Справа № 160/4481/23
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2023-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

13 березня 2023 р. Справа № 160/4481/23

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боженко Н.В., перевіривши у м. Дніпрі матеріали позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ), відповідача-2: Державної казначейської служби України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

08 березня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача-2: Державної казначейської служби України, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, ідентифікаційний код юридичної особи - 21910427; Державна казначейська служба України, ідентифікаційний код юридичної особи - 37567646; щодо неналежного забезпечення перерахунку, нарахування та негайної повної виплати пенсії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , з 01.04.2019 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, ідентифікаційний код юридичної особи 21910427: належним чином та вчасно здійснити перерахунок, нарахування та негайну повну виплату пенсії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , з 01.04.2019 року, з урахуванням індексу інфляції відповідно до приписів статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та щомісячно проводити відповідні виплати, починаючи з 01.04.2019 року, з врахуванням фактично виплачених сум, до змін у законодавстві, передбачаючих збільшення виплат;

- стягнути солідарно з: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, ідентифікаційний код юридичної особи - 21910427; Державна казначейська служба України, ідентифікаційний код юридичної особи 37567646 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , заборговані за період з 01.04.2019 року по 01.03.2022 року пенсійні виплати в сумі 95542 гривні 63 копійки, з урахуванням індексу інфляції відповідно до приписів статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»;

- стягнути солідарно з: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, ідентифікаційний код юридичної особи - 21910427; Державна казначейська служба України, ідентифікаційний код юридичної особи - 37567646; на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , моральну шкоду в сумі 300000 (триста тисяч) гривень 00 копійок.

Позовна заява обґрунтована протиправністю дій відповідачів щодо неналежного забезпечення перерахунку пенсії позивача, як доплата яка утворилась за період з 01.04.2019 по 28.02.2022 року у розмірі 95542,63 грн. на виконання судового рішення.

Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/4481/23 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.

Відповідно до вимог статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви, серед іншого, з`ясовує, чи немає підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених вказаним Кодексом.

Ознайомившись із позовною заявою та доданими до неї матеріалами, суд встановив наявність підстав для відмови у відкритті провадження з огляду на таке.

Обґрунтовуючи позовну заяву позивач вказав, що звернувся із скаргою на відповідача-1 із заявою щодо невиплати пенсії з 01.04.2019 року, на що отримав письмову відповідь Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про те, що доплата до пенсії позивачу за період з 01.04.2019 року по 28.02.2022 року буде здійснена після виділення бюджетних асигнувань, що позивач вважав протиправним та звернувся до суду з цією заявою.

Дослідивши матеріали позовної заяви судом встановлено, що листом Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 12.12.2022 року №02133/28428 позивачу направлено для ознайомлення лист відповідача-1 від 02.06.2022 року №4581, наданий на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.09.2021 року по справі №160/12736/21. Згідно вказаного листа відповідача-1 позивачу на підставі зазначеного судового рішення проведено перерахунок пенсії, доплата позивачу за період з 01.04.2019 року по 28.02.2022 року у розмірі 95542,63 грн. буде здійснена після виділення бюджетних асигнувань. Також роз`яснено положення ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.09.2021 року по справі №160/12736/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в належному перерахунку пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019 року, згідно довідки Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції № 3/228 від 26.05.2021 року про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, оформленої та поданої по заяві ОСОБА_3 (представника в інтересах громадянина ОСОБА_1 ) від 14.08.2020 року № 4-991, із зазначенням основних і додаткових видів грошового забезпечення, загальної суми в наступних розмірах: - посадовий оклад - 5220 гривень 00 копійок; - оклад за військове(спеціальне) звання майор - 1340 гривень 00 копійок; - процентна надбавка за вислугу років 40% - 2624 гривні 00 копійок; - премія 37,2% - 1941 гривня 84 копійки; -надбавка за особливості проходження служби 25,4% - 2332 гривні 74 копійки; - усього - 13458 гривень 58 копійок.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.09.2021 року по справі №160/12736/21 набрало законної сили 16.11.2021 року.

Проаналізувавши обставини, викладені у позовній заяві, зміст позовних вимог, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку із невиконанням Головними управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.09.2021 року по справі №160/12736/21, яке набрало законної сили та перебуває на виконанні.

Згідно ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

В рішенні від 27.11.2008 року у справі Крутько проти України (№2), Європейський суд з прав людини зазначив, що провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадіями одного провадження (див. Скордіно проти Італії (Scordino v. Italy) (no.1) (GC), no. 36813/97, п.197 ЄСПЛ 2006). Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес (див. Джорж Естіма проти Португалії (Estima Jorge v. Portugal), рішення від 21 квітня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998*II, п.35, та Сіка проти Словакії (Sica v. Slovakia), №2132/02, пп. 24-27, 13 червня 2006 року).

У справі Горнсбі проти Греції (від 19.03.1997 року, заява №18357/91, п.40) Суд зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. У вказаній справ визначено, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важно уявити ситуацію, щоб п.1 ст.6 Конвенції докладно описував процедурні Гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу - у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, - і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення ст.6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду ї проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації несумісних із принципом верховенства права.

Згідно з частиною другою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За приписами статті 373 Кодексу адміністративного судочинства України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Питання примусового виконання рішень врегульовані Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року № 1404-VIII (далі - Закон від 02.06.2016 року № 1404-VIII).

Таким чином, виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Частиною першою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За змістом частини першої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Тобто процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Підставами ж застосування вимог статей 382 та 383 Кодексу адміністративного судочинства України є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у Кодексу адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексу адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Таким чином, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права, викладений в постанові Верховного Суду у постанові від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15.

Як слідує з матеріалів позову, позивач фактично просить зобов`язати відповідачів належним чином та в повному обсязі виконати рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.09.2021 року по справі №160/12736/21, яким відповідача зобов`язано здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019 року.

Тобто позивачем оскаржуються дії суб`єкта владних повноважень, вчинені при виконанні судового рішення. Заявлений у цій справі позов фактично спонукає суд адміністративної юрисдикції вдатися до перевірки належності виконання рішення суду, що набрало законної сили, і у випадку встановлення неналежності його виконання повторно зобов`язати відповідача вчинити дії, до виконання яких відповідача вже існує зобов`язання згідно іншого судового рішення.

Отже, у спірних правовідносинах мають місце обставини, з якими стаття 383 Кодексу адміністративного судочинства України пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

За вказаних обставин, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий позов.

У зв`язку з цим, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються, а підлягають розгляду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження щодо повторного розгляду питань, щодо яких вже прийнято судове рішення.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.

Вказаний правовий висновок узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 16.01.2019 р. у справі № 686/23317/13-а, від 06.02.2019 р. у справі № 816/2016/17, від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15, від 03.04.2019 у справі №820/4261/18, від 30.03.2021 року у справі № 580/3376/20, від 27.07.2022 у справі №686/2636/17, від 20.10.2022 у справі №580/2491/21, від 21.12.2022 у справі № 620/4090/22.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

Щодо вимог про стягнення коштів з відповідачів суд зазначає, що такі ґрунтуються на вимогах про визнання протиправними дій щодо неналежного виконання судового рішення та зобов`язання виконати судове рішення, які відповідно до вищевикладеного не підлягають новому розгляду в рамках окремої судової справи.

Так, вимоги щодо врахування індексу інфляції позивач обґрунтовує тим, що йому протиправно не було виплачено пенсійне забезпечення у вказаний період, вимоги щодо стягнення моральної шкоди тим, що з вини відповідачів позивачу завдано моральної шкоди в наслідок порушення права на належний рівень своєчасної виплати пенсійного забезпечення. Тобто, відповідні вимоги пов`язані із встановленням факту належного виконання рішення суду. В зв`язку з неможливістю розгляду судом позовних вимог, які за змістом є вимогами про визнання протиправним неналежного виконання рішення суду, зобов`язання виконати рішення суду, вимоги про стягнення коштів, які базуються на вимогах про визнання протиправним неналежного виконання рішення суду, зобов`язання виконати рішення суду, не можуть бути розглянуті окремо. При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Враховуючи, що позов, заявлений позивачем, виник на стадії виконання судового рішення, а спірні правовідносини у даному випадку пов`язані з неналежним виконанням рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.09.2021 року по справі №160/12736/21, і не є самостійними позовними вимогами, тобто безпосередньо пов`язані з предметом і підставою позову, за якими вже постановлено судове рішення по суті позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до приписів пункту 2 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 170, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача-2: Державної казначейської служби України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини п`ятої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Копію ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко