Справа № 260/7669/21
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2023-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 260/7669/21 пров. № А/857/15953/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 червня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),-

суддя (судді) в суді першої інстанції Калинич Я.М.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення 06 червня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

10 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Закарпатській області, у якому просив визнати протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1484-50 від 10 травня 2019 року у розмірі 28402,44 грн, № Ф-1484-50 від 07 листопада 2019 року у розмірі 5508,36 грн, № Ф-1484-50 від 06 лютого 2020 року у розмірі 2754,18 грн, № Ф-1484-50 від 06 травня 2021 року у розмірі 8495,30 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що є адвокатом згідно свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 21/367 від 11 листопада 2002 року та відомостей Єдиного реєстру адвокатів України. Вказує, що з 06 грудня 2002 року був зареєстрований як фізична особа - підприємець згідно свідоцтва про реєстрацію серія НОМЕР_1 , вид діяльності 74.11.1 Адвокатська діяльність. Після 2010 року підприємницьку діяльність не здійснював, останній звіт було подано в Ужгородську міжрайонну ДПІ 01 січня 2011 року. Зазначає, що у період з 12 березня 2012 року до 30 квітня 2020 року був офіційно працевлаштований та працював в Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» на посаді юрисконсульта, у період з 21 вересня 2020 року по 09 липня 2021 року офіційно працевлаштований та працював в Публічному акціонерному товаристві «Альфа Банк», іншої діяльності не здійснював. Вказує, що у вказаний період підприємства (ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк») сплачували за нього єдиний соціальний внесок у повному обсязі. Разом з тим, Головним управлінням ДПС у Закарпатській області винесено щодо нього вимоги про сплату боргу(недоїмки) із сплати Єдиного соціального внеску за № Ф-1484-50 від 10 травня 2019 року у розмірі 28402,44 грн., № Ф-1484-50 від 07 листопада 2019 року у розмірі 5508,36 грн., №Ф- 1484-50 від 06 лютого 2020 року у розмірі 2734,18 грн., та №Ф-1484-50 від 06 травня 2021 року у розмірі 8495,30 грн. Вважає, що вказані вимоги сформовані з порушенням Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», оскільки він підприємницької діяльності не здійснював і здійснювати не міг, а тому не може вважатися платником єдиного внеску.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 січня 2022 року замінено ГУ ДПС у Закарпатській області () на Головне управління ДПС у Закарпатській області (код ЄДРПОУ ВП 44106694).

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 червня 2022 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06 травня 2021 року за № Ф-1484-50 в частині вимоги сплати заборгованості (недоїмки, штрафу, пені) в сумі 41004,04 грн. У задоволенні позову у частині інших позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскаржувані вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1485-50 від 06.05.2021 року на суму 45160,28 грн., від 15.05.2019 року на суму 28402,44 грн., від 07.11.2019 року на суму 5508,36 грн., від 06 лютого 2020 року на суму 2734,18 грн., від 06 травня 2021 року на суму 8495,30 грн. включаються у вимозі від 06 травня 2021 року № Ф-1484-50 на загальну суму 45160,28 грн. Відповідно до витребуваної судом від Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області індивідуальної відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Форми ОК-5 щодо ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) у період 2017 року по квітень 2020 року ПАТ «Дельта Банк» було нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. З вересня 2020 року по липень 2021 року позивач працював на АТ «Альфа Банк», отже АТ «Альфа Банк» сплачувало за позивача, як за найманого працівника, єдиний внесок з вересня 2020 року по липень 2021 року. Зважаючи на те, що основоположним принципом збору єдиного внеску є обов`язковість законодавчого визначення умов і порядку його сплати, відсутність у законі конкретної вказівки на необхідність сплати єдиного внеску у вищеописаному випадку свідчить на користь висновку про відсутність у позивача обов`язку з його сплати за вищевказаний період. З травня по серпень 2020 року єдиний внесок за позивача не сплачено, а тому враховуючи вимоги ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI, оскільки за вказані місяці позивач ОСОБА_1 не працював як наймана особа та не отримав доходу від господарської діяльності, як фізична особа-підприємець, він зобов`язаний сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску, що становить 22% від мінімальної заробітної плати, тобто 4723 грн. Отже, позивачу необхідно сплатити ЄСВ за вимогою про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску №Ф-1484-50 від 06 травня 2021 року в розмірі 4156,24 грн. Таким чином, у зв`язку із вищенаведеним, необхідно визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДПС у Закарпатській області від 06 травня 2021 року за № Ф-1484-50 в частині вимоги сплати заборгованості (недоїмки, штрафу, пені) в сумі 41004,04 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління ДПС у Закарпатській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що станом на 31 січня 2021 року за позивачем рахується заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 45160,28 грн, по платежу 70 71040000 «Для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність», тому Головним управління ДПС у Закарпатській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1484-50 від 06 травня 2021 року. Вказує, що позивач зобов`язаний був сплатити єдиний внесок, нарахований за 2017 рік у розмірі 8448,00 грн (3200,00*12*22%), за І-ІV квартал 2018 року у розмірі 9 828,72 грн (по 2 457,18 грн. за квартал (3723,00*3*22%), за І- IV квартал 2019 у розмірі 11 016,72 грн (по 2 754,18 грн. за квартал (4173,00*3*22%) та за І-ІV квартал 2020 року у розмірі 8495,30 грн (по 3117,18 грн за квартал (4723,00*3*22% до 01.09.2020 та по 3300,00 грн за квартал (5000,00*3*22% з 01.09.2020 по 31.12.2020) за виключенням березня, квітня та травня 2020 року (по 1039,06 грн. на місяць) з якого запроваджено карантин та звільнено ФОП від обов`язку сплачувати ЄСВ) до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок за адвокатську діяльність та окремо за підприємницьку діяльність. Вважає, що оскільки наявність заборгованості зі сплати єдиного внеску повністю підтверджується даними інформаційної системи органу доходів і зборів, оскаржувані вимоги про сплату боргу (недоїмки) сформовані правомірно.

У разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів (п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржене, тому відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до даних Єдиного реєстру адвокатів України Петюшка Р.В. є адвокатом, що підтверджується свідоцтвом від 11 листопада 2002 року № 21/367, тобто є платником єдиного внеску згідно з п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Окрім цього, позивач 06 грудня 2002 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, вид діяльності 74.11.1 - адвокатська діяльність.

06 травня 2021 року Головним управлінням ДПС у Закарпатській області сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) за № Ф-1484-50, відповідно до якої у позивача наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску, що становить 45160,28 грн відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (а.с.23).

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06 травня 2021 року за № Ф-1484-50 в частині вимоги сплати заборгованості (недоїмки, штрафу, пені) в сумі 41004,04 грн.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 19 частини 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення і виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі Закон України № 2464-VI) (тут і надалі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктами 2 і 6 частини 1 статті 1 Закону України № 2464-VI визначено, що єдиний внесок це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до пунктів 4,5 частини 1 статті 4 Закону України № 2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

01 січня 2017 року набрав чинності Закон України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі Закон України № 1774-VIII), яким було внесено зміни, зокрема, до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України № 2464-V щодо нарахування єдиного внеску його платниками.

Так, відповідно до абзаців 1 та 2 пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України № 2464-VІ (у редакції Закону України № 1774-VIII зі змінами, внесеними Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій») єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, у зв`язку із внесеними до Закону України № 2464-VІ змінами щодо нарахування єдиного внеску його платниками у фізичних осіб - підприємців з 01 січня 2017 року виник обов`язок щодо нарахування та сплати єдиного внеску незалежно від того, чи отримували вони дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу.

Відповідно до частин 2 - 4, 8, 12 статті 9 Закону України № 2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Згідно із абзацами 1, 3 - 5 частини 4 статті 25 Закону України № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів, визначено Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України № 449 від 20 квітня 2015 року (далі Інструкція № 449).

Положеннями п. 1 Розділу VI Інструкції № 449 передбачено, що до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції (абзац 2 пункту 2 Розділу VI Інструкції № 449).

Відповідно до пункту 3 Розділу VI Інструкції № 449, органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу щодо сплати боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадку, передбаченому абзацом 2 цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу щодо сплати боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається):

платникам, зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій);платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Під частковим зменшенням суми недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованості зі сплати фінансових санкцій) для цілей цього пункту вважається зменшення загальної суми боргу (недоїмки) з єдиного внеску, яка включає нараховані та несплачені суми єдиного внеску (фінансових санкцій) за останній календарний місяць, в якому відбулось таке зменшення.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), крім загальних реквізитів, має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.

Сума боргу у вимозі проставляється в гривнях з двома десятковими знаками після коми.

Відповідно до пункту 4 Розділу VI Інструкції № 449, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з ІТС за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Податковий орган веде реєстр виданих вимог про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 8 до цієї Інструкції.

При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: перша частина - літера «Ю» (вимога до юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або «Ф» (вимога до фізичної особи), друга частина - порядковий номер, третя частина - літера «У» (узгоджена вимога).

В третій частині літера «У» (інформація щодо узгодження вимоги) проставляється у разі надсилання: платнику узгодженої вимоги внаслідок процедури оскарження; вимоги до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства відповідно до цієї Інструкції.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.

Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику.

Сформована в ІТС вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається податковим органом платнику єдиного внеску в паперовій та/або електронній формі.

Сформована вимога про сплату боргу (недоїмки), що підлягає надсиланню у паперовій формі, у день її формування в ІТС друкується у двох примірниках, підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) податкового органу, скріплюється печаткою податкового органу та один примірник надсилається (вручається) платнику єдиного внеску, другий долучається до справи платника.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) у паперовій формі вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.

Платникам єдиного внеску, які подають звітність в електронній формі та/або пройшли електронну ідентифікацію онлайн в електронному кабінеті та подали заяву про бажання отримувати документ через електронний кабінет, вимоги про сплату боргу (недоїмки) можуть надсилатися в електронній формі засобами електронного зв`язку з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги».

Вимога про сплату боргу (недоїмки), що надсилається в електронній формі у день її формування в ІТС, підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) податкового органу шляхом накладання кваліфікованого електронного підпису та кваліфікованої електронної печатки, після чого надсилається в електронний кабінет засобами ІТС з одночасним надісланням платнику єдиного внеску на його електронну адресу (адреси) інформації про вид документа, дату та час його надіслання до електронного кабінету.

Інформація про дату і час надсилання та доставки вимоги про сплату боргу (недоїмки) в електронній формі в електронний кабінет з ідентифікацією відправника та отримувача зберігається безстроково і може бути отримана у електронному вигляді, в тому числі у вигляді квитанції про доставку у текстовому форматі.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) в електронній формі вважається належним чином надісланою, якщо її надіслано в електронний кабінет засобами ІТС з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги», за умови, якщо отримано квитанцію про доставку вимоги про сплату боргу (недоїмки) в електронний кабінет.

У разі неотримання податковим органом квитанції про доставку вимоги про сплату боргу (недоїмки) в електронний кабінет протягом двох робочих днів з дня її надіслання така вимога у паперовій формі на третій робочий день з дня відправлення з електронного кабінету надсилається платнику єдиного внеску у порядку, визначеному абзацом одинадцятим цього пункту для надіслання вимоги про сплату боргу (недоїмки) у паперовій формі.

При цьому строк доставки вимоги про сплату боргу (недоїмки) в електронній формі в електронний кабінет не зараховується до строку надіслання такої вимоги.

На вимогу платника, який отримав вимогу про сплату боргу (недоїмки) в електронній формі, податковий орган надає таку вимогу у паперовій формі протягом трьох робочих днів з дня надходження відповідної вимоги (у паперовій або електронній формі) від платника єдиного внеску.

Частиною 16 статті 25 Закону №2464-VI передбачено, що строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Проаналізувавши вищенаведені норми, колегія суддів зазначає, що фізичні особи - підприємці у відповідності до норм спеціального закону, яким врегульований внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, є страхувальниками та зобов`язані своєчасно та у повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Разом з тим, відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом № 2464-VI не врегульовано.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного соціального внеску. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов єдиний соціальний внесок не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування єдиного соціального внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі наведеного обгрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Отже, особа, яка провадить господарську діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI, на якому наполягає податковий орган, щодо необхідності сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Вищевказане узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, висловленому у постанові від 07 липня 2021 року у справі № 142/252/19.

Із матеріалів справи слідує, що 06 грудня 2022 року ОСОБА_1 зареєструвався як суб`єкт підприємницької діяльності, 04 січня 2011 року позивачем було подано до Ужгородської МДПІ звіт суб`єкта малого підприємництва фізичної особи платника єдиного податку за четвертий квартал 2010 року.

Судом першої інстанції констатовано, що оскаржувані вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1485-50 від 06 травня 2021 року на суму 45160,28 грн, від 15 травня 2019 року на суму 28402,44 грн, від 07 листопада 2019 року на суму 5508,36 грн, від 06 лютого 2020 року на суму 2734,18 грн, від 06 травня 2021 року на суму 8495,30 грн включаються у вимозі від 06 травня 2021 року №Ф-1484-50 на загальну суму 45160,28 грн.

У справі, що розглядається, спірним є питання наявності у позивача статусу платника єдиного внеску відповідно до статті 4 частини 1 пункту 4 Закону України № 2464-VІ і, як наслідок, наявності обов`язку сплачувати єдиний внесок у мінімальному розмірі за період з 2017 року по 2021 рік відповідно до оскаржуваної вимоги за відсутності доходу від здійснення підприємницької діяльності.

Із матеріалів справи слідує, що з 12 березня 2012 року по 30 квітня 2020 року позивач був офіційно працевлаштований та працював в публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» на посаді юристконсульта, у період з 21 вересня 2020 року по 09 липня 2021 року офіційно працевлаштований та працював в публічному акціонерному товаристві «Альфа Банк», іншої діяльності позивач не здійснював.

Відповідно до інтегрованої картки платника податку, яку було надано відповідачем, позивач зобов`язаний був сплатити єдиний внесок, нарахований за 2017 рік у розмірі 8448,00 грн (3200,00*12*22%), за І-ІV квартал 2018 року у розмірі 9 828,72 грн (по 2 457,18 грн. за квартал (3723,00*3*22%), за І- IV квартал 2019 у розмірі 11 016,72 грн (по 2 754,18 грн. за квартал (4173,00*3*22%) та за І-ІV квартал 2020 року у розмірі 8495,30 грн (по 3117,18 грн. за квартал (4723,00*3*22% до 01 вересня 2020 року та по 3300,00 грн. за квартал (5000,00*3*22% з 01 вересня 2020 року по 31 грудня 2020 року) за виключенням березня, квітня та травня місяця 2020 року (по 1039,06 грн на місяць) з якого запроваджено карантин та звільнено ФОП від обов`язку сплачувати ЄСВ) до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок за адвокатську діяльність та окремо за підприємницьку діяльність.

При цьому, відповідно до витребуваної судом першої інстанції від Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області індивідуальної відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Форма ОК-5 щодо ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) у період з січня 2017 року по квітень 2020 року ПАТ «Дельта Банк» було нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (а.с.90-91).

Крім того, колегія суддів зазначає, що з вересня 2020 року по липень 2021 року позивач працював на АТ «Альфа Банк», яке сплачувало за позивача, як за найманого працівника, єдиний внесок з вересня 2020 року по липень 2021 року (а.с.90-91).

Доказів отримання позивачем у цей період доходів від провадження підприємницької діяльності судом не встановлено та доказів протилежного податковим органом до суду не надано.

Згідно із статтею 4 частиною 1 пунктом 1 абзацом 2 Закону України № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Зважаючи на те, що основоположним принципом збору єдиного внеску є обов`язковість законодавчого визначення умов і порядку його сплати, відсутність у законі конкретної вказівки на необхідність сплати єдиного внеску у вищеописаному випадку, обгрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність у позивача обов`язку з його сплати за вищевказаний період.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позовних вимог, а саме вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску №Ф-1484-50 від 06 травня 2021 року в розмірі 4156,24 грн не оскаржене, тому в апеляційному порядку не переглядається.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про визнання протиправною та скасування вимоги ГУ ДПС у Закарпатській області від 06 травня 2021 року за № Ф-1484-50 в частині вимоги сплати заборгованості (недоїмки, штрафу, пені) в сумі 41004,04 грн.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 червня 2022 року у справі № 260/7669/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 14 березня 2023 року.