Справа № 420/15169/22
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2023-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Дубровної В.А., розглянувши за правилами загального позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради про дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

І. Зміст позовних вимог.

24.10.2022 року до суду звернулась ОСОБА_1 ( далі позивачка, ОСОБА_1 ) із позовною заявою до Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради ( далі відповідач), у якій просить:

- визнати протиправними дії Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради щодо відмови у видачі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) будівельного паспорту забудови земельної ділянки з кадастровим номером :20:028:0010 за адресом: АДРЕСА_1 , у зв`язку з невідповідністю намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, а саме Генеральному плану та зонінгу;

- зобов`язати Департамент архітектури та містобудування Одеської міської ради надати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) будівельний паспорт на забудову земельної ділянки з кадастровим номером :20:028:0010, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 .

II. Позиція сторін.

На обґрунтування вказаних вимог позивач зазначає, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17.12.2021 р. позивачка придбала земельну ділянку з кадастровим номером :20:028:0010, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що підтверджується. 17.02.2022 р. позивачка звернулась до Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради з заявою на видачу будівельного паспорту забудови земельної ділянки з кадастровим номером :20:028:0010, проте листом вих. № 01-07/43 від 23.02.2022 р. отримала відмову у видачі будівельного паспорту забудови зазначеної земельної ділянки, у зв`язку з невідповідністю намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, а саме Генеральному плану, затвердженому рішенням Одеської міської ради № 6489 від 25.03.2015 р. та Плану зонування територій зонінгу), затвердженому рішенням Одеської міської ради № 1316-VII від 19.10.2016 р. Позивачка вважає вказані дії відповідача протиправними, оскільки за положеннями ч. 2 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зміна функціонального призначення територій не тягне за собою припинення обмежень у використанні земель, а також припинення права власності або права користування земельними ділянками, які були передані (надані) у власність чи користування до встановлення нового функціонального призначення територій, а також не тягне за собою обов`язковості зміни виду цільового призначення земельної ділянки незалежно від того, чи належить цей вид до переліку видів цільового призначення, встановлення яких є можливим у межах такої зони. Забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства. Генеральний план м. Одеси, затверджений рішенням від 25.03.2015 р. за № 6489-УІ, а План зонування території м. Одеси, затверджений рішенням 19.10.2016 р. за№ 1316-VII. При цьому, звертаємо увагу суду, що державна реєстрація земельної ділянки, яка належить Позивачу, було здійснено 28.02.2007 р. з цільовим призначенням: В.02.01 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що підтверджується відомостями з Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Тобто, при розробці та ухваленні як Генерального плану міста Одеси, так і зонінгу відомості про цільове призначення мали і повинні були бути відомі органам місцевого самоврядування м. Одеси. При розробці плану зонування м. Одеси органам місцевого самоврядування, були відомі відомості з земельного кадастру щодо цільового призначення земельної ділянки та те, що на неї зареєстровано право власності. Тому, зазначена земельна ділянка не могла бути віднесена до зони закладів охорони здоров`я та соціального забезпечення. У Постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 13.04.2022 р. № 826/1754/18 закріплено правовий висновок, який встановлює, що положення Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Цивільного кодексу України про право на забудову земельної ділянки відповідно до цільового призначення мають вищу юридичну сили, аніж рішення органу місцевого самоврядування щодо затвердження генерального плану міста та його зонування. Відтак, внесення земельної ділянки до зони з функціональним призначенням: зона закладів охорони здоров`я та соціального забезпечення можна вважати помилкою в контексті принципу «належного урядування», оскільки було здійснено вже після державної реєстрації земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, а також внесення даних до Державного земельного кадастру. Відмовляючи у видачі будівельного паспорту забудови земельної ділянки, Департамент архітектури та містобудування Одеської міської ради намагається перекласти помилку держави на позивачку.

21.11.2022 року відповідачем надано до суду відзив на позов, яким не погоджується з вказаним позовом та просить відмови у його задоволенні вказуючи на те, що позивачка 17.02.2022р. звернулась до Департаменту архітектури та будування Одеської міської ради із заявою про видачу будівельного паспорту забудови земельної ділянки загальною площею 0,09 га , кадастровий номер :20:028:0010 за адресою: м. Одеса, вул. Чумацька, 103-Г. Згідно п. 2.4. Порядку №103 пакет документів для видачі будівельного паспорта або внесення змін до нього повертається уповноваженим органом з питань містобудування та архітектури замовнику, зокрема, у разі невідповідності намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, будівельним нормам і правилам. Відповідно до Генерального плану м. Одеси, затвердженого рішенням Одеської міської ради № 6489 від 25.03.2015 функціональне призначення зазначеної території - зона закладів охорони здоров`я та соціального забезпечення (лікарня, госпіталь, диспансер). Відповідно плану зонування території (зонінгу), затвердженого рішенням Одеської міської ради № 1316- від 19.10.2016 року - земельна ділянка позивача :20:028:0010, відноситься до лікувальної зона Г- 5 (Г-5п). Будівництво житлових будинків в зоні Г-5 не передбачено. Оскільки, Генеральним планом м. Одеси та Планом зонування території Одеси передбачено, що місцевість, де знаходиться земельна ділянка, яка належить позивачу на праві приватної власності і на якій він бажає збудувати індивідуальний житловий будинок, є зоною передбаченою для розташування лікарень, поліклінік, амбулаторій, тобто лікувальною зоною, то Департамент, відмовляючи у наданні будівельного паспорта, діяв в межах наданих йому повноважень та у спосіб, що передбачені законами України. Аналогічна правова позиція у постановах Верховного Суду від 16.07.2019р. у справі № 520/8970/18, від 05.05.2020 р. у справі № 638/17817/18, від 27.04.2020 р. у справі № 820/4112/18, від 19.10.2020 р. № 638/17035/17.

07.12.2022 р. представником позивачки до суду надана відповідь на відзив, в якій додатково зазначає, що позиція відповідача щодо вчинення ним оскаржуваних дій в межах наданих повноважень спростовується нормами ст.ст. 5, 78, 91, 154 ЗК України, згідно яким органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов`язки чи обмеження. Обов`язковою умовою користування земельною ділянкою є її використання за цільовим призначенням, а втручання, в тому органів місцевого самоврядування в таке користування забороняється. Використання земельної ділянки для забудови не порушує жодні обов`язкові нормативи (стандарти), небезпеку життю та здоров`я людей, природному чи культурно-історичного середовищу не створює, протилежного під час відмови у видачі будівельного паспорту забудови земельної ділянки, так і у відзиві на позовну заяву Департамент архітектури та містобудування Одеської міської ради не доведено.

02.02.2023 року відповідачем на виконання ухали суду від 12.01.2023 р. надано копію заяви ОСОБА_1 щодо видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки до Центру надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 17.02.2022 р.

07.02.2023 р. представником позивачки до суду надані письмові пояснення щодо додаткового обґрунтування позовних вимог в частині зобов`язання відповідача вчинити певні дії, а саме, у відзиві на позовну заяву відповідач підтверджує, що підставою у відмові у видачі будівельного паспорту забудови земельної ділянки є невідповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівельної документації на місцевому рівні, детальним планам території, планувальним рішенням проектів садівницьких та дачних товариств, державним будівельним нормам, стандартним і правилам. Таким чином, Департамент архітектури та містобудування Одеської міської ради для відмови у видачі будівельного паспорту забудови земельної ділянки посилається на абз. 3 п. 2.4 р. II Порядку видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки, затвердженого Наказом № 103 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.07.2011 р. В той же час, пункт 2.4. р. II зазначеного вище порядку містить серед підстав для відмови у видачу будівельного паспорта забудови земельної ділянки таку підставу як не подача Заявником повного пакету документів, який передбачено цим Порядком. Отже, Відповідач не заперечує, що Позивачем дотримано всіх вимог вищезазначеного Порядку, в тому числі щодо подання повного пакету документів для видачі Позивачу будівельного паспорту, інакше, Відповідачем було б застосовано іншу підставу для відмови у видачі будівельного паспорту. Враховуючи вищезазначене, вважає, що відповідач своїми діями підтверджує, що позивачем для отримання будівельного паспорту було надано передбачений Порядком пакет документів, така обставина підтверджена у відзиві на позовну заяву, в подальшому Відповідачем не спростована, копії матеріалів справи № Al-40727-ф/л на виконання ухвал від 12.01.2023 р. та 20.01.2023 р. суду відповідачем не надані.

III. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 28.10.2022 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 08.11.2022 р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до частини 5 статті 262 КАС України, якою передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Ухвалою суду від 08.12.2022 р. постановлено подальший розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду, продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, призначено підготовче засідання на 04 січня 2023 року.

Протокольною ухвалою суду від 04.01.2023 року відкладено підготовче засідання у зв`язку з неявкою сторін та тривалою повітряною тривогою, призначено підготовче засідання на 12.01.2023 р. о 12-30 год.

Протокольною ухвалою суду від 12.01.2023 року відмолено у задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, задоволено усне клопотання представника позивача про витребування у відповідача додаткових доказів, призначено наступне підготовче засідання на 20 січня 2023 року о 11 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 12.01.2023 р. зобов`язано Департамент архітектури та містобудування Одеської міської ради надати суду належним чином засвідчену копію матеріалів справи № А1-40727-ф/л щодо видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки ОСОБА_1 .

Протокольною ухвалою суду від 20.01.2023 року відкладено підготовче засідання, призначено наступне підготовче засідання на 02.02.2023 р. о 11 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 20.01.2023 р. повторно зобов`язано Департамент архітектури та містобудування Одеської міської ради надати суду належним чином засвідчену копію матеріалів справи № А1-40727-ф/л щодо видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки ОСОБА_1 .

Протокольною ухвалою суду від 02.02.2023 року закрито підготовче провадження, постановлено подальший розгляд справи по суті здійснювати в порядку письмового провадження.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

ОСОБА_1 є власницю земельної ділянки площею 0,09 га. з цільовим призначенням земельної ділянки: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровим номером :20:028:0010, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 ., підстава для державної реєстрації нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу № 156 від 17.12.2021 р., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 291007281 від 17.12.2021 р. ( а.с. 26)

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-021 від 23.12.2021 р. кадастровий номер :20:028:0010, площа - 0,09 га., місце розташування Одеська область, цільове призначення- В.02.01 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), категорія земель землі житлової та громадської забудови, вид використання для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), фора власності приватна. (а.с. 27)

17.02.2022 р. ОСОБА_1 звернулась до Центру надання адміністративних послуг Одеської міської ради - Департамент архітектури та містобудування Одеської міської ради згідно п. 4 ст. 9 Закону України «Про адміністративні послуги» з заявою на видачу будівельного паспорту забудови земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 .

23.02.2022 р. Департамент архітектури та містобудування Одеської міської листом за вих. № 01-07/43 розглянувши звернення ОСОБА_1 від 18.02.2022 № 01-07/43 та надані матеріали щодо надання будівельного паспорту забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . повідомив про те, що не має підстав для видачі будівельного паспорту забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку невідповідності намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, а саме Генерального плану та зонінгу. Згідно Генерального плану м. Одеси, затвердженого рішенням Одеської міської ради № 6489 від 25.03.2015 функціональне призначення зазначеної території - зона закладів охорони здоров`я та соціального забезпечення лікарня, госпіталь, діспансер). Відповідно плану зонування території (зонінгу), затвердженого рішенням Одеської міської ради № 1316-VII від 19.10.2016 року - лікувальна зона Г-5 (Г-5п). Зона призначена для розташування лікарень, поліклінік, амбулаторій. Зону формують території, на яких за містобудівною документацією розміщуються об`єкти, що відносяться до установ соціального забезпечення та охорони здоров`я. Будівництво житлових будинків в зоні Г-5 не передбачено. ( а.с. 70)

Вважаючи дії Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради щодо відмови у видачі будівельного паспорту протиправними, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

V. Норми права, які застосував суд.

Частиною 2 статті 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Земельним кодексом України від 25.10.2001 № 2768-III ( далі - ЗК України) передбачено, зокрема

- земельне законодавство базується на принципах невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом; забезпечення гарантій прав на землю .( пункти «в», «ґ» статті 5 ЗК України);

- право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. ( частина 1 статті 78 ЗК України);

- власники земельних ділянок зобов`язані забезпечувати використання їх за цільовим призначенням ( пункт "ж" частини першої статті 91 ЗК України);

- органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов`язки чи обмеження. ( частина перша статті 154 України);

- державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами, меліоративні мережі та складові частини меліоративних мереж. ( частина перша статті 193 ЗК України)

За положеннями Цивільного кодексу України від 16.01.2003 № 435-IV ( далі ЦК України)

- власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. ( частина 4 ст. 373 ЦК України)

- власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. ( частина перш ст. 373 ЦК України);

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів регулює Закон України Про регулювання містобудівної діяльності від 17.02.2011 року № 3038-VI (далі Закон № 3038-VI ) який передбачає, зокрема,

- планування територій здійснюється на державному, регіональному та місцевому рівнях відповідними органами виконавчої влади, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування. Планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку. Рішення з питань планування та забудови територій приймаються сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, районними, обласними радами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації. ( стаття 8 Закону № 3038-VI)

- планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження комплексних планів просторового розвитку територій територіальних громад, генеральних планів населених пунктів і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них. ( частина перша статті 16 Закону № 3038-VI)

- забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки (далі - будівельний паспорт). Будівельний паспорт визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 500 квадратних метрів, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки. Будівельний паспорт складається з текстових та графічних матеріалів. За наявності плану зонування території розроблення будівельного паспорта здійснюється на його підставі. ( частина перша статті 27 Закону № 3038-VI)

- надання будівельного паспорта здійснюється уповноваженим органом містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня надходження відповідної заяви та пакета документів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Порядок видачі будівельного паспорта визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. ( частини третя та четверта статті 27 Закону № 3038-VI)

Відповідно до статті 27 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 103 від 05 липня 2011 року затверджено Порядок видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки (далі Порядок № 103), яким визначено

- будівельний паспорт забудови земельної ділянки (далі - будівельний паспорт) визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 500 квадратних метрів, господарських будівель, споруд, гаражів, елементів інженерного захисту, благоустрою та озеленення на земельній ділянці. ( пункт 1.2 розділу I Порядку № 103);

- розроблення будівельного паспорта здійснюється відповідно до містобудівної документації на місцевому рівні. ( пункт 1.4 розділу I Порядку № 103);

- будівельний паспорт видається уповноваженим органом з питань містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня надходження заяви на видачу будівельного паспорта за формою, наведеною у додатку 1 до цього Порядку, до якої додаються:

копія документа, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, або договір суперфіцію, або заповіту, у разі якщо речове право на земельну ділянку не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

копія документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, у разі якщо право власності на об`єкт нерухомого майна не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (у разі здійснення реконструкції, капітального ремонту);

згода співвласника (співвласників) об`єкта нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці (у разі здійснення реконструкції, капітального ремонту) (за умови перебування у спільній власності);

схема намірів забудови земельної ділянки (місце розташування будівель та споруд на земельній ділянці, відстані до меж сусідніх земельних ділянок та розташованих на них об`єктів, інженерних мереж і споруд, фасади та плани поверхів об`єктів із зазначенням габаритних розмірів, перелік систем інженерного забезпечення, у тому числі автономного, що плануються до застосування, тощо), за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку;

проектна документація (за наявності);

згода співвласника (співвласників) земельної ділянки на забудову (у разі розміщення нових об`єктів) (за умови перебування у спільній власності);

інформація про наявність у межах земельної ділянки режимоутворюючих об`єктів культурної спадщини та обмеження у використанні земельної ділянки у разі здійснення нового будівництва об`єкта (за наявності).

Копії документів, що подаються для отримання будівельного паспорта, засвідчуються замовником (його представником).

Документи подаються уповноваженому органу з питань містобудування та архітектури з урахуванням вимог статті 26-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку ведення Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 2021 року № 681,

1) в електронній формі через електронний кабінет Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (далі - електронний кабінет) або іншу державну інформаційну систему, інтегровану з електронним кабінетом, користувачем якої є замовник та відповідний уповноважений орган з питань містобудування та архітектури;

2) у паперовій формі особисто замовником (у тому числі через центри надання адміністративних послуг) або поштовим відправленням з описом вкладення. ( пункт 2.1. розділу IІ Порядку № 103);

- пакет документів для видачі будівельного паспорта або внесення змін до нього повертається уповноваженим органом з питань містобудування та архітектури замовнику з таких підстав:

неподання повного пакета документів, визначених пунктом 2.1 або 2.2 цього розділу;

невідповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, будівельним нормам і правилам;

подання замовником заяви в довільній формі про відмову від отримання будівельного паспорта. ( пункт 2.4 розділу II Порядку № 103)

VI. Оцінка суду.

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що уповноважений орган з питань містобудування та архітектури, отримавши заяву разом із пакетом документів для надання будівельного паспорту, має перевірити подані документи, надати їм оцінку та визначити відповідність вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, детальним планам територій, планувальним рішенням проектів садівницьких та дачних товариств, державним будівельним нормам, стандартам і правилам.

На підставі такої оцінки уповноважений орган приймає одне з рішень: 1) про надання будівельного паспорта, або ж 2) про повернення документів з підстав, визначених Порядком № 103.

Відповідне рішення приймається протягом десяти робочих днів з дня надходження пакета документів та має бути належним чином мотивоване.

Спірність питання у даній справі фактично полягає у правомірності повернення позивачці пакету документів для надання будівельного паспорту забудови земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , поданого разом із заявою до Центру надання адміністративних послуг Одеської міської ради - Департамент архітектури та містобудування Одеської міської ради згідно п. 4 ст. 9 Закону України « Про адміністративні послуги».

Як встановлено судом та заперечується сторонами у справі, що 17.12.2021 р. ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу придбала земельну ділянку площею 0,09 га. з цільовим призначенням земельної ділянки: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровим номером :20:028:0010, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-021 від 23.12.2021 р. вказана земельна має цільове призначення- В.02.01 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), категорія земель землі житлової та громадської забудови, вид використання для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), фора власності приватна. (а.с. 27)

25.03.2015 рішенням Одеської міської ради № 6489-VI затверджено Генеральний план м. Одеси, згідно якому земельна ділянка, яка належить позивачці, має функціональне призначення - зона закладів охорони здоров`я та соціального забезпечення (лікарня, госпіталь, диспансер), про що свідчить викопіювання з Генерального плану м. Одеси ( орієнтовне місце земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 . ( а.с. 72)

19.10.2016 року рішенням Одеської міської ради № 1316-VII затверджено План зонування території (зонінгу) м. Одеси, згідно якому земельна ділянка, яка належить позивачці, розташована у зоні Г-5 (Г-5п) - лікувальна зона, про що свідчить викопіювання з Плану зонування території (зонінгу) м. Одеси ( орієнтовне місце земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 . ( а.с. 71)

Згідно пояснювальної записки до викопіювання з Плану зонування території (зонінгу) м. Одеси - лікувальна зона Г-5 (Г-5п) призначена для розташування лікарень, поліклінік, амбулаторій. Зону формують території, на яких за містобудівною документацією розміщуються об`єкти, що відносяться до установ соціального забезпечення та охорони здоров`я. ( а.с. 73-74).

З огляду на вказані обставини, відповідач вважає, що ОСОБА_1 було правомірно відмовлено у видачі будівельного паспорта забудови вказаної земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), оскільки Генеральним планом м. Одеси та Планом зонування території Одеси передбачено, що місцевість, де знаходиться земельна ділянка, яка належить їй на праві приватної власності і на якій вона бажає збудувати індивідуальний житловий будинок, є зоною передбаченою для розташування лікарень, поліклінік, амбулаторій, тобто лікувальною зоною.

Надаючи правову оцінку вказаним аргументам відповідача суд вказує про таке.

Відповідно до вищеописаних норм Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України, невтручання держави в здійснення громадянами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею здійснюється у випадках, передбачених законом.

При цьому, обов`язковою умовою користування земельною ділянкою є її використання за цільовим призначенням, а втручання, в тому числі, органів місцевого самоврядування в таке користування, забороняється.

Кожна категорія земель має узагальнене цільове призначення, що визначає специфіку її особливого правового режиму, зокрема, земельні ділянки, віднесені до однієї категорії, можуть використовуватися за різними видами цільового призначення.

При цьому, цільове призначення конкретної земельної ділянки фіксується у рішенні уповноваженого органу про передачу її у власність або надання у користування та в документі, що посвідчує право на земельну ділянку.

Верховний Суд у постанові від 02.12.2021 у справі №640/23893/19 звертав увагу на той факт, що «цільове призначення земельної ділянки (категорія земель та певний вид використання земельної ділянки в межах відповідної категорії земель)» в розумінні Земельного кодексу України та «функціональне призначення території» в розумінні Генерального плану м. Києва, як містобудівної документації, розробленої відповідно до містобудівного законодавства та державних будівельних норм, не є тотожними і однорідними поняттями в регулюванні земельних правовідносин, оскільки в межах певної функціональної території міста Києва, визначеної містобудівною документацією, зокрема Генеральним планом м. Києва, можуть бути різні цільові призначення земельних ділянок.

Так, стаття 1 Закону України від 22 травня 2003 року № 858-IV «Про землеустрій» (далі - Закон № 858-IV) містить визначення поняття «цільове призначення земельної ділянки», згідно з яким це є її використання за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Таким чином, цільове призначення конкретної земельної ділянки фіксується у рішенні уповноваженого органу про передачу її у власність або надання у користування та в документі, що посвідчує право на земельну ділянку.

Оскільки матеріалами справи підтверджується, що на час придбання позивачкою спірної земельної ділянки остання за цільовим призначенням була визначена як земельна ділянка для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), при цьому, обмеження у використанні земельної ділянки, встановлені Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, були відсутні, тому земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 може бути використана для будівництва житлового будинку.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.02.2022 у справі №826/1732/18.

Крім того, Генеральним планом визначається планувальна довгострокова стратегія розвитку міста, однак положення закону не містять чіткого визначення поняття та змісту функціонального призначення території.

При цьому суд зауважує, що положення Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Цивільного кодексу України, відповідно до яких забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства, а власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення, мають вищу юридичну, ніж рішення Одеської міської ради, яким затверджено Генеральний план м. Одеси, План зонування території міста Одеси.

Відповідно до частини 3 статті 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Таким чином, вирішуючи цей спір, належить застосовувати положення Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Цивільного кодексу України, як акти вищої юридичної сили.

Аналогічна правова позиція вже висловлювалась Верховним Судом у постанові від 23.11.2021 у справі №815/1373/18.

З огляду на вказане спростовуються доводи відповідача щодо застосування при вирішенні спірного питання чинних рішень Одеської міської ради, яким затверджено Генеральний план м. Одеси, План зонування території міста Одеси.

Крім того, вищевказані висновки суду узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеними у постановах від 21 лютого 2022 року у справі № 826/1732/18, від 27 липня 2022 року у справі № 405/5220/17(2-а/405/212/17), при розгляді аналогічних правовідносин, які відповідно до частини 5 ст. 242 КАС України підлягають врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Крім того, частиною п`ятою статті 25 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що встановлення режиму забудови територій, визначених для містобудівних потреб, не тягне за собою припинення права власності або права користування земельними ділянками, зміни адміністративно-територіальних меж до моменту вилучення (викупу) земельних ділянок.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зміна функціонального призначення територій не тягне за собою припинення права власності або права користування земельними ділянками, які були передані (надані) у власність чи користування до встановлення нового функціонального призначення територій.

Забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

Отже, відмовившись позивачці видати будівельний паспорт, відповідач порушив право власності на земельну ділянки з кадастровим номером :20:028:0010, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 в межах її цільового призначення.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що відмовляючи позивачу у видачі будівельного паспорта, відповідач діяв неправомірно, з порушенням прав позивача, а тому позовні вимоги в частині визнання протиправними дій Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради щодо відмови у видачі ОСОБА_1 будівельного паспорту забудови земельної ділянки з кадастровим номером :20:028:0010 за адресом: м. Одеса, вул. Чумацька, 103-г, у зв`язку з невідповідністю намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, а саме Генеральному плану та зонінгу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо посилання відповідача на правові позиція у постановах Верховного Суду від 07.2019р. у справі №520/8970/18, від 05.05.2020 р. у справі №638/17817/18, 27.04.2020 р. у справі № 820/4112/18, від 19.10.2020 р. № 638/17035/17, суд зазначає, що згідно висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року (справа №755/10947/17), суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.

Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, суд виходить з такого.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частинами третьою та четвертою статті 245 КАС України передбачено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У відповідності до пункту 2.1 згаданого вище Порядку № 103 будівельний паспорт надається уповноваженим органом містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня надходження пакета документів, до якого входять: заява на видачу будівельного паспорта зі згодою замовника на обробку персональних даних за формою, наведеною у додатку 1 до цього Порядку; засвідчена в установленому порядку копія документа, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, або договір суперфіцію; ескізні наміри забудови (місце розташування будівель та споруд на земельній ділянці, відстані до меж сусідніх земельних ділянок та розташованих на них об`єктів, інженерних мереж і споруд, фасади та плани поверхів об`єктів із зазначенням габаритних розмірів, перелік систем інженерного забезпечення, у тому числі автономного, що плануються до застосування, тощо); проект будівництва (за наявності); засвідчена в установленому порядку згода співвласників земельної ділянки (житлового будинку) на забудову.

В силу пункту 2.4 Порядку № 103 при вирішенні питання про видачу будівельного паспорту, крім відповідності намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації, перевірці підлягає ще і відповідність намірів вимогам державних будівельних норм, стандартів і правил.

Наявними у справі доказами не підтверджено, чи відповідають наміри позивача як забудовника вказаним вимогам і чи здійснював відповідач перевірку отриманих документів за цим критерієм.

З огляду на вказане суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивачки з урахуванням висновків суду, що наведені у даному рішенні.

VII. Висновок суду.

Частиною 1 ст. 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

VIІI. Розподіл судових витрат.

Згідно положень ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Щодо розподілу судових витрат в частині судового збору.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч. 3 ст.139 КАС України)

Як встановлено судом, при зверненні до суду з даним позовом позивачкою сплачено судовий збір в сумі 992,40 грн., що підтверджується платіжним документом, який міститься в матеріалах цієї справи.( а.с. 11).

Оскільки за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, тому сплачений позивачем судовий збір в сумі 496,20 грн. підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.

Щодо розподілу судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу в сумі 50 117,00 грн. суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Відповідно до ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст.134 КАС України).

Згідно із ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Зміст наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Водночас, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Як встановлено судом, на підтвердження витрат на правову допомогу представник позивачки надав:

1) договір про надання правової допомоги № 67-2 від 17.06.2022, укладений між Адвокатським об`єднанням « АС Лігал» ( « АСЛ») та ОСОБА_1 («Клієнт»), предметом якого є «Клієнт» доручає, а «АСЛ» приймає на себе зобов`язання надати за гонорар правову допомогу у порядку та на умовах, визначених цим договором. ( п. 1.1. договору). Порядок формування гонорару, порядок та обсяг надання правової допомоги, погодинна ставка за надання правової допомоги, визначені «Сторонами» на договірній основі і викладені в Додатку № 1, який є невід`ємною частиною цього Договору. Гонорар розраховується на підставі витрачених годин для надання правової допомоги, кількість яких помножуються на погодинну ставку, що передбачена в Додатку 1 до цього Договору. ( пункти 5..-5.2. договору)

2) додаток № 1 до договору про надання правової допомоги № 67-2 від 17.06.2022 р., за умовами якого на виконання умов Договору про надання правової допомоги № 67-2 від « 17» червня 2022 року (далі - Договір), «Сторони» визначили форму надання правової допомоги, а саме, форма (вид) надання правової допомоги - супровід Клієнта під час надання правничої допомоги щодо оскарження рішення у відмові видачі будівельного паспорта; передбачена (приблизна) кількість годин фактично витрачений час, що відображатиметься звіті про надання правової допомоги; погодинна ставка - 80 USD/ год.; вартість послуг за передбачену кількість годин - розраховується відповідно до фактично витраченого часу, що відображатиметься у звіті про наданім правової допомоги; оплата здійснюється в національній валюті - гривні, сума якої відповідає встановленим платежем виходячи з середнього курсу продажу долара США в банках України, на момент підписання Акту прийому-передачі наданої правової допомоги.

3) акт прийому-передачі наданої правової допомоги від 07.02.2023 р. за договором № 67-2 від « 17» червня 2022 р., яким «АСЛ» надав, а «Клієнт» отримав правову допомогу згідно Договору № 67-2 від « 17» червня 2022 р. (далі - Договір), щодо надання правничої допомоги щодо оскарження рішення у відмові видачі будівельного паспорта;

- додатком № 1 до Договору від 17 червня 2022 р. «Сторонами» визначено об`єм надання правової допомоги відповідно до фактично витраченого часу, що відображатиметься у звіті про надання правової допомоги, погодинна ставка -80 ІШ)/год;

- згідно Звіту про надану правову допомогу у період з 03.10.2022 р. по 07.02.2023 р. кількість фактично витраченого часу становить загалом 15 год 00 хв.;

- вартість послуг за Договором, наданих у період з 03.10,2022 р. по 07.02.2023 р. року становить 1 200 (одна тисяча двісті) дол, США;

- згідно Звіту про надану правову допомогу у період з 03.10.2022 р. по 07.02.2023 р. вартість фактичних витрат становить 1 715 грн 00 коп.

- відповідно до п. 2 Додатку № 1 до Договору про надання правової допомоги № 67-2 від « 17» червня 2022 р. оплата -Правової допомоги здійснюється в національній валюті - гривні, сума якої відповідає встановленим платежем виходячи з середнього курсу продажу долара США в банках України, визначеного на веб-еайті https://minfin.com.ua/currcncy/banks/ на момент підписання Акту прийому-передачі наданої правової допомоги. «Клієнтом» на користь «АСЛ» має бути сплачено вартість наданої правової допомоги в розмірі 1200 (одна тисяча двісті доларів США), то у національній валюті складає - 48 402 (сорок вісім тисяч чотириста дві) гри 00 коп та 1715 (одна тисяча сімсот п`ятнадцять) грн 00 коп фактичних витрат. Всього «Клієнтом» на користь «АСЛ» має бузи сплачено 50 117 (п`ятдесят тисяч сто сімнадцять) грн 00 коп.

4) звіт про надану правову допомогу від 07.02.2023 р., за яким Адвокатське об`єднання «АС Лігал» у період з 03.10.2022 р. по 07.02.2023 р. виконало наступні дії з надання правової допомоги ОСОБА_1 у відповідності до Договору про надання правової допомоги № 67-2 від 17.06.2022 р., зокрема, підготовка та написання позовної заяви, в тому числі аналіз актуальної судової практики 4 год., поїздка в Одеській окружний адміністративний суд для уточнення стану розгляду справи № 420/15169/22 0,30 хв., складання та подання заяви про усунення недоліків позовної заяви у справі № 420/15169/22- 0,30 хв., складання та подання заяви про долученім доказів до матеріалів справи № 420/15169/22- 0,30 хв., складання та подання заперечень щодо клопотання про залишення позову без розгляду у справі № 420/15169/22 1,0 год., складання та подання відповіді на відзив на позовну заяву у справі № 420/15169/22- 3,0 год., складання та подання заперечень проти розгляду справи за правилами опрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у справі № 420/15169/22- 1,0 год., участь у судовому засіданні, яке в подальшому було відкладено 0,30 хв., підготовка до підготовчого засідання та участь у підготовчому судовому засіданні 0,30 хв., комунікація з Одеським окружним адміністративним судом 0,15 хв., складання та подання клопотання про розгляд судового засідання без участі представника Позивача, участь у судовому засіданні, яке в подальшому було відкладено 1 год. 30 хв., складання та подання письмових пояснень щодо виконання Позивачем всіх умов, необхідних для задоволення позовних вимог про зобов`язання Відповідача вчинити певні дії у справі № 420/15169/22 - 0,30 хв., складання клопотання про стягнення витрат на правову допомогу у справі № 420/15169/22 1,0 год., всього 15 годин. Витрати - Кур`єрські відправлення у справі - 1026,00 грн., транспортні витрати - 689,00 грн., всього - 1715,00 грн.

У постанові Верховного Суду від 02 червня 2022 року по справі №160/6899/20 викладено правову позицію, згідно якої визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Отже, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі " Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі " Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" (заява № 19336/04) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При цьому, суд враховує, що у постанові Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 640/2076/19 зазначено, що КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено, безвідносно до наявності в матеріалах справи відповідних платіжних документів. Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 у справі № 280/2635/20 і постанові Верховного Суду від 15.04.2021 у справі № 160/6899/20.

Разом з тим, у контексті викладеного та з метою надання оцінки витратам адвоката у розрізі їх неминучості та необхідності, суд вважає, що такі витрати, як поїздка в Одеській окружний адміністративний суд для уточнення стану розгляду справи (0,30 хв), комунікація з Одеським окружним адміністративним судом (0,15 хв.) свідчить, що такі витрати не могли вважатися необхідними, а тому не підлягають відшкодуванню.

Також суд не може вважати обґрунтованими витрати, пов`язані зі складанням заяви про усунення недоліків позовної заяви, заяви про долученім доказів до матеріалів справи, заперечень проти розгляду справи за правилами опрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у справі, клопотання про стягнення витрат на правову допомогу у справі, оскільки підготовка вказаних документів не вимагає надмірного обсягу юридичної і технічної роботи, що ставить під сумнів необхідність витрачання загалом більше, як 3 години адвокатом для їх підготовку,

Суд зазначає, що витрати, пов`язані з підготовкою та написанням позовної заяви, відповіді на відзив, в тому числі аналіз актуальної судової практики, складання та подання письмових пояснень щодо виконання позивачем всіх умов, необхідних для задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача вчинити певні дії у справі, є такими, що не об`єктивними у кількості витраченого часу з урахуванням того, що спірні питання у справі, були предметом неодноразового розгляду Верховного Суду з приводу застосування норм матеріального права, відтак дана адміністративна справа не складною та не потребує великого обсягу юридичного опрацювання.

Щодо витрат, пов`язаних з кур`єрськими відправлення у справі та транспортними витрати на загальну суму 1 715,00 грн., то вказані витрати не підлягають відшкодуванню, оскільки відсутні документальні докази їх понесення адвокатом.

Відтак, надавши оцінку відповідності суті послуг, витраченого адвокатом часу критеріям розумності та неминучості, та враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок відповідача в розмірі 10 000,00 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради (65082, м. Одеса, вул. Гоголя, буд. 10, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради щодо відмови у видачі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) будівельного паспорту забудови земельної ділянки з кадастровим номером :20:028:0010 за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з невідповідністю намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, а саме Генеральному плану та зонінгу;

Зобов`язати Департамент архітектури та містобудування Одеської міської ради повторно, з урахуванням висновків суду, що наведені у даному рішенні, розглянути заяву ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) від 17.02.2022 р. на видачу будівельного паспорту забудови земельної ділянки з кадастровим номером :20:028:0010, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 496,20 (чотириста дев`яносто шість ) грн 20 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 ( десять тисяч) грн 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.А. Дубровна