Справа № 169/99/23
Суддя: Тітівалов Р. К.
Дата ухвалення: 2023-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 169/99/23
Провадження № 2-а/169/12/23
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2023 року смт Турійськ

Турійський районний суд Волинської області в складі

головуючого судді Тітівалова Р.К.,

з участю:

секретаря судового засідання Веремчук Л.Ю.,

представника позивача Крючкова В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці про скасування постанови в справі про порушення митних правил,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Волинської митниці про скасування постанови в справі про порушення митних правил № 0773/20500/22 від 07 грудня 2022 року, винесеної виконувачем обов`язків начальника Волинської митниці Татарчуком М.І., якою ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 485 МК України, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 413404.11 гривень.

Позов мотивований тим, що доказів на наявність умислу ОСОБА_1 на ухилення від сплати обов`язкових платежів немає, при митному оформленні 22 січня 2021 року товару «Напівпричіп рефрижератор трьохвісний марки SCHMITZ, модель SKO24, ідентифікаційний номер (номер шасі) НОМЕР_1 , 2013 року випуску» він діяв добросовісно, без жодного умислу на заявлення неправдивих відомостей щодо відправника, отримувача та тих, що необхідні для визначення митної вартості переміщуваного товару. До митного оформлення пред`явив виключно ті документи, які були надані продавцем, зокрема, специфікацію від 13 січня 2021 року, згідно з якою відправником товару є компанія «BROLD Company OU», одержувачем ТОВ «Автоімпорт Плюс», ціна товару 10300 Євро. Під час митного оформлення митним органом не витребовувались додаткові документи. В ході розгляду справи про порушення митних правил відповідач взяв до уваги інформацію, що міститься у листі № 26/26-04/7.3/1624 «Про відповідь митних органів Республіки Польща та Естонської Республіки», відповідно до якого вказаний напівпричіп згідно з експортною митною декларацією від 19 січня 2021 року № 21ЕЕ1310ЕЕ70200724 був реалізований компанією SCHMITZ CARGOBULL Eesti OU громадянину ОСОБА_2 за ціною 21000 Євро, у зв`язку з чим відповідач вважав, що позивач при розрахунку митних платежів вказав неправдиві відомості щодо відправника, отримувача та інформації, що необхідна для визначення митної вартості переміщуваного товару, у зв`язку з чим сума недоплати митних платежів становить 137801.37 гривень.

Вказуючи, що документи, які він надав для митного оформлення транспортного засобу «Напівпричіп рефрижератор трьохвісний марки SCHMITZ, модель SKO24, ідентифікаційний номер (номер шасі) НОМЕР_1 , 2013 року випуску» щодо ввезення від компанії «BROLD Company OU» на адресу ТОВ «Автоімпорт Плюс» є достовірними, не містять жодних слідів підробки, а експортна митна декларація від 19 січня 2021 року №21ЕЕ1310ЕЕ70200724, на яку посилається відповідач, не може бути доказом продажу товару, відповідач не вжив усіх заходів для перевірки обставин щодо завершення експорту товару та оскаржувана постанова винесена з порушенням вимог чинного законодавства, позивач просив скасувати оскаржувану постанову, а провадження у справі закрити.

Представник відповідача Федчишин Р.А. у відзиві на позовну заяву ствердив, що 22 січня 2021 року ОСОБА_1 при митному оформленні транспортного засобу «Напівпричіп рефрижератор трьохвісний марки SCHMITZ, модель SKO24, ідентифікаційний номер (номер шасі) НОМЕР_1 , 2013 року випуску» вчинив дії, спрямовані на зменшення розміру митних платежів в сумі 137801.37 гривень, шляхом заявлення в митній декларації типу IM40ДЕ №UA204120/2021/006044 неправдивих відомостей щодо відправника, отримувача та інформації, що необхідна для визначення митної вартості переміщуваного товару, надавши з цією метою специфікацію від 13 січня 2021 року. Вказуючи, що оскаржувана постанова винесена відповідно до чинного законодавства, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав із викладених у ньому підстав, уточнив позовні вимоги, вказавши, що в прохальній частині позову помилково зазначено про закриття провадження у справі № 0773/20500/22 щодо ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України. Просив позов задовольнити та скасувати оскаржувану постанову відповідача.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений (а. с. 91 на звороті), про причини неявки суд не повідомляв, клопотань не подавав.

Заслухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що 22 січня 2021 року на митному посту «Луцьк» Волинської митниці здійснено митне оформлення товару «Напівпричіп рефрижератор трьохвісний марки SCHMITZ, модель SKO24, ідентифікаційний номер (номер шасі) НОМЕР_1 , 2013 року випуску» на підставі митної декларації типу IM40ДЕ №UA204120/2021/006044, специфікації від 13 січня 2021 року.

Згідно з поданими документами продавцем товару є компанія «BROLD Company OU», одержувачем ТОВ «Автоімпорт Плюс», ціна товару 10300 Євро (а. с. 10).

Постановою в. о. начальника Волинської митниці Татарчука М.І. у справі № 0773/20500/22 від 07 грудня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених статею 485 Митного Кодексу України, і накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 % несплаченої суми митних платежів, що становить 413404.11 гривень (а. с. 13-14).

Відповідно до вказаної постанови директор ТОВ «Автоімпорт Плюс» ОСОБА_1 вчинив дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів шляхом заявлення в митній декларації типу IM40ДЕ №UA204120/2021/006044 неправдивих відомостей щодо відправника, отримувача та тих, що необхідні для визначення митної вартості товару, та надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, - специфікації від 13 січня 2021 року, що спричинило недоплату митних платежів на суму 137801.37 гривень.

Підставою для такого висновку став лист № 26/26-04/7.3/1624 «Про відповідь митних органів Республіки Польща та Естонської Республіки», відповідно до якого напівпричіп рефрижератор трьохвісний марки SCHMITZ, модель SKO24, ідентифікаційний номер (номер шасі) НОМЕР_1 , 2013 року випуску, згідно з експортною митною декларацією від 19 січня 2021 року №21ЕЕ1310ЕЕ70200724 був реалізований компанією SCHMITZ CARGOBULL Eesti OU громадянину ОСОБА_3 за ціною 21000 Євро.

За даними службової записки управління митних платежів, митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД Волинської митниці від 04 листопада 2022 року сума митних платежів по товару, вказаному у митній декларації типу IM40ДЕ №UA204120/2021/006044 станом на день їх оформлення з урахуванням інформації, отриманої від митних органів Республіки Польща та Естонської Республіки, становить 230933.47 гривень. Різниця митних платежів, нарахованих за митною декларацією типу IM40ДЕ №UA204120/2021/006044, становить 137801.37 гривень.

З винесеною постановою про притягнення до відповідальності позивач не погоджується, вважає що в його діях щодо декларування відсутній склад адміністративного правопорушення. При цьому зазначає, що надав митному органу наявні у нього документи, які підтверджують, зокрема, вартість ввезеного товару.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 466 Митного кодексу України визначено, що адміністративні стягнення за порушення митних правил не може бути застосовано інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України.

Додержання органами доходів і зборів вимог закону в разі застосування адміністративних стягнень за порушення митних правил забезпечується здійсненням систематичного контролю з боку органів вищого рівня та їх посадових осіб, правом оскарження постанов у справах про порушення митних правил та іншими заходами, передбаченими законодавством України.

Частиною першою статті 458 Митного кодексу України встановлено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Вимоги статті 489 Митного кодексу України визначають обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про порушення митних правил.

За вимогами цієї статті посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами частини першої статті 510 Митного кодексу України посадова особа органу доходів і зборів, у провадженні якої знаходиться справа про порушення митних правил, може витребувати документи, необхідні для розгляду справи, у тому числі матеріали фото- і кінозйомки, звуко- і відеозапису, інформаційних баз та банків даних, а також інші носії інформації.

Відповідно до статті 495 Митного кодексу України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Посадова особа органу доходів і зборів, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Суть виявленого порушення митних правил, що слугувала підставою для притягнення позивача до відповідальності згідно з оскарженою постановою за статтею 485 Митного кодексу України, полягає у невірному зазначенні позивачем в поданій в митній декларації фактурної вартості ввезеного товару.

Частиною першою статті 257 Митного кодексу України встановлено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

За правилами частини сьомої статті 257 Митного кодексу України перелік відомостей, що підлягають внесенню до митних декларацій, обмежується лише тими відомостями, які є необхідними для цілей справляння митних платежів, формування митної статистики, а також для забезпечення додержання вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Відповідно до частини восьмої статті 257 Митного кодексу України митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться зазначені у цій частині відомості, у тому числі щодо фактурної вартості товару.

Стаття 485 Митного кодексу України, на підставі якої позивача притягнуто до відповідальності, передбачає накладення штрафу за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги.

Відповідно до частини першої статті 51 Митного Кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані заявляти митну вартість, визначену ними самостійно та подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (пункт 2 частини другої статті 52 МК України).

Відповідно до статті 54 МК України повноваження щодо контролю правильності визначення митної вартості товарів покладено на митні органи, які забезпечують його здійснення під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За результатами такого контролю митний орган визнає заявлену декларантом або приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Отже, наведені положення Митного кодексу України передбачають контрольну функцію стосовно вірності визначення декларантом митної вартості.

Крім цього, як зазначив Верховний Суд у постанові від 18 листопада 2022 року у справі № 166/574/17, для притягнення до відповідальності на підставі статті 485 МК України необхідно доведення факту заявлення в митній декларації, зокрема, неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості, й наявність прямого умислу.

Зовнішній прояв (винного, протиправного) діяння, передбаченого статтею 485 МК України, обов`язково повинен поєднуватися з умислом суб`єкта його вчинення на посягання на охоронювані законом суспільні відносин (визначений законом порядок сплати митних платежів, податків та зборів).

З матеріалів справи видно, що позивач відобразив у митній декларації типу IM40ДЕ № UA204120/2021/006044 митну вартість товару, виходячи з наявних у нього товаросупровідних документів, а саме: специфікації від 13 січня 2021 року.

Зібрані відповідачем докази та доводи не містять жодних обґрунтовань та висновків щодо наявності у позивача умислу на заниження митних платежів шляхом повідомлення недостовірної інформації про митну вартість товару. Відповідачем не доведено обставин щодо обізнаності позивача (як особи, яка виконує функції митного декларування товарів за наявними у нього документами) про наявність обставин експортного переміщення товару між країнами ЄС за документами, що мали іншу митну вартість.

Висновки відповідача ґрунтуються виключно на відомостях експортної декларації, яка надана митними органами Республіки Польща та Естонської Республіки. Проте, такі відомості фактично вказують лише на факт початку процедури оформлення експорту товару із відповідної держави ЄС. При цьому, вказані відомості не містять покликань на обставини та докази, які виключають можливість переходу права на вказаний товар після такого оформлення до інших осіб (резедентів інших держав ЄС), в тому числі до компанії «BROLD Company OU», яка виступала продавцем товару для ТОВ «Автоімпорт Плюс», як зазначено в поданих до митного оформлення документах.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що самі по собі документи митних органів Республіки Польща та Естонської Республіки не є беззаперечними доказами винуватості ОСОБА_1 у порушенні митних правил та не доводять наявності у його діях умислу щодо незаконного звільнення від сплати митних платежів в повному обсязі шляхом надання неправдивих відомостей щодо вартості товару.

Наведені обставини свідчать, що під час розгляду справи митним органом фактично не з`ясовано ступеня вини ОСОБА_1 , наявність чи відсутність складу правопорушення у його діях, не встановлено умислу позивача на вчинення правопорушення.

Крім того, станом на день винесення оскаржуваної постанови абзац другий статті 485 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р(II)/2022 від 15 червня 2022 року.

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, суд вважає, що відповідач при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за порушення митних правил допустив невідповідність висновків обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального права, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення (порушення митних правил).

Відповідно до положень пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною першою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною третьою статті 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Відповідно до частин першої та сьомої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з частиною дев`ятою статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених положень законодавства, дає підстави суду для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Крім цього, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, від 16 січня 2022 року у справі № 922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі № 915/237/18, від 24 жовтня 2019 року у справі № 905/1795/18, від 17 вересня 2020 року у справі № 904/3583/19, від 18 березня 2021 року у справі №910/15621/19, від 17 вересня 2019 року у справі № 810/3806/18, від 19 вересня 2019 року у справі № 826/8890/18.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 20000 гривень позивач ОСОБА_1 надав копію свідоцтва адвоката Крючкова В.О. про право заняття адвокатською діяльністю, договір про надання правової допомоги від 03 жовтня 2022 року, рахунок-фактуру від 16 січня 2023 року, попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу, акт здачі-приймання робіт (наданих послуг) від 17 січня 2023 року, квитанцію № 450-к від 17 січня 2023 року (а. с. 21-26).

Згідно з попереднім розрахунком суми витрат на професійну правничу допомогу та актом здачі-приймання робіт (наданих послуг) від 17 січня 2023 року ОСОБА_1 надано такі послуги: ознайомлення ОСОБА_1 з його процесуальними правами та обов`язками (1 година); ознайомлення з документами, наданими клієнтом (2 години); юридичний прогноз справи, детальний аналіз та вивчення фактичних обставин справи (2 години); написання та подання адвокатського запиту (1 година); аналіз та вичення постанови у справі про порушення митних правил (2 години); вивчення судової практики з відповідних правовідносин (2 години), підготовка та подання позовної заяви (4 години); участь у судових засіданнях щодо розгляду справи. Орієнтовна сума витрат на правову допомогу становить 20000 гривень.

Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Суд зазначає, що в матеріалах цієї справи наявний належним чином складений договір про надання правової допомоги, оформлені та підписані документи, які містять детальний опис виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та відомості про оплату таких послуг.

Однак, суд вважає, що сума судових витрат на професійну правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, підлягає зменшенню у зв`язку з відсутністю ознак співмірності, визначених частиною п`ятою статті 134 КАС України.

Так, відповідно до положень частин шостої та сьомої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень частин шостої та сьомої статті 134 КАС України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Відповідач Волинська митниця, своїм правом не скористалася, пояснень та/або заперечень щодо розміру таких витрат, клопотання щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката у цій справі, які підлягають розподілу між сторонами не подала.

Разом із тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 року у справі № 927/237/20, додаткова постанова Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі № 345/136/18).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Дослідивши надані позивачем докази, якими підтверджуються витрати на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката в сумі 20 000 гривень є непропорційним до предмета спору та необгрунтованим, оскільки час затрачений на ознайомлення ОСОБА_1 з його процесуальними правами та обов`язками, з документами, наданими клієнтом, аналіз та вивчення фактичних обставин справи, судової практики є явно завищеним з боку адвоката.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на обсяг наданих послуг адвокатом, те, що він брав участь у двох судових засіданнях в режимі відеоконференції, загальною тривалістю 34 хвилини (а.с. 88, 92), виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу та те, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною з вимогами, які заявлені у позовній заяві, а тому суд вважає, що розмір вказаних витрат підлягає стягненню в сумі 5000 гривень.

Крім того, відповідно до вимог статті 139 КАС України з Волинської митниці за рахунок її бюджетних асигнувань слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 536 гривень 80 копійок.

Керуючись статтями 2, 77, 134, 139, 242-247, 272, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Постанову виконувача обов`язків начальника Волинської митниці Татарчука Миколи Івановича від 07 грудня 2022 року у справі про порушення митних правил № 0773/20500/22, якою притягнуто до відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 413404 (чотириста тринадцять тисяч чотириста чотири) гривні 11 (одинадцять) копійок, скасувати і закрити справу про порушення митних правил № 0773/20500/22 щодо ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України.

Стягнути з Волинської митниці за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Представник позивача: Крючков Віталій Олексійович, адреса місця знаходження: вулиця Олеся Гончара, 3, офіс 95, місто Луцьк, Волинська область.

Відповідач: Волинська митниця, адреса місця знаходження: вулиця Призалізнична, 13, село Римачі, Ковельський район, Волинська область, .

Представник відповідача: Федчишин Роман Анатолійович, адреса місця знаходження: вулиця Призалізнична, 13, село Римачі, Ковельський район, Волинська область.

Головуючий

Повне рішення складено 15 березня 2023 року.