Справа № 855/10/20
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2023-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 855/10/20 Суддя (судді) першої інстанції: Горобцова Я.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Ключковича В.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Києво-Святошинського районного суду Київської області, голови Києво-Святошинського районного суду Київської області Дубас Тетяни Володимирівни про визнання дій/або бездіяльності відповідачів такими, що порушили права позивача,

ВСТАНОВИВ:

До Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Києво-Святошинського районного суду Київської області, голови Києво-Святошинського районного суду Київської області Дубас Тетяни Володимирівни, в якому просить суд:

- визнати дії та бездіяльність Києво-Святошинського районного суду Київської області та судді Києво-Святошинського районного суду Дубас Тетяни Володимирівни такими, що при розгляді адміністративної справи №2-а-5041/2011 не відбулося автоматизованого розподілу справи, відповідно до чинного на той момент Кодексу адміністративного судочинства та Законів України, дану справу розглядав неуповноважений склад суду (суддя), що є порушенням норм процесуального та матеріального права, що призвело до прийняття протиправної постанови від 09.09.2011, та викликало порушення прав позивача ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Києво-Святошинський районний суд та суддю Дубас Тетяну Володимирівну відшкодувати моральну та матеріальну шкоду спричинену їхніми діями та/або бездіяльністю при розгляді справи №2-а-5041/2011 неуповноважений складом суду.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 9 квітня 2019 року визначено підсудність зазначеної справи за Київським окружним адміністративним судом.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03 липня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у справі №2-а-5041/11, що була розглянута суддею Києво-Святошинського районного суду Київської області Дубас Т. В., відсутній протокол автоматизованого розподілу справ.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що суддю Києво-Святошинського районного суду Дубас Т.В. взято справу №2-А-5041/11 без автоматизованого розподілу, що є порушенням ст. 15.1 Автоматизованої системи документообігу ст. 18 КАСУ, ст. 15; 23; 56; 57 Закону України «Про судоустрій та статус суддів». Тобто порушення вимог діючого законодавства відбулося до прийняття ухвали про відкриття провадження, а значить до розгляду справи та здійснення дій пов`язаних з розглядом справи та прийняття рішення по справі.

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не надано до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що Суддею Києво-Святошинського районного суду Київської області Дубас Т.В. розглянуто адміністративну справу №2-а-5041/2011 за позовом ОСОБА_1 до Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та 09.09.2011 винесено постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Листом Держаного підприємства "Інформаційні судові системи" від 16.10.2019 №4929/0/2-19Вих позивачу повідомлено, що в центральній базі даних автоматизованої системи документообігу суду відсутня інформація щодо автоматизованих розподілів судових справ за параметрами, що вказані у запиті позивача.

Додатково повідомлено, що в ЦБД виявлена одна судова справа Києво-Святошинського районного суду Київської області, в якій одним із учасників є ОСОБА_1 . Дана справа створена в АСДС 27.07.2011, має єдиний унікальний номер справи 2-а-5041/11 (номер провадження 2-а/1015/1478/11) однак інформація щодо автоматизованого розподілу по цій справі в ЦБД відсутня.

Вважаючи протиправною бездіяльність судді Дубас Т. В. та Києво-Святошинського районного суду щодо непроведення автоматизованого розподілу справи №2-а-5041/11, що, на думку позивача призвело до розгляду справи неуповноваженим судом, останній звернувся з позовною заявою до суду.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що позивачем оскаржується бездіяльність Києво-Святошинського районного суду Київської області та судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Дубас Тетяни Володимирівни, яка на його думку полягає у нездійсненні автоматизованого розподілу справи відповідно до норм чинного на той момент Кодексу адміністративного судочинства. Також, судом першої інстанції звернуто увагу, що як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з частиною 1 статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. А відповідно до частини другої вказаної статті юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом першої інстанції вірно звернуто увагу, що статтями 62, 126, 129 Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватися у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що позивачем оскаржується дії та бездіяльність Києво-Святошинського районного суду Київської області та судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Дубас Тетяни Володимирівни, яка на його думку полягає у нездійсненні автоматизованого розподілу справи відповідно Автоматизованої системи документообігу ст. 18 КАСУ, ст. 15; 23; 56; 57 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» під час визначення складу суду по справі №2-А-5041/11 у липні 2011 року.

Колегія суддів звертає увагу, що оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій. Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Так, у розумінні положень частини 1 статті 2, пунктів 1, 7, 9 статті 4, статті 19, частини 3 статті 46 КАС України, суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення, не є суб`єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ.

Дані висновки відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій зокрема у постановах: від 08 травня 2018 року у справі № 521/18287/15-ц (провадження № 14-90цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц (провадження № 14-399цс18), від 29 травня 2019 року у справі № 489/5045/18 (провадження № 14-191цс19) та Верховного Суду по справі № 820/1971/17 від 13.06.2018 та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивач в апеляційній скарзі зазначає, що саме дії судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Дубас Т.В. призвели до порушення його прав під час розгляду справи №2-А-5041/11, оскільки остання за твердження позивача самостійно взяла до розгляду позовну заяву та в подальшому прийняла рішення по даній справі без застосування Автоматизованої системи документообігу.

Колегія суддів звертає увагу апелянта, що він не позбавлений був права оскаржити дії судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Дубас Т.В. до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб`єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Колегія суддів додатково зазначає, що в контексті заявлених позовних вимог, суддя (суд) не здійснювала владні управлінські функції в розумінні наведених законодавчих приписів та висновків.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не врахував суть спірних правовідносин та дійшов необґрунтованого висновку про те, що справу належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки такий позов взагалі не може розглядатися судами.

Відповідно до частини 1 статті 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 КАС України, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно з пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Колегія суддів звертає увагу, що закриття провадження у справі в цій справі не є порушенням вимог статті 55 Конституції України апелянта, а доводи апеляційної скарги зводяться до власного суб`єктивного тлумачення норм права.

Аналогічна позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2019 в справі № 9901/296/19, від 20.11.2019 в справі № 808/2167/18 та від 11.06.2020 у справі № 640/22536/19, у постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року по справі № П/857/3/19 та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

З урахуванням зазначених обставин та норм права, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції помилково розглянув справу в порядку адміністративного судочинства, тому ухвалене судове рішення підлягає скасуванню, а провадження в адміністративній справі закриттю з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Керуючись ст.ст. 132, 139, 242, 308, 310, 315, 317, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2021 року - скасувати.

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Києво-Святошинського районного суду Київської області, голови Києво-Святошинського районного суду Київської області Дубас Тетяни Володимирівни про визнання дій/або бездіяльності відповідачів такими, що порушили права позивача - закрити.

Роз`яснено позивачу, що повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді: О.О. Беспалов

В.Ю. Ключкович