Справа № 120/6953/22
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2023-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/6953/22

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шаповалова Тетяна Михайлівна

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

15 березня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Мацького Є.М. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Вінницькій області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В :

Головне управління ДПС у Вінницькій області звернулося до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , у якому просило стягнути з відповідача борг в сумі 2560800,91 грн.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 25.10.2022 позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25.10.2022 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що податкова вимога надіслана фізичній особі-підприємцю не може вважатись вимогою до платника податків - фізичної особи.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважив, що податкове законодавство не розрізняє заборгованість окремо однієї і тієї ж особи як платника податку фізичної особи чи фізичної особи-підприємця.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2023, з урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зареєстрований 11.02.2019 та перебуває на обліку у Головному управлінні ДПС у Вінницькій області та є платником податків і зборів.

Згідно картки особового рахунку платника податків за відповідачем рахується податкова заборгованість з єдиного податку у сумі 2560800,91 грн, що виникла на підставі поданих ним декларацій 19.11.2021.

27.08.2021 податковим органом сформовано податкову вимогу №0-0226 на суму 31908,98 грн, яка направлена відповідачу, але повернулася у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

Водночас, заборгованість з єдиного податку була погашена 02.09.2021, шляхом зарахування 33825,35 грн, залишилася переплата у розмірі 1916,37 грн.

29.08.2021 у фізичної особи ОСОБА_1 виник податковий борг по земельному податку з фізичних осіб в сумі 404 грн, який було погашена 28.12.2021.

Оскільки відповідач добровільно не погасив борг з єдиного податку у сумі 2560800,91 грн у добровільному порядку, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що за відповідачем рахується податковий борг у сумі 2560800,91 грн, які він добровільно не погашає, а тому наявні підстави для стягнення такого боргу.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (ПК України), контролюючий орган має право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий борг - сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відповідно до п.295.3 ст.295 ПК України платники єдиного податку третьої групи сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал.

У пункті 54.1 статті 54 ПК України зафіксовано, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом.

Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно з пунктом 59.5 статті 59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відповідно до пункту 58.3 статті 58 ПК України у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення- рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Так, з метою погашення податкового боргу, відповідно до статті 59 ПК України, як встановлено судом, відповідачу направлено податкову вимогу №0-0226 на суму 31908,98 грн, яка направлена відповідачу, але повернулася у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою, а тому вважається належним чином врученою відповідачу.

Водночас заборгованість з єдиного податку згідно надісланої вимоги була погашена 02.09.2021, так було зараховано 33825,35 грн та залишилася переплата у розмірі 1916,37 грн.

29.08.2021 у фізичної особи ОСОБА_1 виник податковий борг по земельному податку з фізичних осіб в сумі 404 грн згідно податкового повідомлення рішення (форма Ф) N 3-0205 від 27.04.2021, який був погашений 28.12.2021.

19.11.2021 у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 виник податковий борг у розмірі 2560800,91 грн, у зв`язку із несплатою податкового зобов`язання з єдиного податку, самостійно визначеного відповідачем у податковій декларації з єдиного податку три квартали 2021 року та податковій декларації з єдиного податку за 2021 рік.

Отже, на час виникнення заборгованості у сумі 2560800,91 грн у відповідача існувала заборгованість з іншого податку, а саме земельного, а тому позивач не був зобов`язаний направляти відповідачу нову податкову вимогу про сплату податкового боргу з єдиного податку у розмірі 2560800,91 грн.

Судом першої інстанції обґрунтовано відхилені доводи представника відповідача щодо необхідності розрізняти заборгованість відповідача як фізичної особи зі сплати земельного податку та фізичної підприємця зі сплати єдиного податку, адже особа обліковується в податковому органі один раз як платник податку за одним податковим номером, що підтверджується витягами з облікових карток наданих позивачем по єдиному податку та земельному податку. Такі аргументи представника не ґрунтуються на положеннях Податкового кодексу.

Матеріали справи не містять доказів вжиття відповідачем заходів щодо погашення в добровільному порядку податкового боргу з єдиного податку у розмірі 2560800,91 грн.

Як визначено пунктом 95.1 статті 95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Згідно пункту 95.2 статті 95 ПК України, стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги.

Пунктом 95.3 статті 95 ПК України обумовлено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Враховуючи що ОСОБА_1 має податковий борг з єдиного податку у розмірі 2560800,91 грн, який самостійно не сплачує, наявні підстави для задоволення позову та стягнення даного боргу з відповідача.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Мацький Є.М. Сушко О.О.