Справа № 620/3690/22
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2023-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3690/22 Суддя (судді) першої інстанції: Бородавкіна С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О.,

Ключковича В.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 липня 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Академії Державної пенітенціарної служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання поновити на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

До Чернігівського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Академії Державної пенітенціарної служби Міністерства юстиції України, у якому просила суд: визнати протиправним та скасувати наказ ректора Академії від 25.04.2022 №6/ст "Про призначення службового розслідування" з приводу поданої завідувачем кафедри адміністративного, цивільного, господарського права і процесу Академії ОСОБА_2 доповідної записки; визнати протиправним і скасувати наказ ректора Академії від 28.04.2022 №7/ст "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" начальника кабінету кафедри адміністративного, цивільного, господарського права і процесу Академії, старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_1 , дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби з Державної кримінально-виконавчої служби України; визнати протиправним і скасувати наказ ректора Академії від 29.04.2022 №90/ОС "Про особовий склад" про звільнення старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_1 , начальника кабінету кафедри адміністративного, цивільного, господарського права і процесу Академії; зобов`язати відповідача поновити старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_1 , начальника кабінету кафедри адміністративного, цивільного, господарського права і процесу Академії; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.04.2022 додати винесення судового рішення, без відрахування податків та зборів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем не дотримано вимог Порядку призначення та проведення службових розслідувань в Державній кримінально-виконавчій службі України, наказ про призначення службового розслідування нечітко сформульований, в ньому відсутні підстави для призначення розслідування. Також, в порушення вимог чинного законодавства, проведення службового розслідування стосовно позивача доручено не прямому начальнику та без його участі. Позивач зазначає, що службове розслідування, за наслідками якого видано оскаржуваний наказ, проведено упереджено, неповно, не об`єктивно, без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, зокрема, військового стану в Україні, бойових дій на території м. Чернігова та області. Так, відповідно до роз`яснення зі сфери трудових відносин в умовах воєнного стану Міністерства економіки України від 23.03.2022, відсутність працівника на роботі у зв`язку з бойовими діями не може бути кваліфікована як прогул без поважної причини. За наведених обставин, позивач вважає, що стягнення у вигляді звільнення зі служби застосовано відповідачем без урахування тяжкості проступку, розміру заподіяної шкоди, позитивної характеристики та даних про відсутність дисциплінарних стягнень. Всупереч положень Дисциплінарного статуту Академією не мотивовано можливості засування до позивача іншого, більш м`якого виду, дисциплінарного стягнення, окрім як найсуворіше - звільнення зі служби, що є непропорційним. Крім того, в порушення вимог Порядку відповідачем у резолютивній частині не зазначено пропозицій щодо закінчення службового розслідування, не зазначено чи підтверджені відомості, які стали підставою для його призначення та не запропоновано заходи, спрямовані на їх усунення. ОСОБА_1 не була ознайомлена з матеріалами та висновком службового розслідування, що позбавило її права на участь у процесі прийняття рішення та права на захист. Також оскаржуваний наказ від 29.04.2022 №90/ОС, яким позивача звільнено зі служби, не відповідає вимогам Інструкції з організації обліку кадрів у Державній кримінально-виконавчій службі Україні, оскільки його формулювання має неоднозначне та нечітке трактування.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 липня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує на те, що відповідачем при проведенні службового розслідування та при прийнятті оскаржуваних наказів невраховані вимоги Правил внутрішнього розпорядку для персоналу Академії (Додаток 4 до Колективного договору на 2022-2026 роки), а саме: правила внутрішнього розпорядку складені на основі Законів України та норм КЗпП України (п. 1.5 Розділу 1); порядок прийняття на службу і звільнення осіб рядового і начальницького складу Академії здійснюється відповідно до Законів України та інших нормативно-правових актів України (п. 2.3. Розділу 2); припинення трудового договору (контракту) здійснюється згідно зі ст. ст. 36-39, 40, 41 КЗпП. Припинення трудового договору може мати місце лише на підставах, передбачених чинним законодавством, та умовами, передбаченими в контракті (пункт 2.7 Розділу 2). Крім того, апелянт зазначає, що Позивач фізично не могла подати відповідний рапорт ректору Академії, оскільки місто Чернігів знаходилось під постійним артилерійським обстрілом, обстрілом з мінометів, градів та танків, періодичними авіа нальотами винищувачів рф, на місто скидались авіаційні п`ятисот кілограмові бомби, у місті не працював громадський транспорт, не працювало таксі, позивачка не має власного транспорту, відстань від житлового масиву ОСОБА_3 , де перебувала позивач до Академії становить майже 7 км, було відсутнє електропостачання, газопостачання та теплопостачання. Судом першої інстанції не враховано, що жінкам, працівникам Академії Державної пенітенціарної служби було наказано залишатись вдома і що під час активних бойових дій вони не приймали участі у збройній відсічі та захисті міста від збройної агресії рф. Судом також не враховано та не досліджено, що позивачка виїхала з міста Чернігова 04.03.2022 року під час самих активних бойових дій, а перетнула кордон з Україною 06.03.2022 року. Судом не враховані та недосліджені події, які безпосередньо відбувались у місті Чернігові та Чернігівській області з 24.02.22 до моменту, коли позивачка виїхала з межі міста та за кордон України, не з`ясовано чи мала вона об`єктивно змогу подати передбачений наказом Академії рапорт. За вищевказаних обставин, які не були досліджені та не враховані судом першої інстанції при розгляді справи, позивач не могла наражати своє життя на небезпеку та не мала фізичної можливості, з об`єктивних причин, подати особисто письмовий рапорт ректору Академії про надання дозволу на виїзд.

Представником апелянта подано клопотання про розгляд справи у відкритому судовому засіданні (без обґрунтування) за участю представника позивача.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, та у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи встановила, що дана справа судом першої інстанції розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відтак, враховуючи вище викладене колегія суддів доходить висновку що клопотання апелянта є необґрунтованим та безпідставним і не підлягає задоволенню, а розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу до суду не подано.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що що старший лейтенант ОСОБА_1 проходила службу в Державній кримінально-виконавчій службі України на посаді начальника кабінету кафедри адміністративного, цивільного, господарського права і процесу Академії (а.с. 25-26 том І).

22.04.2022 на ім`я ректора Академії від завідувача кафедри адміністративного, цивільного, господарського права і процесу надійшла доповідна записка, у якій повідомлено, що ОСОБА_1 виїхала за межі України, про що її не повідомила (а.с. 73 том І).

За викладеними у доповідній записці фактами, наказом ректора від 25.04.2022 №6/ст призначено проведення службового розслідування, для чого сформовано відповідну комісію (а.с. 18 том І).

За наслідками службового розслідування та зібраних матеріалів складено висновок, затверджений 28.04.2022, у якому зазначено, що старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_1 виїхала за кордон України та не повідомила керівника про такий виїзд, не надала йому відповідний рапорт, внаслідок чого не отримала письмового дозволу ректора Академії. Своїми діями позивач порушила вимоги Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України", Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", а також Правил внутрішнього розпорядку для персоналу Академії Державної пенітенціарної служби (додаток 4 до Колективного договору), наказу Академії ДПтС від 20.08.2021 №355/ОД "Про забезпечення внутрішнього порядку та організацію внутрішньої служби в Академії в 2021-2022 навчальному році (окрім територіально відокремлених відділень)". У зв`язку з наведеним, дисциплінарною комісією запропоновано притягнути ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності (а.с. 69-71).

Наказом ректора Академії від 28.04.2022 №7/ст позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з Державної кримінально-виконавчої служби України (а.с. 21 том І).

Даний вид стягнення реалізований наказом від 29.04.2022 №90/ОС, яким позивача з 29.04.2022 звільнено зі служби за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" та пунктом 8 статті 12 Закон України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" із посади начальника кабінету кафедри адміністративного, цивільного та господарського права і процесу Академії на час відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_4 (а.с. 22 том І).

Вважаючи вищевказані накази відповідача протиправними, а звільнення - незаконним, ОСОБА_1 звернулась до суду з відповідним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що позивач, як офіцер середнього начальницького складу, перед виїздом за територію м. Чернігів, і тим більше перетинаючи кордон України, повинна була повідомити про свій намір безпосереднього начальника та надати відповідний рапорт. Наслідки невиконання вказаного обов`язку (притягнення до дисциплінарної відповідальності, аж до звільнення зі служби) ОСОБА_1 були відомі. Суд першої інстанції погодився із позицією відповідача, що не дивлячись на обставини справи та вимоги Закону, позивач не повідомила керівника про свій виїзд, на зв`язок із керівництвом також не вийшла. При цьому, до тверджень позивача щодо неможливості зв`язатися з керівництвом внаслідок відсутності мобільного зв`язку суд поставився критично.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

В силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

Правові засади організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, статус персоналу, а також порядок проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України визначає Закон України від 23.06.2005 №2713-ІV "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" (далі - Закон №2713, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 14 Закону №2713 установлено, що до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу (далі - особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби), спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України (далі - працівники кримінально-виконавчої служби).

Служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України.

Громадяни України, які вперше зараховуються на посади рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби та у відповідних випадках пройшли встановлений строк випробування, складають присягу.

Особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюються такі спеціальні звання: середній начальницький склад - старший лейтенант внутрішньої служби.

Трудові відносини працівників кримінально-виконавчої служби регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами).

Відповідно до частини п`ятої статті 23 Закону №2713 на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських.

Сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України від 22.02.2006 №3460-IV (далі - Дисциплінарний статут, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), дія якого поширюється на осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Так, відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни (стаття 2 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до статті 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Згідно із статтею 14 Дисциплінарного статуту з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Наказом Міністерства юстиції України від 12.03.2015 №356/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.03.2015 за №295/26740, затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України (далі - Порядок, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, Розділом ІІ Порядку передбачено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового і начальницького складу службової дисципліни, скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами рядового і начальницького складу діянь, які порушують права і свободи громадян, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб рядового чи начальницького складу або їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб рядового чи начальницького складу та можуть викликати суспільний резонанс.

Службове розслідування проводиться за рішенням уповноваженого на те начальника у разі, зокрема, отримання інформації про скоєння інших, не визначених в абзацах другому - сімнадцятому цього пункту, дисциплінарних проступків, які уповноважена на призначення службового розслідування особа вважатиме достатніми для його проведення.

Підставою для проведення службового розслідування є належним чином оформлений письмовий наказ уповноваженого на те начальника.

Відповідно до пункту 3 Розділу ІІІ Порядку інші начальники мають право призначати службові розслідування стосовно осіб рядового і начальницького складу, якщо їм надано право призначати на посади та звільняти з посад, застосовувати заходи заохочення і накладати дисциплінарні стягнення на осіб, дії або бездіяльність яких стали підставою для проведення службового розслідування.

При цьому, відповідно до пункту 6 Розділу ІІІ Порядку особи рядового чи начальницького складу мають право в разі необхідності звертатися за підпорядкованістю до наділеного відповідними повноваженнями начальника з клопотанням про призначення службового розслідування.

Щодо твердження позивача, що керівництвом Академії не дотримано вимог Порядку, оскільки проведення службового розслідування доручено не прямому начальнику ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 8 Розділу ІІІ Порядку проведення службового розслідування доручається прямому начальнику особи рядового чи начальницького складу, дії або бездіяльність якої стали підставою для призначення службового розслідування.

Разом з тим, пунктом 9 Розділу ІІІ Порядку передбачено, що службове розслідування може проводитися декількома особами у складі комісії, до складу якої входять найбільш досвідчені посадові особи органу або установи, здатні всебічно вивчити обставини, що стали підставою для призначення службового розслідування, та зробити об`єктивні висновки. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника особи рядового чи начальницького складу, дії чи бездіяльність якої стали підставою для призначення службового розслідування.

Таким чином, вимогами Порядку передбачено можливість проведення службового розслідування як прямим начальником, так і декількома особами у складі комісії за участю безпосереднього начальника особи дії чи бездіяльність якої стали підставою для призначення службового розслідування.

Відповідно до Посадової інструкції начальника кабінету адміністративного, цивільного та господарського права і процесу, затвердженої ректором Академії 04.01.2022, начальник кабінету безпосередньо підпорядковується завідувачу кафедри адміністративного, цивільного та господарського права і процесу (а.с. 23-24).

Відповідно до пункту 2 Розділу І Порядку учасники службового розслідування - начальник, виконавець, члени комісії, особи рядового і начальницького складу, персонал органів і установ та інші особи, які обізнані в обставинах, що стали підставою для призначення службового розслідування.

Судом першої інстанції встановлено, а сторонами не заперечується, що безпосереднім начальником ОСОБА_1 є завідувач вказаної вище кафедри Ніщина Світлана, яка й подала на ім`я ректора Академії доповідну записку про виїзд позивача за межі України без повідомлення про вказану обставину. Наведене було підставою для призначення службового розслідування.

Отже, безпосередній начальник ОСОБА_1 був обізнаний в обставинах, що стали підставою для призначення службового розслідування, тому в розумінні вимог Порядку є учасником службового розслідування.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідачем надано пояснення в яких зазначено, що саме доповідна записка начальника позивача слугувала підставою призначення розслідування, тому її участь у складі комісії могла поставити під сумнів об`єктивність його проведення.

З аналізу матеріалів справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наказ від 25.04.2022 №6/ст винесений з дотриманням вимог Порядку, а тому в задоволенні позовної вимоги про його скасування необхідно відмовити.

Так, розділом VIII Порядку передбачено, що за результатами службового розслідування складається висновок службового розслідування, який складається із вступної, описової та резолютивної частин.

У резолютивній частині висновку службового розслідування зазначаються: пропозиції щодо закінчення службового розслідування, застосування до осіб рядового і начальницького складу конкретних видів заохочень або дисциплінарних стягнень, класифікації отриманих тілесних ушкоджень, обставин загибелі (смерті) осіб рядового і начальницького складу, списання чи відновлення використаних, пошкоджених або втрачених матеріальних цінностей, зброї, боєприпасів, службових документів, а також про направлення матеріалів службового розслідування до відповідних органів для прийняття рішення згідно із законодавством; підтвердження чи спростовування відомостей, які стали підставою для його призначення; запропоновані заходи, спрямовані на усунення виявлених під час службового розслідування недоліків, причин та умов виникнення обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування.

Висновок службового розслідування підписується виконавцем (головою та членами комісії) та затверджується начальником, який призначив службове розслідування.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення та надіслати (або надати) йому засвідчений належним чином висновок службового розслідування. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

За результатами службового розслідування особи рядового і начальницького складу, стосовно яких воно проводилося, притягаються до відповідальності в установленому законом порядку.

Про накладення дисциплінарного стягнення за результатами службового розслідування видається наказ, зміст якого оголошується персоналу органу або установи, де проходить службу особа рядового чи начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Судом першої інстанції встановлено, що в ході проведеного службового розслідування було встановлено, що ОСОБА_1 , перебуваючи на службі в Державній кримінально-виконавчій службі України, маючи офіцерське звання та склавши Присягу, без попередження начальника виїхала за кордон у період дії військового стану.

Також, даний факт підтверджується доповідною запискою безпосереднього начальника позивача, відібраними в ході службового розслідування поясненнями начальника відділу по роботі з персоналом, відповідно до яких ОСОБА_1 до відділу з повідомленням про виїзд за межі м. Чернігів та за кордон України, рапортом щодо оформлення відпусток не зверталась; у відрядженні не перебуває (а.с. 73, 76).

Крім того, у зв`язку із відсутністю на службі осіб рядового і начальницького складу з нез`ясованих причин, в умовах режиму воєнного стану, відповідно до Закону України від 15.03.2022 №2136-ІХ "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", постанови Кабінету Міністрів України від 07.03.2022 №221 та на підставі рапорту начальника відділу по роботі з персоналом, наказом Академії від 31.03.2022 №61/ОС, старшому лейтенанту ОСОБА_1 призупинено виплату грошового забезпечення з 01.04.2022 до прибуття на місце служби (а.с. 79 том І).

Судом першої інстанції звернуто увагу, що факт неповідомлення безпосереднього начальника про виїзд за кордон України не заперечується самим позивачем та підтверджується роздруківкою із додатку-месенджеру "Viber" (а.с. 32-40 том І).

У наданих в ході службового розслідування поясненнях ОСОБА_1 зазначила, що з 24.02.2022 по 04.03.2022 вона знаходилась у м. Чернігів у мікрорайоні "Масани". Вказівки з подальшими діями та можливістю евакуації персоналу Академії з міста не надходили. У зв`язку з наведеним та постійними обстрілами міста, складною ситуацією з аптеками та магазинами, позивачем було прийнято рішення виїхати з міста Чернігів задля збереження життя. 06.03.2022 позивач перетнула кордон України, маючи намір їхати до Німеччини до рідної сестри (а.с. 74-75 том І).

Так, із роздруківки із додатку-месенджеру "Viber", і з пояснень позивача вбачається, що, як перебуваючи на території України, так і після виїзду за кордон, ОСОБА_1 на зв`язок із начальником не вийшла, про перетин кордону (намір перетнути) не повідомила. Відповідно до матеріалів справи, 20.03.2022 начальником позивача у додатку-месенджеру "Viber" було написано ОСОБА_1 повідомлення щодо того, чи в безпеці вона. Позивач, маючи можливість повідомити про своє перебування за межами України, таких дій не виконала, обмежившись загальною інформацією "В безпеці". Фактично, ОСОБА_1 надано інформацію про місце свого перебування лише 17.04.2022.

Відповідно до пункту 8 наказу Академії від 20.08.2021 №355/ОД "Про забезпечення внутрішнього порядку та організації внутрішньої служби в Академії в 2021-2022 навчальному році (окрім територіально відокремлених відділень)" (а.с. 114-126 том І) особи рядового і начальницького складу Академії повинні забезпечити можливість свого сповіщення в будь-який час доби за допомогою телефонного зв`язку або способом використання посильних.

Особи рядового і начальницького складу Академії виїжджають за територію міста Чернігів на підставі письмового рапорту та письмового дозволу ректора Академії (накладена резолюція на рапорті). Рапорт на ім`я ректора Академії подається в порядку підпорядкованості, в ньому зазначається мета виїзду, адреса перебування, порядок підтримання зв`язку для термінового оповіщення та орієнтовний час прибуття за сигналу оповіщення чи тривоги. У разі самовільного виїзду за межі міста Чернігова такі особи можуть бути притягнуті до дисциплінарної відповідальності, аж до звільнення зі служби.

Відповідно до пункту 3.3 Розділу 3 Колективного договору між Академією Державної пенітенціарної служби і трудовим колективом Академії Державної пенітенціарної служби на 2022-2026 рок, положення якого поширюються в тому числі і на осіб рядового і начальницького складу, члени трудового колективу Академії зобов`язуються дотримуватись встановленого режиму роботи та дисципліни праці, Правил внутрішнього розпорядку Академії (Додаток 4) (а.с. 96-105 том І).

У свою чергу, пунктами 7.1, 7.2 Розділу 5 Правил внутрішнього розпорядку для персоналу Академії (а.с. 106-113 том І) установлено, що службова (трудова) дисципліна полягає в додержанні персоналом Академії порядку і правил, установлених законодавством України, Статутом та наказами ректора Академії.

Службова (трудова) дисципліна зобов`язує персонал Академії, у тому числі, дотримуватися законодавства України, бездоганно виконувати службові обов`язки.

Відповідно до пункту 5.10 Правил про неявку на роботу з поважних причин працівник зобов`язаний повідомити керівника підрозділу. Невихід працівника на роботу без поважних причин (в тому числі відсутність на роботі більше 3-х годин протягом робочого дня) вважається прогулом.

За порушення умов контракту, службової, трудової чи навчальної дисципліни, неналежне виконання посадових обов`язків, …. порушення правил внутрішнього порядку Академія може застосувати заходи дисциплінарного впливу відповідно до вимог КЗпП України та Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ.

З огляду на наведене, позивач, як офіцер середнього начальницького складу, перед виїздом за територію м. Чернігів, і тим більше перетинаючи кордон України, повинна була повідомити про свій намір безпосереднього начальника та надати відповідний рапорт. Наслідки невиконання вказаного обов`язку (притягнення до дисциплінарної відповідальності, аж до звільнення зі служби) ОСОБА_1 були відомі.

З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що не дивлячись на наведені вище обставини та вимоги Закону, позивач не повідомила керівника про свій виїзд, на зв`язок із керівництвом також не вийшла.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що з роздруківки з месенджері "Viber" вбачається, що інші співробітники повідомляли керівництво проте, що вони не знаходяться за своїм постійним місцем проживання, а перебувають за іншою адресою (а.с. 36 том І).

З даних повідомлень вбачається, що керівництво зобов`язувало працівників повідомляти де вони перебувають, проте, як вбачається з матеріалів справи, що позивачем не вчинялися дії про повідомлення керівництво про своє місце знаходження.

Колегія суддів критично ставиться до твердження позивача щодо неможливості зв`язатися з керівництвом внаслідок відсутності мобільного зв`язку, оскільки інші працівники знайшли можливість повідомити керівництво про не перебування за постійним місцем знаходження.

Щодо твердження апелянта, що керівництво не забезпечено евакуацію працівників та не піклувалося про останніх, колегія суддів відхиляє дані твердження. Оскільки. Як вбачається з месенджері "Viber" працівникам жіночої статі було повідомлено про не вихід на робочі місця (чергування) та перебування в укритті, при цьому було запропоновано працівникам та їм родинам укриття на території Академії.

Отже, в даному випадку колегія суддів критично ставиться до твердження позивача, що вона не могла подати рапорт керівництву, оскільки, як вбачається з матеріалів справи позивач не дивлячись, що до місця роботи становило 7 км, вона здійснила виїзд за межі території України, до Германії, що є значно більшою відстанню чим до роботи.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи керівництво у додатку-месенджері "Viber" запитувалося місце перебування позивача, проте, остання зазначила про перебування «в безпечному місці», при цьому не повідомляючи керівництво про залишення території України та зміну адресе перебування.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції правомірно зроблено висновок, що відповідач належним чином довів суду правомірність звільнення позивачки відповідно до наказу Академії Державної пенітенціарної служби Міністерства юстиції України, тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки їх суть зводиться до констатації норм законодавства, а не помилок чи то порушень судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення, за таких обставин доводи апеляційної скарги не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Частиною 1 ст. 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишаються без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 липня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді І.О. Грибан

В.Ю. Ключкович