Справа № 620/4464/22
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2023-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/4464/22 Головуючий у 1-й інстанції: Клопот С.Л.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26.09.2022 у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладання штрафу, -

В С Т А Н О В И В:

ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладання штрафу № 329630 від 22.06.2022.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 26.09.2022 позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Державна служба України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Чернігівській області звернулася до Шостого апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 15.02.2022 посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Чернігівській області на а/д М-01 Київ -Чернігів- Нові Яриловичі проведена рейдова перевірка транспортного засобу марки Мерседес, ДНЗ НОМЕР_1 .

Під час проведення перевірки водієм транспортного засобу перевіряючим особам надані наступні документи: подорожній лист автобусу № 033055, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, посвідчення водія, протокол повірки та адаптації тахографа до транспортного засобу.

В ході перевірки було встановлено власника транспортного засобу.

Також, під час проведення перевірки встановлено, що розмір шин зазначених у адаптації тахографа не відповідає розміру шин встановлених на автобусі.

За результатами перевірки посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Чернігівській області було складено акт № 322836 від 15.02.2022.

Надалі, 22.06.2022, відповідачем було прийнято Постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 329630, в якій зазначено, що позивач здійснював перевезення за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» № 2344-III від 05.04.2001. Постановлено стягнути з позивача адміністративно-господарський штраф у розмірі 17 000 грн.

Вважаючи постанову від 22.06.2022 № 329630 протиправною та такою, що підлягає скасуванню, ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідач протиправно наклав на позивача штраф у сумі 17 000 грн., оскільки на момент здійснення рейдової перевірки водій мав при собі всі необхідні документи для здійснення перевезення, що передбачені ст. 39 ЗУ «Про автомобільний транспорт». При цьому, суд першої інстанції зазначив про те, що наявність тахо-шайби з тахографа та бланку підтвердження діяльності, який надавався відповідачеві до прийняття ним оскаржуваної постанови про накладання штрафу № 329630 від 22.06.2022, підтверджує безпідставність висновків останнього щодо наявності підстав для винесення такої постанови.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Зокрема, апелянт зазначає, оскільки під час проведення перевірки посадовими особами контролюючого органу встановлено, що позивач здійснював перевезення за відсутності документів, визначених статтею 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» № 2344-III від 05.04.2001, а саме: перевізник не забезпечив водія оформленим протоколом перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, відсутня картка водія, а тому оскаржувана постанова є правомірною. При цьому, апелянт наголошує на тому, що під час огляду наданих для перевірки документів встановлено невідповідність розміру шин автобусу параметрам, зазначеним у протоколі перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Закону України «Про автомобільний транспорт» № 2344-III від 05.04.2001 (далі - Закон № 2344-III), Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 24.06.2010 № 385, яким затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті (далі - Інструкція № 385), Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженим наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340 (далі - Положення № 340).

Статтею 3 Закону № 2344-III передбачено, що цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Відповідно до статті 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Також, статтею 1 вказаного Закону визначено, що послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами і за договірних умовах із замовником послуги за плату.

Згідно статті 6 Закону № 2344-III державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначає Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі - Порядок № 1567).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Згідно з пунктом 3 Порядку №1567 органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансінспекція, її територіальні органи.

Пунктом 4 Порядку № 1567 регламентовано, що контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Пунктом 21 Порядку № 1567 встановлено, що у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Відповідно до пункту 25 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Приписами пункту 26 Порядку №1567 визначено, що справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

Згідно пункту 27 Порядку №1567 у разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Перелік документів, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення, визначений статтею 39 Закону № 2344-III.

Частиною 1 статті 39 Закону № 2344-III встановлено, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Приписами частини 2 статті 39 Закону № 2344-III визначено документи для нерегулярних пасажирських перевезень:

- для автомобільного перевізника - ліцензія, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

- для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України.

Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктивною стороною складу господарського правопорушення, передбаченого абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-III є надання суб`єктом господарювання послуги з перевезення пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону. Суб`єктами відповідальності за статтею 60 Закону № 2344-III є автомобільні перевізники - суб`єкти господарювання, які надають послуги з перевезень пасажирів та вантажів.

Згідно з пунктом 1.2 Положення № 340 це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів га порядок його обліку.

Пунктом 6.1 вказаного Положення № 340 встановлено, що автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повного масою понад 3,5 тон повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Пунктом 1.3 Інструкції № 385 встановлено, що ця Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції № 385 адаптація тахографа до транспортного засобу - оновлення або підтвердження параметрів автомобільного транспортного засобу, що зберігаються у пам`яті тахографа, до яких залежно від типу тахографа належать: ідентифікаційний номер (VIN- код) та номерний знак (цифри та літери, нанесені на номерному знаку, - VRN) автомобільного транспортного засобу, розмір застосованих пневматичних шин, результати визначення константи тахографа k. характеристичного коефіцієнта автомобільного транспортного засобу w, ефективного кола шини 1, а також показники часу, пробігу, граничного значення швидкості, на яке налаштований обмежувач швидкості транспортного засобу (за наявності).

Термін «адаптація тахографа до транспортного засобу», за визначенням ЄУТР, - «калібрування»; контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв; тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.

Пунктами 3.3, 3.6 Інструкції № 385 встановлено, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом зокрема: своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом: має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу: заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа, у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом. Перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами, а також, наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа.

Відповідно до пункту 6.3 Положення № 340 водій, що керує транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3).

З аналізу наведених приписів законодавства слідує, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, повинен мати при собі заповнені тахокарти, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом, а у разі керування транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, водій веде індивідуальну контрольну книжку водія.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.02.2022 посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Чернігівській області на а/д М-01 Київ -Чернігів- Нові Яриловичі проведена рейдова перевірка транспортного засобу марки Мерседес, ДНЗ НОМЕР_1 .

При цьому, під час огляду наданих для перевірки документів, посадовими особами контролюючого органу встановлено невідповідність розміру шин автобусу параметрам, зазначеним у протоколі перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, що, відповідно до акту перевірки № 322836 від 15.02.2022, свідчить про незабезпечення водія оформленим протоколом перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу.

Щодо вказаних доводів апелянта колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3.3 Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:

- забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;

- своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;

- використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;

- має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР (994_016), або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;

- у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);

- у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Згідно із пунктом 2.1 Інструкції № 385, виробники транспортних засобів здійснюють установлення тахографів згідно з вимогами ЄУТР ( 994_016).

Відповідно до положень пункту 1.4 Інструкції № 385 ПСТ - це пункт сервісу тахографів, спеціально облаштовані виробничі ділянки для надання послуг щодо установлення та технічного обслуговування тахографів суб`єктами господарювання (резидентами України), що виконують передбачені ЄУТР ( 994 016 ) функції «майстерні або механіка» та внесені Мінінфраструктури як компетентним органом з виконання ЄУТР до переліку уповноважених суб`єктів господарювання.

Пунктом 2.2 Інструкції № 385 визначено, що ПСТ установлюють тахографи на транспортні засоби, що перебувають в експлуатації, та виконують роботи з технічного

обслуговування тахографів згідно із замовленнями перевізників відповідно до вимог ЄУТР ( 994_016 ), а також виробників тахографів та транспортних засобів.

Положеннями пункту 2.6 Інструкції № 385 визначено, що ПСТ виконують перевірку та адаптацію тахографів до транспортних засобів відповідно до вимог ЄУТР періодично кожні два роки, а також у разі:

- установлення або заміни тахографа;

- ремонту тахографа;

- зміни типу розмірів пневматичних шин автомобільного транспортного засобу;

- якщо під час технічного обслуговування або ремонту автомобільного транспортного засобу відбулося пошкодження таблички тахографа або пломб, накладених на його складові, під час установлення або адаптації або у разі зміни конструкції автотранспортного засобу, що може вплинути на роботу тахографа.

Так, згідно наявного в матеріалах справи протоколу перевірки та адаптації техографа до транспортного засобу НОМЕР_2 від 20.09.2021 (а.с. 8) вбачається, що розмір пневматичних шин транспортного засобу марки Мерседес, ДНЗ НОМЕР_1 відповідає фактичним значенням 195/75R16. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо невідповідності вищевказаних у протоколі параметрів шин дійсним параметрам, що, в свою чергу, дає підстави прийти до висновку про те, що наданий посадовими особами контролюючого органу для перевірки протокол перевірки та адаптації техографа до транспортного засобу НОМЕР_2 від 20.09.2021 є чинним.

Отже, на підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки наданий посадовими особами контролюючого органу для перевірки протокол перевірки та адаптації техографа до транспортного засобу НОМЕР_2 від 20.09.2021 є чинним, а тому висновки посадових осіб відділу державного нагляду (контролю) у Чернігівській області щодо незабезпечення перевізником водія оформленим протоколом перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу є безпідставними та необґрунтованими.

Колегія суддів критично ставиться до посилань апелянта на відсутність картки водія при проведенні перевірки, як на одну із підстав застосування до позивача відповідальності, передбаченої статтею 60 Закону № 2344-III з огляду на наступне.

Відповідно до абзацу 4 пункту 3.3 Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

Вказана норма передбачає альтернативний перелік обов`язкових документів, які водій транспортного засобу, обладнаного тахографом повинен мати при собі, а саме картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа.

Водночас, колегія суддів зазначає, що з наявної в матеріалах справи роздруківки даних роботи тахографа (а.с. 37) вбачається, що остання сформована 15.02.2022 та співпадає з датою акту перевірки № 322836 від 15.02.2022, що, в свою чергу, може свідчити про наявність на момент перевірки відповідної роздруківки даних роботи тахографа у водія, що є альтернативним картці водія до цифрового тахографу документом.

Таким чином, вищевикладене дає підстави колегії суддів прийти до висновку про те, що ФОП ОСОБА_1 не було допущено зазначених в акті перевірки № 322836 від 15.02.2022 порушень законодавства про автомобільний транспорт у вигляді незабезпечення перевізником водія оформленим протоколом перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та відсутності картки водія до цифрового тахографу, а тому оскаржувана постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу № 329630 від 22.06.2022 є незаконною та підлягає скасуванню.

При цьому, проаналізувавши ці та інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову та вважає, що судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 159 КАС України

Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26.09.2022 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.