсиббанк" заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 113598,64 доларів США та 761235,16 грн. пені.

03.10.2017 р. державним виконавцем Савранського відділу державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Кравцем О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 54818640 за виконавчим листом № 1522/14151/12, виданого 17.08.2017 р. Приморським районним судом м.Одеса.

27.07.2019 р. до Савранського ВДВС у Подільському районі Одеської області від стягувача надійшла заява про повернення виконавчого документа без подальшого виконання.

28.11.2019 р. на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем Савранського ВДВС у Подільському районі Одеської області Кравцем О.В. прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачу ВП № 54818640.

На виконання вимог ст.ст.3, 27, 40 Закону України "Про виконавче провадження" головним державним виконавцем Савранського ВДВС у Подільському районі Одеської області Кравцем О.В. винесено постанову ВП № 54818640 про стягнення виконавчого збору у сумі 295356,60 грн., що дорівнює 10% від суми, що підлягає стягненню.

Надалі, 29.11.2019 р. державним виконавцем винесено постанову ВП № 60752392 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови № 54818640, виданої 28.11.2019 р. головним державний виконавець Савранського РВДВС ГТУЮ в Одеській області Кравцем О.В. про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 295356,60 грн.

30.06.2020 р. за постановою державного виконавця ВП №60752392 даний виконавчий документ повернено стягувачу, оскільки у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідні заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними.

Вважаючи постанову державного виконавця від 28.11.2019 р. про стягнення виконавчого збору протиправною, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення по справі виходив з того, що після 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору розраховується не від суми фактичного стягнення, а від суми, яка підлягає стягненню, а тому прийшов до висновку, що постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 28.11.2019 р. у розмірі 295356,60 грн. прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Законом України "Про виконавче провадження".

Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.

Правові та організаційні засади щодо примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначає Закон України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 р. № 1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII), в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ст.ст. 1, 5 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно зі ст. 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії..

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Статтею 42 Закону № 1404-VІІІ визначено, що кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Згідно із ч. 5 ст.27 Закону № 1404-VIII, виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також, частиною дев`ятою вказаної статті Закону передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.37 Закону № 1404-VIII, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

За правилами частини п`ятої вказаної статті Закону повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

За приписами ч.3 ст. 40 Закону № 1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Аналізуючи зміст наведених норм Закону № 1404-VІІІ у сукупності, а також положень Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, Верховний Суд під час розгляду подібного спору (постанова від 16.04.2020р. у справі № 640/8425/19) сформував наступні правові висновки щодо тлумачення норм Закону та Інструкції з питання виникнення у державного виконавця правових підстав для стягнення виконавчого збору з боржника.

Так, положення ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VIII дійсно зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, п. 1 ч. 1 ст. 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

Водночас Закон №1404-VIII є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню.

Отже, положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Згідно п. 8 розділу III Інструкції у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Вказані положення кореспондуються з нормою ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VIII.

Частина 2 ст. 27 Закону № 1404-VIII передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

При цьому, п. 22 розділу ІІІ Інструкції встановлено, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Виходячи зі змісту наведеної вище норми Інструкції, у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.

Крім цього, п. 20 розділу ІІІ Інструкції визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону № 1404-VIII. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

За таких обставин колегія суддів зазначає, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі № 2540/3203/18 та постановах Верховного Суду від 22.01.2021 року у справі № 400/4023/19, від 28 грудня 2021 у справі № 400/4863/20.

Так, зі змісту матеріалів справи вбачається, що державний виконавець під час прийняття оскаржуваної постанови ВП № 54818640 від 28.11.2019 р. про стягнення виконавчого збору з позивача у розмірі 295356,60 грн., визначив суму виконавчого збору в розмірі 10 % від суми, яка підлягає стягненню за виконавчим листом № 1522/14151/12, виданим 17.08.2017 р. Приморським районним судом м.Одеса.

Апеляційний суд зазначає, що з урахуванням редакцій Закону № 1404-VIII, які були чинними у період існування заборгованості позивача, база обрахунку виконавчого збору змінювалась, а саме: в період до 28.08.2018 розмір виконавчого збору становив 10 відсотків фактично стягнутої суми, а у період після 28.08.2018 - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

У даному випадку державний виконавець фактично визначив суму виконавчого збору у розмірі 10% суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом, а не 10 відсотків від фактично стягнутої суми, застосувавши таким чином фактично Закон № 1404-VIII у редакції Закону № 2475-VIII.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України в Рішенні від 09.02.1999 у справі № 1-7/99 (про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) надав офіційне тлумачення частини першої статті 58 Конституції України та вказав, що положення цієї норми про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Колегія суддів звертає увагу, що положення статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28.08.2018, зменшували відповідальність позивача як боржника у порівнянні з нормами статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна після 28.08.2018 (Закон № 2475-VIII), оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню.

Отже, оскільки внесені Законом України від 03.07.2018 № 2475-VIII зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ погіршили становище позивача, як боржника, а також враховуючи, що виконавчою службою фактично не стягнуто з боржника коштів за виконавчим листом, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 295356,60 грн.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12.08.2020 у справі № 1340/5053/18, від 28.10.2020 року у справі № 400/878/20, від 21.01.2021 року у справі № 640/3430/19, від 28.01.2021 року у справі № 420/769/19, від 20.05.2021 у справі № 640/32814/20, від 28 грудня 2021 року у справі № 400/4863/20.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений в оскаржуваній постанові від 28.11.2019 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 295356,60 грн., а отже, така постанова не відповідає вимогам ст. 27 Закону № 1404-VIII та підлягає скасуванню.

При цьому апеляційний суд додатково зазначає, що виконавче провадження №54818640 було відкрите 03.10.2017 року, тобто під час дії ч. 2 ст. 27 Закону № 1404-VIII в редакції яка передбачала стягнення державним виконавцем виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. Лише з 28.08.2018 року набрали чинності зміни, внесені, зокрема і до ч. 2 ст. 27 Закону № 1404-VIII, відповідно до яких виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Вищевикладене судом першої інстанції не враховано, а тому суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що відповідач при винесенні постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 28.11.2019 року у виконавчому провадженні діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачених Законом №1404-VІІІ, оскільки як вже зазначалося виконавче провадження відкрито до змін внесених до ч. 2 ст. 27 Закону № 1404-VIII.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та нормам чинного законодавства, а також спростовуються доводами апелянта

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які є б підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні з позовом до суду першої інстанції позивачем було сплачено 992,40 грн. судового збору (квитанція від 20.12.2022р.), а при поданні апеляційної скарги 4430,35 грн. (квитанції від 20.02.2023 року @2PL725473, від 28.02.2023 року @2PL925829)

А відтак, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з Савранського відділу державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області на користь позивача підлягає стягненню 5422,75 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 308, 310, ст.315, ст. ст. 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2023 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Савранського відділу державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області, третя особа: Акціонерне товариство "УкрСиббанк" про скасування постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного Савранського відділу державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Кравця О.В. щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 295356,60 грн. від 28.11.2019 р. в межах виконавчого провадження № 60752392.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Савранського відділу державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Кравця О.В. № 54818640 про стягнення виконавчого збору у розмірі 295356,60 грн. від 28.11.2019 р. в межах виконавчого провадження № 60752392.

Стягнути з Савранського відділу державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області (66200, Одеська область, Подільський район, смт.Саврянь, вул.Центральна, буд.5, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 5422,75 грн. (п`ять тисяч чотириста двадцять дві гривні) 75 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 14 березня 2023 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І.Г. Ступакова