Справа № 460/17914/22
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/17914/22 пров. № А/857/17813/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

судді-доповідача: Судова-Хомюк Н.М.,

суддів: Онишкевич Т.В.,

Сеник Р.П.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2022 року у справі № 460/17914/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправними дій,-

суддя в 1-й інстанції Зозуля Д.П.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення 21.09.2022 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі- ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі ГУПФ України у Рівненській області, відповідач), Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі ГУПФ України в Сумській області, відповідач 1), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 15.04.2022 року №54 про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку;

- зобов`язати відповідача призначити й виплачувати з 09 березня 2022 року пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшення пенсійного віку на 6 років згідно із статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особі, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи та постійно проживала у зоні гарантованого добровільного відселення та станом на 01.01.1993 року прожила в цій зоні не менше трьох років.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що є потерпілою від Чорнобильської катастрофи 3 категорії та 08.04.2022 вона подала заяву про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, на підставі ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», проте відповідач прийняв лист та відмовив у призначенні пенсії через відсутність документів, які підтверджують факт постійного проживання або постійної роботи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року не менше 3 років та відсутність необхідного страхового стажу для призначення пенсії. При цьому позивач вважає, що проживання його в населеному пункті, який відноситься до зони гарантованого добровільного відселення підтверджується відповідним посвідченням, довідками органу місцевого самоврядування. За наведених обставин позивач вважає, що відповідач протиправно відмовив в призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, внаслідок чого порушив гарантоване державою право на пенсійне забезпечення. Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом. У зв`язку з вищенаведеним просив адміністративний позов задовольнити повністю.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2022 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 15.04.2022 № 54 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку, згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 09.03.2022 пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку, згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн..

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУПФ України у Рівненській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, не надано належної правової оцінки наявним доказам, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не враховано, що Пунктом 1 ч.2 статті 55 Закону №796 зазначено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали та додатково або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 01.01.1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років мають право виходу на пенсію із зменшенням пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання, але не більше 6 років. Апелянт вказує, що початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки можлива лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії з 26.04.1986 по 31.07.1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період. При цьому апелянт зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, те, що згідно копії диплому НОМЕР_1 позивач з 01.09.1985 по 26.12.1990 навчалась у Житомирському сільськогосподарському інституті, який знаходиться у м. Житомир, територія якого не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення. Відтак у період з 26.04.1986 по 26.12.1990 позивач не проживала в третій зоні та не набула права на застосування початкової величини зниження пенсійного віку, тому помилковим є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача щодо призначення та виплати ОСОБА_1 з 09.03.2022 пенсії за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку, згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу у якому зазначила, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21.09.2022 року законним, таким, що постановлене з дотриманням приписів матеріального та процесуального права. Позивач зазначає, що судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що копією Чорнобильського посвідчення позивача виданого 27.06.1995 року Рівненською ОДА підтверджується, що позивач є потерпілою від Чорнобильської катастрофи (категорія 3). Вказує, що доводи апелянта не спростовують того факту, що довідкою Володимирецької селищної ради від 01.04.2022 року №247 стверджується, що позивач дійсно з 08.03.1968 року по 03.02.1992 року проживала в селі Малі Телковичі Володимирецького району Рівненської області, яке віднесено до 3 зони забруднення, згідно із Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Таким чином позивач вважає, що враховуючи наявність у неї посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи та довідки органу місцевого самоврядування, що підтверджує факт її проживання у періоди з 26.07.1986 року по 03.02.1992 року та з 01.02.1991 року по 01.02.1991 року на території зони гарантованого добровільного відселення (категорія 3) (станом на 01.01.1993 року понад 5 років, а станом на дату звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком понад 36 років), суд дійшов правильного висновку, що позивач має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до ст. 55 Закону №796-ХІІ (1 рік за повних 3 роки проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, але не більше 6 років).

Просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про розгляд апеляційної скарги сторони повідомлені шляхом надіслання копій ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

У відповідності до частини першої статті 311 КАСУ, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що позивач має статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим Рівненською обласною радою 27.06.1995 року.

Згідно з довідкою Володимирецької селищної ради від 01.04.2022 № 247 стверджується, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 08.03.1968 по 03.02.1992 проживала в с. Малі Телковичі Володимирецького району Рівненської області, яке віднесено до третьої зони забруднення згідно із Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Також згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 проходила навчання у Житомирському сільськогосподарському інституті з 01.09.1986 по 26.12.1990 роки.

Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_3 позивач з 01.02.1991 по 24.01.1995 працювала у радгоспі «Більський».

У зв`язку з тим, що позивачці 08.03.2022 виповнилося 54 роки, вона звернулась 08.04.2022 року до ГУПФ України у Рівненській області із заявою та відповідними документами про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до ст. 55 Закону України «Про і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області надіслало позивачу лист від 19.04.2022 №1700-0205-8/18218 із долученим додатком рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про відмову у призначенні пенсії від 15.04.2022 за №54, в якому позивачці відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням віку, оскільки первинними документами підтверджено, що особа станом на 01.01.1993 відпрацювала (прожила) 1 рік 3 місяці 3 дні на території радіоактивного забруднення. До періодів роботи (проживання) на території радіоактивного забруднення не враховано період навчання у Житомирському сільськогосподарському інституті з 26.04.1986 по 26.12.1990 року. Страховий стаж позивача складає 36 років 3 місяці 25 днів.

Не погоджуючись з відмовою відповідача у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказав те, що довідкою Володимирецької селищної ради від 01.04.2022 № 247 стверджується, що позивач дійсно з 08.03.1968 по 03.02.1992 проживала в с. Малі Телковичі Володимирецького району Рівненської області, яке віднесено до третьої зони забруднення згідно із Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106, с. Малі Телковичі Вараського району Рівненської області відноситься до 3 зони гарантованого добровільного відселення, а відтак, загальний період проживання позивача станом на 01.01.1993 в зоні гарантованого добровільного відселення становить 5 років 9 місяців 9 днів (з 26.07.1986 по 03.02.1992). Суд першої інстанції вважав, що підстави для неврахування вказаної довідки органу місцевого самоврядування для визначення періоду проживання на території, яка відносить до 3 зони радіоактивного забруднення, відсутні. Відтак дійшов висновку, що факт приживання позивача в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 підтверджено належними та допустимими доказами, які наявні в матеріалах справи, а відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку позивачу відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є протиправною.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови призначення пенсії за віком встановлено ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.03.2003р. № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV).

Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі Закон - № 796) визначені основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Статтею 49 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

В абз.1 ч.1 ст.55 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Абз.5 п. 2 ч.1 ст.55 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (далі - Порядок №22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи») (абз.9 пп.5 п.2.1 розділу ІІ)

Статтею 14 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій. До них, зокрема, належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

Документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» (ч.3 ст.65 Закону №796-XII).

Статтею 15 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», визначено, що довідка про період проживання, роботи на цих територіях, є підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях.

Отже, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 27.02.2018р. у справі №344/9789/17, від 28.03.2018р. у справі №333/2072/17, від 08.05.2018р. у справі №708/1022/17, від 31.10.2019р. у справі №212/12245/13-а.

Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічні за змістом висновки викладені Верховним Судом у постанові від 27.02.2018 у справі № 344/9789/17, від 24.10.2019 у справі № 152/651/17, від 25.11.2019 у справі № 464/4150/17 та від 27.04.2020 у справі № 212/5780/16-а.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що факт видачі позивачу уповноваженим органом посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» підтверджує факт проживання або роботи станом на 01.01.1993р. у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.

Доказів скасування або анулювання виданого позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи матеріали справи не містять.

Зважаючи на викладене колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що факт проживання, роботи ОСОБА_1 в зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, як власнику посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що дає позивачу право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку додатково на 1 рік за 2 повні роки проживання в такій зоні, але не більше 6 років.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на ту обставину, що зменшення пенсійного віку на 6 років відповідно до абз.5 п.2 ч.1 ст.55 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» можливе за наявності двох самостійних умов: 1) початкова величина зниження пенсійного віку 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період; 2) проживання щонайменше 3 роки станом на 1 січня 1993 року є умовою, яка встановлює додатково 1 рік зменшення пенсійного віку за 2 роки проживання, роботи.

Водночас, застосування як першої, так і другої умови, можливе у разі постійного проживання особи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року щонайменше 3 роки.

Із змісту довідки Володимирецької селищної ради від 01.04.2022 № 247 стверджується, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 08.03.1968 по 03.02.1992 проживала в с. Малі Телковичі Володимирецького району Рівненської області, яке віднесено до третьої зони забруднення згідно із Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Однак, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу також і на те, що згідно копії диплому НОМЕР_1 позивач в 1985 році вступила на навчання та у 1990 році закінчила навчання у Житомирському сільськогосподарському інституті, який знаходиться у м. Житомир, територія якого не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Також відповідно до записів трудової книжки, копія якої знаходиться в матеріалах справи, ОСОБА_1 - 30.08.1985 звільнена з роботи у зв`язку із виїздом на навчання, з 01.09.1985 року проходила навчання у Житомирському сільськогосподарському інституті та 29.12.1990 року відрахована із складу студентів у зв`язку із закінченням навчання.

Колегія суддів звертає увагу на те, що доказів, що підтверджують постійне проживання або постійну роботу з 26.04.1986 по 01.01.1993 в зоні гарантованого добровільного відселення матеріали справи не містять, оскільки документами підтверджено тривалість проживання на території радіоактивного забруднення та станом на 01.01.1993р. відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - 1 рік 3 місяці 3 дні. Відтак, приймаючи рішення про відмову у призначенні пенсії, відповідач вірно вважав, що ОСОБА_1 у період з 26.04.1986 по 26.12.1990 не проживала в третій зоні та не набула права на застосування початкової величини зниження пенсійного віку, оскільки відсутні умови, які передбачені абз.5 п.2 ч.1 ст.55 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового, яким слід відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України в Рівненській області задовольнити.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2022 року у справі № 460/17914/22 скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправними дій - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 15 березня 2023 року