Справа № 148/337/23
Суддя: Штифурко Л. А.
Дата ухвалення: 2023-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 148/337/23
Провадження №2-а/148/6/23
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року Тульчинський районний суд Вінницької області

в складі: судді Штифурко Л.А.

секретаря Лиженко Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про визнання незаконною, скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з вказаним вище позовом. В обгрунтування позовних вимог послався на те, що 14.02.2023 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 винесена постанова № 190 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210-1 КУпАП та накладено штраф в розмірі 3400 грн. Підставою для винесення вказаної постанови стало те, що він, будучи належним чином повідомлений про необхідність 11.02.2023 на 07:30 год. прибути до ІНФОРМАЦІЯ_1 , нібито проігнорував даний виклик та у зазначену дату, не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_1 , чим порушив абз. 2 ч. 10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Позивач вважає оскаржувану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення- закриттю, з наступних підстав. Йому не було вручено копії протоколу про адміністративне правопорушення, а також не було повідомлено про місце, дату та час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Крім того, оскаржувана постанова прийнята відповідачем внаслідок неправильного трактування ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та ст. 64 Конституції України. Так, відповідачем проігноровано, що позивач належить до релігійної організації "Релігійний центр Свідків Єгови в Україні», віровчення якої не допускає користування зброєю, та не враховано даної обставини при винесенні постанови, як і не надано відповіді на його заяву від 09.02.2023 про заміну військової служби під час мобілізації альтернативною (невійськовою).
Оскільки позивач не був проінформований про дату, час та місце розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП, не пізніше ніж за три дні до моменту розгляду справи, відповідач порушив право позивача на захист внаслідок надання недостатнього часу для підготовки до розгляду справи, а тому постанова за справою про адміністративне правопорушення є неправомірною.
За таких обставин позивач просить постанову № 190 від 14.02.2023, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 , про накладення на нього адміністративного стягнення за ч.2 ст. 210-1 КУпАП визнати незаконно і скасувати, провадження у справі закрити, вирішити питання щодо судових витрат.
В судовому засіданні позивач та його представник, адвокат Кравець В.А., позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.
Позивач суду пояснив, що 07.02.2023 йому вручили повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 на 07:30 год. 11.02.2023. На вказану дату та час він з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак відмовився відправлятися до військової частини НОМЕР_1 , оскільки належить до релігійної організації "Релігійний центр Свідків Єгови в Україні», віровчення якої не допускає користування зброєю. З огляду на вказну обставину, він 09.02.2023 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із письмовою заявою про заміну військової служби під час мобілізації альтернативною (невійськовою). Однак відповіді на свою заяву він не отримав. Натомість його повідомили, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення, та надали повідомлення про виклик на 09:40 год. 14.02.2023 на співбесіду до юриста. Ні копії протоколу проадміністративне правопорушення, ні повістки про виклик на розгляд справи щодо притягнення його до адміністративної відповідальності, йому вручено не було.
14.02.2023 о 09:40 год. від прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 на співбесіду до юриста, де просидів декілька годин. Після чого юрист йому повідомив, що начальника ОСОБА_2 , на місці немає і що йому необхідно зявитися наступного дня. Про те, що цього дня відносно нього розглядалася справа про адміністративне правопорушення він не знав, ніяких пояснень нікому не надавав. Наступного дня, 15.02.2023, він зяився знову до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де йому вручили постанову про накладення стягнення. Просив позов задовольнити.
Представник позивача, адвокат Кравець В.А., зазначила, що оскаржувана постанова винесена з порушенням процесуального порядку розгляду справи, встановленого КУпАП. Розгляд справи проведено у відсутність позивача, без належного повідомлення про час та місце розгляду справи, без зясування та врахування всіх обставин, зокрема тієї, що її довіритель є членом релігійної організації "Релігійний центр Свідків Єгови в Україні», віровчення якої не допускає користування зброєю. Вказані обставини позбавили позивача скористатися правовою допомогою, правами передбаченими ст. 268 КУпАП. При цьому наголосила, що вдіповідно до практики Європейського суду з прав людини будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатися за процедурою, визначеною законодавством для кримінальних правопорушень, в тому числі із забезпеченням особі права на захист. Просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також ОСОБА_2 , який є начальником даного органу, та визначений позивачем, як співідповідач в даній справі, в судове засідання не зявились. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. За підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність представників центру. Також 09.03.2023 за його підписом від центру до суду надійшов відзив на позов, в якому зазначається про те, що позов ОСОБА_1 є безпідставним та необґрунтованим.
Так, 10.11.2022 позивач пройшов медичний огляд та військово-лікарською комісію при ІНФОРМАЦІЯ_5 був визнаний придатним до військової служби, що підтверджується довідкою військово-лікарською комісії. Встановивши, що позивач є придатним до військової служби, не має права на відстрочку, 07.02.2023 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 посадовими особами центру комплектування була вручена позивачу повістка з вимогою з`явитись 11.02.2023 о 7:30 годині до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 , для проходження військової служби по мобілізації в складі команди НОМЕР_1 , що підтверджується розпискою про отримання повістки з підписом позивача. Натомість позивач, діючи в порушення вимог ст.65 Конституції України, ст.1,39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.1, ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» №69-2022 від 24.02.2022, нехтуючи конституційним обов`язком громадянина України, спрямованим на захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, військовим обов`язком громадянина України проходження військової служби, в особливий період, за відсутності підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, не виконав вимоги ІНФОРМАЦІЯ_2 , не з`явившись по повістці 11.02.2023, у зв`язку з чим, не був призваний на військову службу по мобілізації, що підтверджується рапортом начальника мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 та поіменним списком резервістів, які відправлені ІНФОРМАЦІЯ_5 в складі команди НОМЕР_1 .
З метою притягнення до адміністративної відповідальності, 12.02.2023 начальником відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу ІНФОРМАЦІЯ_2 , капітаном ОСОБА_3 , складено протокол № 181 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП. Позивачу було доведено зміст протоколу, а також статті 63 Конституції України та дату, час і місце розгляду адміністративної справи, про що він підписався у відповідній частині протоколу. Окрім цього, від пояснень позивач відмовився, що підтверджується підписом позивача у протоколі. Таким чином, представник відповідача вважає, що не відповідають дійсності твердження позивача у позовній заяві про те, що йому не було повідомлено про дату, час і місце розгляду справи.
14.02.2023 за результатами розгляду справи № 181 про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ознаками ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, в кабінеті № НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , підполковником ОСОБА_4 , винесено постанову № 190, відповідно до якої на позивача було накладено штраф у розмірі 3400,00 гривень. Позивач отримав копію постанови № 190, про що підписався в постанові.
Перелік підстав, через які військовозобов`язані не можуть бути призвані на військову службу по мобілізації визначено в ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Цей перелік є вичерпним. Неможливість проходження військової служби з релігійних переконань у цьому переліку відсутня. Тому релігійні переконання не є пом`якшуючою обставиною або обставиною, що виключає адміністративну відповідальність позивача. З огляду на що просить в позові відмовити.
У відповідності до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином про дату, час і місце цього засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.
Вислухавши позивача, його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши представлені сторонами докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Так, згідно копії постанови за справою про адміністративне правопорушення № 190 від 14.02.2023, винесеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 , судом встановлено, що до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 3400 грн. у звязку з вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП. Так, військовозобов`язаний громадянин ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлений, про необхідність 11.02.2023 на 07:30 год., прибути до ІНФОРМАЦІЯ_1 , проігнорував даний виклик, та у зазначену дату, не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_1 , чим порушив абз. 2 ч. 10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Також судом встановлено, що 09.02.2023 ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про заміну йому військового обовязку під час мобілізації в умовах воєнного стану альтернативною (невійськовою) службою, оскільки він є членом релігійної організації "Релігійний центр Свідків Єгови в Україні», що унеможливлює виконання ним військового обов`язку (а.с. 10).
Згідно копії довідки № 5448 від 11.11.2022, виданою головою Керівного комітету Релігійної організації "Релігійний центр Свідків Єгови в Україні», ОСОБА_1 призначений 12.01.2020 на посаду священнослужителя старійшиною (єпископом) збору (а.с. 11).
З копії повідомлення № 1165 військовозобов`язаному ОСОБА_1 о 09:30 год. 14.02.2023 призначається співбесіда юриста (а.с. 12).
Згідно копії протоколу про адміністративне правопорушення № 181 від 12.02.2023, складеного начальником відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу капітаном ОСОБА_3 , ОСОБА_1 11.02.2023 на 07:30 год. не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим порушив абз. 2 ч. 10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.210-1 КУпАП.Повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться в каб. № 21 ІНФОРМАЦІЯ_2 о 09:30 год. 14.02.2023 (а.с. 45).
З копії розписки №1423 встановлено, що 07.02.2023 ОСОБА_1 отримав повістку на його ім`я про виклик о 07:30 год. 11.02.2023, команда А 4689 (а.с. 47).
Згідно копії рапорту начальника мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 12.02.2023 військовозобов`язаний ОСОБА_1 , який був зарахований до складу команди НОМЕР_1 , у день відправки 11.02.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився (а.с. 48).
Вирішуючи даний спір, суд виходить із такого.
Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Частиною 1 статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Частиною 3 статті 22 Закону України „Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" передбачено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).
Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно статті 235 Кодексу України про адміністративні правопорушення Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
За приписами частини першої статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право:
знайомитися з матеріалами справи; давати пояснення, подавати докази; заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи; виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Згідно до ч.1 ст. 277-2 КУпАП, повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.
Відповідно до ч.1 ст. 277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи. Частино 2 ст. 277 КУпАП не передбачені спеціальні строки розгляду справ про правопорушення передбачені ст. 210-1 КУпАП.
Аналіз наведених вище правових норм, дає можливість дійти висновку, що про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення за частиною 2статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення особа повідомляється не пізніше як за три доби до дати розгляду справи. У процесі розгляду справи особа, яка притягується до адміністративної відповідальності має право користуватися правами передбаченими статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
При цьому, обов`язок повідомляти особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа. Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення.
Суд враховує, що особі, до якої застосовується адміністративна санкція, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо.
Для вирішення питання правомірності притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до статті 210-1 КУпАП встановленню підлягають наступні обставини: чи вчинені особою відповідні дії (бездіяльність), що становлять об`єктивну сторону вказаного правопорушення та стали підставою для прийняття рішення про притягнення до адміністративної відповідальності.
З аналізу досліджених в ході судового розгляду доказів суд доходить висновку, що при притягненні ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності вищевказаних вимог закону дотримано не було. Так, відповідачем, як субєктом владних повноважень, суду беззаперечно не доведено, що позивач був завчасно повідомлений за три доби до дати розгляду справи відносно нього. Адже, як встановлено з повідомлення № 1165, позивачу необхідно було зявитися на співбесіду до юриста, а не на розгляд справи відносно нього. Крім того, згідно даного повідомлення не вбачається, коли саме воно отримано ОСОБА_6 . Посилання відповідача на те, що про дату час місце розгляду справи позивачеві було відомо із протоколу про адміністративне правопорушення, який нібито був доведений до його відома, суд вважає безпідставними, адже даний протокол складено 12.02.2023, тобто менш ніж за три доби до дати розгляду справи. Крім того, як ствердив позивач в судовому засіданні, даний протокол не складався при ньому та його копія йому не вручалась. На спростування даних доводів відповідачем доказів не надано. Сумнівними, на переконання суду, є доводи відповідача про те, що справа відносно ОСОБА_5 була розглянута 14.02.2023 в його присутності, про що свідчить факт підписання даної постанови позивачем та її вручення саме 14.02.2023 (а.с 51). Адже, з представленої позивачем копії постанови, яка була йому вручена, в ній відсутня дата її отримання та підпис позивача (а.с. 9).
Крім того, дослідження змісту оскаржуваної постанови дає підстави зробити висновок, що доказів вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 210-1 КУпАП, відповідачем не зібрано, про що свідчить відсутність у постанові №190 від 14.02.2023 посилань на будь-які з них (пояснення свідків, акт про неявки позивача 11.02.2023, фото- чи відеозапис тощо). Рапорт відповідальної особи за відправку команди НОМЕР_1 , на переконання суду, не може розцінюватись, як підтвердження неявки позивача, адже складений лише 12.03.2023, тобто не в день, коли ймовірно правопорушення мало місце.
Одного лише опису у оскарженій постанові адміністративного правопорушення недостатньо для доведення факту його вчинення.
З огляду на вище викладене, суд доходить висновку, що постанова №190 від 14.02.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності винесена з порушенням норм чинного законодавства, є неправомірною, жодних доказів, які б безперечно підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення до неї не додано, а тому констатація факту вчинення ним адміністративного правопорушення в постанові є припущеннями, яке на доказах не грунтується.
Доводи позивача є обгрунтованими, такими, що знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, відповідачем на їх спростування не надано належних та допустимих доказів.
Статтею 62 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь та кожна людина вважається невинною доти, поки її вину не доведено згідно з законом.
Згідно ч.1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до п.3 ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Тому суд доходить висновку, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, а позов ОСОБА_1 - задоволенню в частині вимог до ІНФОРМАЦІЯ_1 з огляду на таке.
Статтею 46 КАС України встановлено, що сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.
Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).
Так, як зазначено у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі № 742/2298/17 від 17.09.2020, належним відповідачем у справах про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення є орган який таке стягнення застосував, а не конкретна посадова особа вказаного органу.
Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Згідно ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
На переконання суду, системний аналіз зазначених правових норм дає підстави вважати, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбаченого ч. 1 ст. 210-1 КУпАП, працівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки діють від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а отже не можуть виступати відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний ІНФОРМАЦІЯ_6 .
А тому начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 не може виступати самостійним відповідачем у даній справі, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, яким в даному випадку є ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Відповідно до постанови Верховного суду від 26.12.2019 справа №724/716/16-а, суд за результатами розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов в частині вимог до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір в сумі 536,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, який є суб`єктом владних повноважень.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 77, 90, 139, 242-246, 286 КАС України, статтями 247, 268, 279 , 280, 293 КУпАП, суд,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконною, скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити.
Постанову № 190 від 14.02.2023, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 , про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.2 ст. 210-1 КУпАП визнати незаконно і скасувати, закривши провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Позов в частині вимог до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 536,80 грн. судового збору.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення судового рішення.
Повне рішення виготовлено 16.03.2023.

Суддя Л.А. Штифурко