Справа № 757/55218/19-а
Суддя: Новак Р. В.
Дата ухвалення: 2021-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2021 року Печерський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Новака Р.В.

при секретарі судових засідань - Талдоновій М.Є.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області поліцейського сержанта поліції Доманської Альони Юріївни про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Управління патрульної поліції в Рівненській області поліцейського сержанта поліції Доманської Альони Юріївни про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 05 жовтня 2019 року поліцейський роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції сержант поліції Доманська А.Ю. винесла постанову серії ЕАК № 1590729 відносно ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, згідно якої 05.10.2019 року, позивач, рухаючись в населеному пункті Крупець А/Д М-06 Київ-Чоп 424 км, керуючи транспортним засобом ВМW Х6, д.н.з. НОМЕР_1 , перевищив встановлені обмеження швидкості руху більш, як на 41 км/год, а саме в населеному пункті м. Рівне рухався зі швидкістю 91 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Швидкість вимірювалась приладом TruCam LTI 20/20.

При цьому позивач посилається на те, що дії поліцейського є протиправними, а постанову складено з суттєвими порушеннями вимог законодавства, у зв`язку з чим просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення.

Ухвалою судді від 16.10.2019 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

20.11.2020 року та 26.11.2020 року до суду від відповідача надійшов відзив на позов, у якому відповідачем зазначено, що вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими та є такими, що не підлягають задоволенню.

13.01.2021 року до суду від позивача надійшов відзив, в якому вказано на те, що у відзиві відповідача на позовну заяву відсутні спростування аргументів позовної заяви та відсутні докази недотримання вимог ПДР України. Таким чином, відповідач фактично підтверджує безпідставність та протиправність своєї постанови про накладення адміністративного стягнення. Позовні вимоги просив задовольнити.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

За змістом ч. 1 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх наданими позивачем доказами, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Пунктом 1 частиною 1 ст. 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 1590729 від 05.10.2019 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф в розмірі 255,00 грн., за те що він 05.10.2019 об 17 год. 17 хв., рухаючись в населеному пункті Крупець А/Д М-06 Київ-Чоп 424 км, керуючи транспортним засобом ВМW Х6, д.н.з. НОМЕР_1 , перевищив встановлені обмеження швидкості руху більш, як на 41 км/год, а саме в населеному пункті м. Рівне рухався зі швидкістю 91 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР України. Швидкість вимірювалась приладом TruCam LTI 20/20.

Частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, компетенцію органів Національної поліції у справах про адміністративні правопорушення, зокрема, у разі вчинення порушень правил дорожнього руху, що передбачені частиною першою, другою і третьою статті 122. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно частини четвертої розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 р., у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно частини другої розділу ІІІ такої Інструкції постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою і третьою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно частин 9, 10 розділу ІІІ Інструкції поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно частин 1, 2 розділу ІV Інструкції розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, згідно якої орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Згідно статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Змістом вказаної статті визначено, які відомості мають міститися у постанові.

Статтею 278 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено перелік питань, які орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити, а саме: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Згідно частини п`ятої розділу ІV Інструкції постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту восьмого розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у виді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх. Крім того, у зв`язку з тим, що більшість доказів адміністративної справи, як правило, утворюється та зберігається у суб`єкта владних повноважень, частина четверта статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України зобов`язує відповідача подати до суду всі наявні у нього документи та матеріли, які можуть бути використані як докази у справі.

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. Так, частиною 1 цього Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Суд вбачає, що відповідачем була винесена постанова в електронній формі у виді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до пункту 5 розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, , затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 р., бланк якої не містить графи, в якій наводяться докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою правопорушення (правова позиція, викладена у постанови Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 536/583/17).

Відповідно до п. 6 оскаржуваної постанови, швидкість руху транспортного засобу було зафіксовано за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LT1 20/20 серійний номер ТС000054.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LT1 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху, при цьому, враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

Виробник приладу TruCam (LTI, США) застосував алгоритм шифрування A ES з метою посилення достовірності доказової бази дорожньої поліції в суді в разі оскарження факту порушення.

Правильність реалізації у приладі зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації (експертний висновок №04/02/03-3008 від 27.09.2018).

Стосовно правомірності використання поліцією приладу TruCam (LTI, США) необхідно зазначити наступне.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LT1 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 № 11А-М1/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний «LT1 20/20 TruCam», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У 3197-12.

Наразі єдиною та визначальною вимогою діючого законодавства у сфері метрології та метрологічної діяльності до засобів вимірювальної техніки, які вже введено в експлуатацію, є необхідність здійснення їх повірки.

Всі прилади, що використовуються працівниками Департаменту патрульної поліції, пройшли повірку. Міжповірочний інтервал для TruCam визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань міжнародних договорів України, затвердженим наказом Міністерств економічного розвитку і торгівлі України 05.04.2012 № 437 і становити 1 рік.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/16650 (копія міститься в матеріалах справи), виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 30.09.2019 (чинний до 30.09.2020), лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LТІ 20/20 ТС000054 є придатним до застосування.

Можливість використання виробу «TruCam LTI 20/20» виробництва Lase Technology Inc. (серійний номер ТС 000054) також підтверджується наявність виданого Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 27.09.2018 № 04/02/03/3008, який зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму цтифрування AES відповідно до ДСТУ 1SO/1ES 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних. Відповідно до Додатку на пристрій TruCam LTI 20/20 № ТС000054 розповсюджується експертний висновок № 04/02/03-3008 від 27.08.2018 (копія міститься в матеріалах справи).

Впровадження додаткових заходів для забезпечення достовірності інформації про порушення правил дорожнього руху та проведення їх експертизи не є обов`язковим.

Таким чином, прилад TruCam пройшов необхідну повірку, у результаті якої визнаний придатним до застосування, тому доводи позивача в частині неможливості встановлення на якій дистанції та при яких погодних умовах було зафіксовано рух транспортного засобу вищевказаним приладом є необґрунтованими та спростованими доказами, наданими відповідачем.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеного законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутню,., адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, за допомогою показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Стаття 40 Закону України «Про Національну поліцію» передбачає, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: її попереджений виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки іа власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Отже, вказані обставини вказують на достовірність викладених у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності позивача обставин, а тому наявні докази, які спростовують пояснення позивача, на відсутність будь-яких сумнівів з приводу його невинуватості, оскільки проаналізовані докази дають підстави для висновку про скоєння позивачем правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що постанова серії ЕАК № 1590729 від 05.10.2019 року прийнята обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, з дотриманням принципу пропорційності, оскільки дотримано баланс між несприятливими наслідками для інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямована оскаржувана постанова, а отже позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 11, 72-90, 242-246, 250, 255, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області поліцейського сержанта поліції Доманської Альони Юріївни про скасування постанови про адміністративне правопорушення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Р.В. Новак