Справа № 420/449/23
Суддя: Лебедєва Г.В.
Дата ухвалення: 2023-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/449/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лебедєвої Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Згіблової Оксани Олексіївни, Державного бюро розслідувань про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі - позивач) до начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Згіблової Оксани Олексіївни (надалі відповідач 1) Державного бюро розслідувань (надалі відповідач 2) про:

- визнання протиправною бездіяльності начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Згіблової Оксани Олексіївни по ненаданню інформації згідно запиту ОСОБА_1 від 26 грудня 2022 року;

- зобов`язання Державного бюро розслідувань надати копію табелю обліку робочого часу за лютий березень 2022 року щодо ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що звернувся із запитом на інформацію до Державного бюро розслідувань, у якому просив надати на адресу електронної пошти копію табелю обліку робочого часу за лютий березень 2022 року ОСОБА_2 . Позивач отримав повідомлення, підписане начальником відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Оксаною Згібловою, у якому повідомлялось, що нормативно- правовими актами та внутрішньо організаційно-розпорядчими документами для категорії посади, яку обіймає ОСОБА_2 , не передбачено ведення табелю обліку робочого часу. Позивач оцінює бездіяльність відповідача, як умисне зловживанням правом, а тому звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою від 10.01.2023 року Одеський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 420/449/23 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст. 262 КАС України.

Ухвалою від 20.02.2023 року суд відмовив у задоволенні клопотання представника Державного бюро розслідувань про здійснення розгляду справи №420/449/23, за правилами загального позовного провадження.

До канцелярії Одеського окружного адміністративного суду від відповідача Державного бюро розслідувань надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову відповідач зазначив, що на адресу ДБР надійшов запит на інформацію від ОСОБА_1 у якому позивач просив надати копію табелю обліку робочого часу за лютий березень 2022 року щодо ОСОБА_2 . Зазначений запит розглянуто ДБР в межах, визначених Законом України «Про доступ до публічної інформації» та листом за №429ПІ/10-16-06-442/22 від 30.12.2022 року ОСОБА_1 повідомлено, що нормативно-правовими актами та внутрішніми організаційно-розпорядчими документами для категорії посад, яку обіймає ОСОБА_2 , не передбачено ведення Табелю обліку робочого часу. Позивач оскаржує відмову у наданні запитуваної ним інформації з огляду на відсутність, на його думку, підстав для такої відмови, передбаченої Законом України «Про доступ до публічної інформації». Крім того, мотивуючи позовні вимоги в частині зобов`язання ДБР надати табель обліку робочого часу за лютий березень 2022 року щодо ОСОБА_2 , позивач наводить свої міркування з приводу наявності такого документа, керуючись нормативними актами, що регулюють облік робочого часу працівників, а саме державних службовців, для здійснення нарахування та виплати їм заробітної плати. Однак, ОСОБА_2 займає посаду директора ДБР, яка не є посадою державної служби, а є посадою керівного начальницького складу, а отже відповідно до займаної посади директор ДБР ОСОБА_2 проходить службу в указаному правоохоронному органі.

До канцелярії Одеського окружного адміністративного суду від позивача надійшли міркування на відзив в яких зазначено що ОСОБА_3 , яка підписала відзив на позовну заяву, не підтвердила свої повноваження представляти інтереси відповідачів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 26 грудня 2022 року звернувся із запитом на інформацію до Державного бюро розслідувань, у якому просив надати на адресу електронної пошти копію табелю обліку робочого часу за лютий березень 2022 року ОСОБА_2 .

Листом за №429ПІ/10-16-06-442/22 від 30.12.2022 року відповідач надав відповідь на запит позивача та повідомив, що нормативно правовими актами та внутрішніми організаційно-розпорядчими документами для категорії посади, яку обіймає ОСОБА_2 , не передбачено ведення табелю обліку робочого часу.

Не погоджуючись з правомірністю отриманої відмови, позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 року №2939-VI (далі - Закон № 2939-VI).

За змістом ст. 1 Закону № 2939-VІ публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом; публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Отже, визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона по своїй суті є заздалегідь готовим зафіксованим на певному носії продуктом, отриманим або створеним виключно суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків та володіти яким у подальшому може будь-який розпорядник публічної інформації, навіть якщо він не є суб`єктом владних повноважень.

Згідно зі ст. 3 Закону № 2939-VІ право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону № 2939-VІ доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно ч. 5 ст. 6 Закону № 2939-VІ не може бути обмежено доступ до інформації про складання, розгляд і затвердження бюджетів, кошторисів розпорядників бюджетних коштів та плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів, а також їх виконання за розписами, бюджетними програмами та видатками (крім таємних видатків відповідно до статті 31 Бюджетного кодексу України), взяття розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів бюджетних зобов`язань або здійснення розпорядження бюджетними коштами у будь-який інший спосіб, планування, формування, здійснення та виконання закупівлі товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти, у тому числі оборонних закупівель (крім випадків, якщо окрема інформація про закупівлі товарів, робіт і послуг становить державну таємницю відповідно до Закону України "Про державну таємницю"), володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно (крім випадків, передбачених частиною другою статті 23 Закону України "Про основи національного спротиву"). Не може бути також обмежено доступ до інформації про наявність у фізичних осіб податкового боргу. Не підлягає обмеженню також доступ до інформації про стан і результати перевірок та службових розслідувань фактів порушень, допущених у сферах діяльності, зазначених у цій частині. Доступ до зазначеної інформації забезпечується розпорядниками інформації відповідно до положень статті 5 цього Закону.

При цьому, обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.(ч. 8 ст. 6 Закону № 2939-VІ)

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону № 2939-VІ розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів.

Частиною 2, 3 ст. 13 Закону № 2939-VІ встановлено, що до розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють:

1)інформацією про стан довкілля;

2)інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту;

3)інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян;

4)іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

На розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини першої та в частині другій цієї статті, юридичних осіб публічного права з числа розпорядників інформації, визначених у пункті 5 частини першої цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині надання відповідної інформації за запитами.

Положеннями ст. 19 Закону № 2939-VI визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Відповідно до ст. 22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4)не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Судом з`ясовано, що позивач звернувся до відповідача із запитом про надання інформації в порядку визначену Законом України «Про доступ до публічної інформації». Вказаний запит спрямований на отримання копії табелю обліку робочого часу за лютий березень 2022 року щодо ОСОБА_2 , а саме документа, який має нормативно визначену форму та реквізити з інформацією, що посвідчує факти, які здатні спричинити наслідки правового характеру бути підставою для нарахування заробітної плати.

Зазначений запит розглянуто ДБР в межах, визначених Законом України «Про доступ до публічної інформації», та листом за №429ПІ/10-16-06-442/22 від 30.12.2022 року ОСОБА_1 повідомлено, що нормативно-правовими актами та внутрішніми організаційно-розпорядчими документами для категорії посади, яку обіймає ОСОБА_2 , не передбачено ведення Табелю обліку робочого часу.

Позивач оскаржує відмову у наданні запитуваної ним інформації з огляду на відсутність, на його думку, підстав для такої відмови, передбаченої Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Зокрема, як вбачається із тексту запиту ОСОБА_1 від 26.12.2022 та обґрунтування його адміністративного позову, зазначений запит спрямований на отримання копії Табелю обліку робочого часу за лютий - березень 2022 року щодо ОСОБА_2 , а саме документа, який має нормативно- визначену форму та реквізити з інформацією, що посвідчує факти, які здатні спричинити наслідки правового характеру - бути підставою для нарахування заробітної плати.

Ведення табельного обліку робочого часу на підприємствах, в установах і організаціях регламентується наказом Державного комітету статистики України від 05.12.2008 № 489 «Про затвердження типових форм первинної - облікової документації зі статистики праці».

Зазначеним наказом затверджено типову форму № 5 «Табель обліку використання робочого часу», в якій фактично й ведеться облік робочого часу, що носить рекомендаційний характер і складається із мінімальної кількості показників, необхідних для заповнення форм: державних статистичних спостережень. При необхідності форму можна доповниш іншими: показниками, необхідними: для обліку на підприємстві.

Можливе застосовування обліку робочого часу і у іншій формі але при цьому обов`язковим є наявність первинного обліку показників щодо використання робочого часу, явок та неявок працівників, які визначено формами державних статистичних спостережень з праці (лист Держстату від і 2.01.2012 М» 9/4-10/9).

Табель обліку робочого часу це підстава для нарахування працівникам заробітної штати, допомоги по тимчасовій непрацездатності, сум за період щорічних відпусток, інших виплат.

В той же час, відповідно до статті 14 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» до працівників ДБР належать особи рядового і начальницького склад), державні службовці та особи, які уклали трудовий договір (контракт) із ДБР.

Трудові відносини працівників ДБР регулюються цим Законом (у частині переведення працівників Державного бюро розслідувань на нижчі або рівнозначні посади та звільнення осіб рядового та начальницького складу), законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами). На державних службовців ДБР поширюється дія Закону України «Про державну службу». Посада: державних службовців ДБР відносяться до відповідних категорій посад державної служби в порядку, встановленому законодавством.

Порядок проходження служби особами рядового та начальницького складу ДБР визначається цим Законом, Положенням про проходження служби особами рядового та начальницького складу ДБР, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2020 №743, а також іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 14 Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу ДБР, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2020 № 743, особи рядового та начальницького складу вважаються такими, що виконують обов`язки служби:

1) на території органів системи Державного бюро розслідувань або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені правилами внутрішнього розпорядку (розкладом занять);

2) під час прямування на службу або із служби, службових поїздок, відряджень, повернення до місця служби;

3) під час перебування поза місцем розташування органів системи Державного бюро розслідувань, якщо під час такого перебування вони виконують свої обов`язки або відряджені (направлені) за наказом (розпорядженням) Директора Державного бюро розслідувань (директора територіального управління Державного бюро розслідувань, керівника органу системи Державного бюро розслідувань).

Грошове забезпечення та оплата праці працівників ДБР встановлено статтею 20 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», відповідно до якої на осіб рядового і начальницького складу ДБР поширюються умови грошового забезпечення, передбачені для працівників Національної поліції, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Умови оплати праці працівників ДБР, які є державними службовцями, визначаються законодавством про державну службу з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Умови оплати праці осіб, які працюють у ДБР за трудовими договорами, встановлюються Кабінетом Міністрів України,

Слід звернути увагу, що грошове забезпечення заробітною платою не вважається і відносини, у яких перебувають особи рядового та начальницького складу ДБР розглядаються не як трудові, а як проходження служби.

Виплата грошового забезпечення за займаними посадами зберігається за час відряджень, а також надання оплачуваних відповідно до чинного законодавства України відпусток та за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах.

Ураховуючи зазначені відмінності в оплаті праці та грошовому забезпеченні працівників ДБР в залежності від категорії посади, облік їх робочого часу та проходження служби також відрізняються.

Так, відповідно до пункту 8 частини першої статті 12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», наказу Державного комітету статистики України від 05.12.2008 № 489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці» та з метою забезпечення належного обліку робочого часу працівників (крім осіб рядового і начальницького складу) центрального апарату та територіальних управлінь ДБР наказом ДБР № 634 від 08.12.2022 «Про організацію обліку робочого часу працівників (крім осіб рядового і начальницького складу) центрального апарату/територіальних управлінь ДБР затверджено форму Табеля обліку використання робочого часу.

Станом на запитуваний позивачем період діяв наказ ДБР від 10.06.2020 № 266, який містив аналогічні положення.

Як вбачається з вказаного наказу, на категорію посад рядового і начальницького складу облік використання робочого часу у формі табелювання не розповсюджується.

Так, Указом Президента України від 31.12.2021 року №691/2021 ОСОБА_2 призначено на посаду Директора ДБР.

Посада «Директора ДБР» не є посадою державної служби, а є посадою керівного начальницького складу, а отже відповідно до займаної посади, Директор ДБР ОСОБА_2 проходить службу в указаному правоохоронному органі.

Наразі для категорій, посад рядового та начальницького складу у ДБР діє Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу ДБР, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2020 № 743, Правила внутрішнього трудового розпорядку для осіб рядового та начальницького складу центрального апарату ДБР, затверджені Наказом ДБР від 15.12.2020 № 839 та наказ ДБР від 04.03.2022 № 124 «Про деякі питання організації нарахування та виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу центрального апарату та територіальних управлінь ДБР».

Станом на лютий - березень 2022 року діяла Інструкція про механізм реалізації та застосування норм законодавства щодо грошового забезпечення осіб рядового ї начальницького складу ДБР, порядок та умови його виплати, затверджена наказом ДБР від 21.09.2020- №516 (зі змінами). Пунктом 19 згаданої Інструкції з метою організації обліку проходження служби особами рядового і начальницького складу ДБР, керівниками самостійних структурних підрозділів ДБР передбачено подання до фінансового підрозділу ДБР відомостей про проходження служби особами рядового і начальницького складу ДБР (згідно форми затвердженої наказом ДБР).

Отже, позивач помилково ототожнює трудові відносини працівників ДБР, що регулюються Законом України «Про Державне бюро розслідувань», законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами) з проходженням особами рядового та начальницького складу служби в ДБР, що крім зазначеного Закону врегульовано Положенням про проходження служби особами рядового та начальницького складу ДБР, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2020 № 743 та іншими спеціальними нормативно- правовими актами.

Однак, позивач у запиті просив надати йому саме табель обліку використання робочого часу за лютий березень 2022 року стосовно Директора ДБР ОСОБА_2 , який затверджено в ДБР з урахуванням рекомендованої типової форми такого табелю, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 05.12.2008 №489, який взагалі не існує.

Крім того, доступ до документів з відомостями щодо проходження служби особами рядового і начальницького складу правоохоронного органу, на переконання суду, відповідає інтересам національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку та має на меті попередження настання будь-яких негативних наслідків для таких інтересів.

При цьому, суд вважає, що неконтрольоване розголошення відомостей та документів щодо проходження служби особами рядового і начальницького складу правоохоронних органів може завдати істотної шкоди інтересам національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку.

Більш того, суд зауважує, що в тексті позовної заяви відсутнє будь-яке обґрунтування наявності суспільного інтересу щодо запитуваної інформації, а також відсутнє будь-яке обґрунтування наявного наміру позивача отримати спірну інформацію відносно посадової особи правоохоронного органу та наміру її подальшого використання.

З урахуванням вищевикладеного суд робить висновок, що ДБР на запит ОСОБА_1 від 26.12.2022 в межах Закону України «Про доступ до публічної інформації» надано цілком обґрунтовану відповідь про те, що нормативно-правовими актами та внутрішніми організаційно - розпорядчими документами для категорії посади, яку обіймає ОСОБА_2 - не передбачено ведення табелю обліку робочого часу.

Щодо посилання позивача на те що, відзив подано неналежним представником відповідача, суд зазначає таке.

На підтвердження своїх повноважень представником відповідача надано суду фотокопію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадського формувань, відповідно до якої ОСОБА_3 має повноваження: вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори тощо (підписант діє виключно в судах України без окремого доручення (самопредстаництво), з усіма правами та обов`язками сторони та третьої особи в т.ч. подання процесуальних документів, оскарження судових рішень, посвідчення копій.

Відповідно до ч. 3 ст. 55 КАС України, юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.

Враховуючи, що відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадського формувань, ОСОБА_4 має право на самопредставництво юридичної особи Державного бюро розслідувань, з усіма правами та обов`язками сторони та третьої особи, в т.ч. подання процесуальних документів, суд доходить висновку, що відзив на позовну заяву поданий уповноваженою особою.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Під час звернення з даним позовом до суду, позивач судовий збір не сплачував на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір, а відтак судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Згіблової Оксани Олексіївни, Державного бюро розслідувань про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 13.03.2023 року.

Суддя Г. В. Лебедєва

.