Справа № 240/5795/21
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2023-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/5795/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Гурін Дмитро Миколайович

Суддя-доповідач - Сушко О.О.

15 березня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Мацького Є.М. Залімського І. Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2022 року позов задоволено частково: визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовним розміром 2,0 гектара на території Житомирського району, Троянівської сільської ради; зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 гектара, яка розташована на території Троянівської сільської ради Житомирського району Житомирської області. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

На заяву позивача відповідач надіслав лист №С-8755/0-1559/0/22-20 від 05.10.2020, у якому повідомив заявника про те, що відповідно до доданих до заяви графічних матеріалів неможливо визначити відповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів та містобудівної документації, в тому числі неможливо точно визначити місце розташування земельної ділянки, запланованої до відведення, в проектних межах через масштаб графічних матеріалів. 04.06.2020 рішенням Троянівської сільської ради №36 надано погодження позивачу на оренду земельної ділянки, запланованої до відведення. За наведених обставин відповідач відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Отже, з наведеного листа вбачається, що причиною відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою стала неможливість визначення місця розташування запитуваної земельної ділянки за картографічними матеріалами, доданими до заяви, у зв`язку з чим Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області не змогло з`ясувати чи відноситься запитувана земельна ділянка до земель сільськогосподарського призначення державної власності та чи поширюється компетенція Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на розпорядження запитуваною земельною ділянкою.

Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до частин 1, 2, 3 статті 22 Земельного кодексу України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Приписами частин 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною 1 статті 117 Земельного кодексу України передбачено, що передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно частини 4 статті 122 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

У відповідності до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

За змістом частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Пунктом "б" частини 1 статті 121 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Отже, з метою реалізації права громадян на отримання (придбання) у власність земельної ділянки особа звертається з відповідною заявою чи клопотанням до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. До заяви додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Водночас, за приписами частини 7 статті 118 Земельного кодексу України підставою відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як свідчать матеріали справи, позивач додав до своєї заяви графічні матеріали, а саме: викопіювання з публічної карти (плану), на якому позначив бажане місце розташування земельної ділянки.

В свою чергу у викопіюванні зазначено, що воно зроблено з публічної карти (плану) території Троянівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, а також зазначено кадастровий номер земельної ділянки: :01:000:0736.

Дійсно, згідно з даними Публічної кадастрової карти України земельна ділянка з кадастровим номером :01:000:0736 не знайдена, тобто відсутня у Публічній кадастровій карті України.

Проте, земельні ділянки можуть бути відсутні на Публічній кадастровій карті України з різних причин, що не означає те, що не можливо визначити її місцезнаходження у інший спосіб, ніж через пошук за кадастровим номером.

Відповідач міг скористатися наданими йому повноваженнями та встановити місцезнаходження запитуваної земельної ділянки, однак не зробив цього, а відмовив у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з формальних причин, що не відповідає положенням частини 7 статті 118 Земельного кодексу України, у зв`язку з чим така відмова є протиправною.

Стосовно обраного позивачем способу захисту порушеного права, а саме: позовної вимоги про зобов`язання відповідача надати дозвіл, то у такому вигляді не можуть бути задоволені позовні вимоги.

З матеріалів справи встановлено, що відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою мала місце з формальних причин, тобто відповідач не вирішив заяву по суті, не дослідив заяву на наявність підстав для її задоволення або відмову у її задоволенні, у тому числі чи має позивач досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі, тощо, таким чином відповідач не вичерпав дискреційні повноваження щодо розгляду заяви, а тому, з урахуванням положень статті 9 КАС України, належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Мацький Є.М. Залімський І. Г.