Справа № 522/9462/22
Суддя: Федчишена Т. Ю.
Дата ухвалення: 2023-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522//23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Федчишеної Т. Ю.

за участі секретаря судового засідання Гаркуші Є. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора з паркування Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Барбова В`ячеслава Олександровича, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що постановою інспектора з паркування Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Барбова В. О. серії ОДП 5747207 від 18.07.2022 його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн, оскільки позивач 18.07.2022 о 16 год. 01 хв., керуючи транспортним засобом HYUNDAI SONATA, д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Одесі по вул. Тіниста, 9/11, здійснив зупинку, стоянку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено».

З постановою позивач не погоджується, вважає її незаконною та такою, що підлягає скасуванню, зазначає, що 18 липня 2022 року, керуючи транспортним HYUNDAI SONATA, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по вул. Тіниста в м. Одесі до медичного закладу «Центр реконструктивної та відновної медицини» де знаходився на стаціонарному лікуванні з 11.07.2022 по 25.07.2022. Він є особою з інвалідністю 2 групи та на лобовому склі його автомобіля є розпізнавальний знак «Інвалід». Під`їхавши до медичного закладу він не зміг припаркувати свій автомобіль на лівому боці дороги з одностороннім рухом, так як там всі місця для паркування були зайняті. Зробивши два кола поряд з медичним закладом, ним так і не було знайдено місця для паркування. Зазначив, що він діяв у стані крайньої необхідності, оскільки в нього раптово підвищився тиск та почалося запаморочення, а тому з метою усунення небезпеки, яка могла загрожувати йому та іншим учасникам руху при подальшому керуванні ним транспортним засобом, ним було прийнято рішення про раптову зупинку. Після зупинки він відразу звернувся до вказаного медичного закладу. Після того, як він закінчив призначені йому лікарем медичні процедури та підійшов до свого транспортного засобу, побачив оскаржувану постанову.

Вважає, що його дії не спричинили шкоди жодним правам чи інтересам інших осіб, проте, вказані доводи безпідставно не були враховані інспектором під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

За наведених підстав, просив визнати протиправною та скасувати постанову серії ОДП 5747207 від 18.07.2022 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП і накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн та закрити провадження у справі.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07.09.2022 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01.11.2022 замінено відповідача у справі - інспектора з паркування Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Барбова В`ячеслава Олександровича на належного відповідача - Департамент транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради.

У відзиві представник Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху посилався на те, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності була винесена інспектором з паркування з додержанням вимог законодавства, підставою для її прийняття стало порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, а саме здійснення зупинки транспортного засобу в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП, у зв`язку з чим просив позов ОСОБА_1 залишити без задоволення. До відзиву відповідачем додано світлини автомобіля позивача на місці зупинки транспортного засобу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради у судове засідання не з`явився. Виклик відповідача у судові засідання здійснювався шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу відповідача у порядку, визначеному ч. ч. 1, 2 ст. 268 КАС України.

Згідно з ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 250 КАС України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Відтак, датою ухвалення цього рішення є 16.03.2023.

Судом установлено, що постановою інспектора з паркування Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Барбова В. О. серії ОДП 5747207 від 18.07.2022 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн

У постанові зазначено, що 18.07.2022 о 16 год. 01 хв. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом HYUNDAI SONATA, д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Одесі по вул. Тіниста, 9/11, здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно знаку 3.34. «Зупинку заборонено», забороняється зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Зона дії знаку - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним або скасовуючого його дію знака.

Згідно з оскаржуваною постановою, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 18.07.2022 о 16 год. 01 хв. у м. Одесі по вул. Тіниста, 9/11, керуючи транспортним засобом HYUNDAI SONATA, д.н.з. НОМЕР_1 , не дотримався вимог знаку 3.34 «Зупинка заборонена», здійснив зупинку в зоні дії знаку.

В обрунтування позову позивач посилається на те, що він не може бути притягнутий до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, оскільки здійснив зупинку автомобіля у зв`язку з поганим самопочуттям, та для забезпечення безпеки дорожнього руху, тобто, в стані крайньої необхідності, що у свою чергу виключає можливість застосування відповідного адміністративного стягнення.

Так, норми ст. 17 КУпАП визначають, що особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності, а ст. 18 цього Кодексу передбачає, що не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У чинному законодавстві, інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто, засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Також, стан крайньої необхідності повинен відповідати критеріям своєчасності. Своєчасність заподіяння шкоди полягає в тому, що вона може бути заподіяна лише протягом часу, поки існує стан крайньої необхідності. Якщо ж такий стан ще не виник або, навпаки, уже минув, то заподіяння шкоди в цьому випадку (так звана «передчасна» і «спізніла» крайня необхідність), може тягнути відповідальність на загальних засадах.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Тож, саме посилання особи, стосовно якої здійснюється розгляд справи про адміністративне правопорушення, на існування крайньої необхідності у вигляді поганого самопочуття, не може беззаперечно свідчити про необхідність застосування положень ст. ст. 17, 18 КУпАП, а має відповідати фактичним обставинам справи та не викликати сумнівів щодо наявності крайньої необхідності, що повинно бути співставлено з наявними в матеріалах справи доказами, поканнями свідків, іншими обставинами, що зумовили крайню необхідність.

Під час розгляду даної справи в суді не було належними доказами встановлено, що дії позивача були вчинені ним у стані крайньої необхідності, які відповідачем кваліфіковані як адміністративне правопорушення.

Більш того, як зазначив позивач у позовній заяві, намагаючись знайти місце для паркування, він зробив два кола поряд з медичним закладом, проте місця для паркування так і не знайшов, та у зв`язку з поганим самопочуттям здійснив зупинку в забороненому місці, що, на переконання суду, не може свідчити про стан крайньої необхідності.

Також, позивачем не надано доказів у підтвердження раптового погіршення його стану здоров`я саме 18.07.2022, яке б свідчило про здійснення ним зупинки транспортного засобу у стані крайньої необхідності.

Разом з тим, як слідує з доданого позивачем до позовної заяви витягу з медичної картки № 1113/187 відділення внутрішніх хвороб «Центру реконструктивної та відновної медицини» ОСОБА_1 з 11.07.2022 та у день притягнення його до адміністративної відповідальності, а саме 18.07.2022, перебував на стаціонарному лікуванні у вказаному відділенні, клінічний діагноз гіпертонічна хвороба ІІІ ст, 3 ст, 3. Кризовий перебіг. Гіпертензивне серце. Неускладнений гіпертензивний криз від 07.07.2022, 11.07.2022 Ускладнений ТІА від 19.07.2022 гіпертонічний криз. Фіброз АК. Недостатність МК 1 ст. ТК 1 ст. Симптоматична синусова тахікардія. СН 2а зі збереженою ФВЛШ 65%, ДДФ ЛШ 1 типу.

Указане свідчить про те, що позивач, навпаки, повинен був усвідомлювати та міг передбачити можливість погіршення самопочуття у зв`язку з наявними хворобами та перебуванням на стаціонарному лікуванні, адже відповідно до п. 2.9 «б» ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у хворобливому стані.

За встановлених судом обставин справи, дії позивача не є такими, що вчинені ним у стані крайньої необхідності.

Відтак, адміністративне стягнення застосовано відповідачем у відповідності до вимог закону, у межах санкцій статті, за якою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності, а тому, підстави для задоволення позову відсутні, оскільки постанова винесена уповноваженою особою з дотриманням правил чинного законодавства, доказів, які б спростовували факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем не надано, а судом таких обставин не встановлено. При цьому, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, підтверджується наявними у матеріалах доказами.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 2, 3, 5-10, 12, 77, 246, 250, 257, 260, 268, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення складено 16.03.2023.

Суддя Тетяна ФЕДЧИШЕНА