Справа № 440/3517/22
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2023-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2023 р.Справа № 440/3517/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бершова Г.Є.,

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,

за участю секретаря судового засідання Юсіфової Г.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департамента стратегічних розслідувань Національної поліції України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.08.2022, головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко, м. Полтава, повний текст складено 19.08.22 по справі № 440/3517/22

за позовом ОСОБА_1

до Департамента стратегічних розслідувань Національної поліції України

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

21 березня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати Наказ начальника Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України полковника поліції Валентина Копаєва від 04.02.2022 48 о/с по особовому складу відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 7 ( за власним бажанням) частини першої статті 77 підполковника поліції ОСОБА_1 ;

- поновити підполковника поліції ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу управління стратегічних розслідувань у Полтавській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України з 04.02.2022;

- стягнути з Департаменту стратегічних розслідувань НП України суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04.02.2022 по день ухвалення рішення суду;

- рішення суду в частині поновлення підполковника поліції ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу управління стратегічних розслідувань у Полтавській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що наказ начальника Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 04.02.2022 48 о/с по особовому складу відповідно до Закону України «Про національну поліції» в частині його звільнення зі служби в поліції за пунктом 7 ( за власним бажанням) частини першої статті 77 є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки рапорт про звільнення за власним бажанням написаний ним під тиском та не відповідає його волевиявленню. В зв`язку з чим ним 15.02.2022 на адресу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України засобами поштового зв`язку та на офіційну електронну адресу направлено рапорт про відкликання попереднього рапорту про звільнення за власним бажанням з проханням скасувати наказ 48 о/с від 04.02.2022 про його звільнення та поновлення на посаді. Однак, станом на 10.03.2022 рапорт залишився не розглянутий, тому він 12.03.2022 повторно направив рапорт про відкликання попереднього рапорту про звільнення.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11.08.2022 по справі 440/3517/22 адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано Наказ начальника Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України полковника поліції ОСОБА_2 від 04.02.2022 48 о/с по особовому складу в частині звільнення зі служби в поліції підполковника поліції ОСОБА_1 за пунктом 7 ( за власним бажанням) частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Поновлено підполковника поліції ОСОБА_1 на посаді заступника начальника 1-го відділу управління стратегічних розслідувань в Полтавській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України з 04.02.2022.

Стягнуто з Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04.02.2022 по 11.08.2022.

Рішення суду в частині поновлення підполковника поліції ОСОБА_1 на посаді заступника начальника 1-го відділу управління стратегічних розслідувань в Полтавській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн (сім тисяч гривень).

Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.08.2022 по справі 440/3517/22 скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач вказує, що позивача звільнено на підставі його ж рапорту, погодженого належним чином з керівником органу. Звертає увагу на те, що позивач звернувся з рапортом про відкликання рапорту про звільнення лише 15.02.2022, тобто після фактичної реалізації наказу про його звільнення(04.02.2022). Також відповідач підкреслював те, що позивач добровільно написав заяву про звільнення, проте суд першої інстанції безпідставно погодився з позивачем про примусове написання такого рапорту.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги.

Позивач та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на незаконності звільнення з огляду на примус позивача написати рапорт на звільнення, звільнення позивача не у строки, визначені чинним законодавством, та вказали на звільнення позивача у період його перебування на лікарняному.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представників сторін, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що з 13 жовтня 2021 року ОСОБА_1 займав посаду заступника начальника 1-го відділу (боротьби з організованими злочинними групами та злочинними організаціями) управління стратегічних розслідувань у Полтавській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України.

04 лютого 2022 року підполковник поліції ОСОБА_1 подав рапорт про звільнення його зі служби в поліції відповідно до пункту 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію» з 04.02.2022.

Наказом начальника Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України полковника поліції ОСОБА_2 від 04.02.2022 48 о/с по особовому складу звільнено підполковника поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції на підставі пункту 7 (за власним бажанням) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Вказуючи, що рапорт про звільнення за власним бажанням був написаний під тиском та не відповідає дійсному волевиявленню, позивач звернувся 15 лютого 2022 року до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України з рапортом про відкликання попереднього рапорту про звільнення за власним бажанням з проханням скасувати наказ від 04.02.2022 48 о/с про звільнення його з поліції та поновити на посаді.

12 березня 2022 року позивачем повторно направлено рапорт до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про відкликання попереднього рапорту про звільнення.

Не погоджуючись з наказом про звільнення, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи свідчать про тиск на позивача з метою його звільнення, а сам ОСОБА_1 неодноразово намагався відкликати свій рапорт про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням, проте, відповідач посилаючись на проведення службових розслідувань щодо здійснення тиску на працівника для написання рапорту на звільнення та відсутність такого підтвердження, протиправно відмовляв у відкликанні цього рапорту.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 580-VIII (далі - Закон 580-VIII).

Відповідно до ч. 1, 3 - 5 ст. 59 Закону 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень; рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України; видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України; порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 77 Закону 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням.

Відповідно до частини другої статті 77 Закону 580-VIII днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Закону 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється:

1) у зв`язку із закінченням строку контракту;

2) за станом здоров`я (через хворобу) - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції;

3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції;

4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів;

5) через службову невідповідність;

6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України;

7) за власним бажанням;

8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій);

9) у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі;

9-1) у зв`язку з наявністю реального чи потенційного конфлікту інтересів, який має постійний характер і не може бути врегульований в інший спосіб;

10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, а також рішенням суду про визнання його активів або активів, набутих за його дорученням іншими особами або в інших передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках, необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави;

11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави;

12) у разі надання особою завідомо неправдивої інформації під час прийняття на службу в поліції.

Так, матеріали справи свідчать, що позивач звернувся до відповідача з рапортом від 04.02.2022 про його звільнення зі служби в поліції відповідно до пункту 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 04.02.2022.

На вказаний рапорт позивача начальником Департаменту Стратегічних розслідувань Національної поліції України полковником поліції В. Копаєвим було накладено резолюцію «ДО НАКАЗУ», що підтверджується копією цього рапорту та довідкою (а.с. 208, 58).

Вказану резолюцію колегія суддів розцінює як погодження керівником відповідача дати звільнення позивача саме з 04.02.2022.

На підставі рапорта позивача начальником Департаменту Стратегічних розслідувань Національної поліції України полковником поліції В. Копаєвим ухвалено спірний наказ про звільнення ОСОБА_1 .

Щодо посилання позивача та суду першої інстанції на необхідність застосування до спірних правовідносин положень п.п. 64, 68 Порядку проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки визначає «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затверджене постановою Кабінету Міністрів України 29.07.1991 114 (далі - Положення 114), колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до п. 64 Положення 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік):

а) за віком - при досягненні віку, встановленого цим Положенням. Крім того, за віком можуть бути звільнені особи середнього начальницького складу, які мають вислугу 20 і більше років (у пільговому обчисленні), і яким до досягнення встановленого віку перебування на службі залишилося 3 роки і менше, а за їх бажанням при досягненні цього віку - незалежно від наявності вислуги років;

б) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії;

в) через обмежений стан здоров`я - у разі визнання їх придатними до військової служби поза строєм у мирний час (у військовий час обмежено придатними 1-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії при неможливості використання їх на службі у зв`язку з відсутністю відповідних вакантних посад;

г) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі;

д) через службову невідповідність;

є) за порушення дисципліни;

ж) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків;

з) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації;

и) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України;

і) у зв`язку з непроходженням випробування в період іспитового строку;

ї) у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі;

й) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, яким накладено стягнення у виді позбавлення права обіймати посади або займатися діяльністю, що пов`язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, чи кримінального правопорушення;

к) за угодою сторін.

При цьому колегія суддів зазначає, що Закон України «Про міліцію», який втратив чинність у зв`язку із набранням чинності Законом 580-VIII, не містив підстав та порядку звільнення працівників органів внутрішніх справ (працівників міліції), а вказане питання було врегульовано саме Положення 114.

Аналіз приписів Положення 114 та Закону 580-VIII свідчить, що такі нормативно правові акти мають різні підстави звільнення для рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та працівників поліції, зокрема в частині підстав звільнення за власним бажанням - Закон 580-VIII не передбачає вказівки на наявність поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що приписи Положення 114 є незастосовними до спірних правовідносин, а тому посилання позивача, враховане судом першої інстанції, на те, що звільнення ОСОБА_1 можливо не раніше, ніж через три місяця з моменту повідомлення про намір звільнитися є безпідставним.

Також колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на визначене у п.п. к) п. 64 Положення 114 право особи звільнитися за угодою сторін, яке взагалі не вимагає дотримання строків, визначених п. 68 Положення 114, на які безпідставно посилався позивач.

Колегія суддів зазначає, що позивач неодноразово зауважував, що його звільнення відбулося у період тимчасової непрацездатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів встановила, що позивачем не надано жодного доказу його тимчасової непрацездатності станом на 04.02.2022. В матеріалах справи містяться лише його заява про направлення на ВЛК від 04.02.2022 (а.с. 12) та направлення на медичний огляд від 07.02.2022 (а.с. 10 зворотний бік).

З огляду на вказане, за відсутності жодних доказів перебування позивача на лікарняному 04.02.2022, колегія суддів вважає безпідставним твердження позивача про його тимчасову непрацездатність.

Надаючи оцінку твердженню позивача про те, що його змусили написати заяву про звільнення, колегія суддів виходить з такого.

Матеріалами справи та сторонами підтверджено, що позивач ознайомився з власним звільненням 05.02.2022.

Після того як рапорт позивача було реалізовано у спосіб ухвалення наказу про звільнення позивача, ОСОБА_1 звернувся до відповідача із рапортом від 15.02.2022, в якому вперше повідомив, що рапорт про звільнення від 04.02.2022 не відповідає його волевиявленню та повідомив про його перебування на лікарняному без надання жодних документів.

Так, позивач вказав на те, що працівники УСР на нього морально тиснули, зокрема вказали, що «можуть комісійно відкрити його кабінет та знайти там будь-які предмети та матеріали, котрі слугуватимуть відкриттям кримінального провадження».

Колегія суддів ставиться критично до таких пояснень позивача з огляду на таке.

Матеріали справи свідчать, що стосовно позивача було проведено службове розслідування за фактом порушення службової дисципліни позивачем, що виразилося у порушення правил дорожнього руху та керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, за результатами якого 14.02.2022 затверджено висновок, яким за неналежне виконання своїх обов`язків вирішено, що ОСОБА_1 підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції, але враховуючи його звільнення 04.02.2022, вирішено цим і обмежитися.(а.с.68-72).

Сторони не заперечують факту прибуття 04.02.2022 до позивача співробітників Департаменту стратегічних розслідувань саме з метою отримання пояснень у ході службового розслідування щодо позивача, які останній відмовився надавати, прибувши у приміщення Управління стратегічних розслідувань в Полтавській області.

Тільки після затвердження цього висновку позивач звернувся з рапортом від 15.02.2022.

Також, за наслідками розгляду рапорту позивача від 15.02.2022 було проведено службове розслідування щодо відомостей, викладених у рапорті ОСОБА_1 стосовно можливих неправомірних дій окремих працівників Департаменту не підтвердились, у зв`язку з цим відповідач не знайшов підстав для скасування спірного наказу про звільнення позивача.

Також судом апеляційної інстанції, у ході судового розгляду цієї справи, не встановлено жодних обставин, які б могли свідчити про будь-який тиск на позивача з метою його звільнення, про обставини перебування позивача на лікарняному 04.02.2022 тощо.

Жодне з тверджень позивача, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, не підтверджені в ході судового розгляду цієї справи.

При цьому колегія суддів враховує, що позивач не пояснив чому він не звертався ані до відповідача, ані до правоохоронних органів, ані до суду з повідомленням про вчинення над ним примусу як під час ознайомлення з наказом про звільнення так і до ухвалення висновку про результати службового розслідування.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що можливість розглянути рапорт про звільнення та ухвалити відповідний наказ, перебуваючи в один день у різних містах, пов`язаний із широким використанням органами державної влади засобів електронної комунікації.

Підсумовуючи викладенене, колегія суддів дійшла висновку про законність та обгрунтованість спірного Наказу начальника Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України полковника поліції ОСОБА_2 від 04.02.2022 48 о/с по особовому складу в частині звільнення зі служби в поліції підполковника поліції ОСОБА_1 за пунктом 7 ( за власним бажанням) частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", а тому позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування цього наказу задоволенню не підлягають.

Інші позовні вимоги про поновлення позивача на посаді та стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про скасування наказу від 04.02.2022 48 о/с, а тому також не підлягають задоволенню.

Рішення суду першої інстанції також підлягає скасуванню в частині стягнутих з відповідача на користь позивача судових витрат у силу приписів ст. 139 КАС України.

Щодо інших доводів апелянта колегія суддів зазначає.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є обґрунтовантованою та такою, що підлягають задоволенню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.08.2022 по справі 440/3517/22 не відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України та підлягає скасуванню з ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ..

Керуючись ст.ст. 243, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департамента стратегічних розслідувань Національної поліції України - задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.08.2022 по справі № 440/3517/22 - скасувати.

Прийняти постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (вул. Академіка Богомольця, буд. 10, м. Київ, 01061, код ЄРДПОУ 43305056) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Г.Є. Бершов
Судді В.В. Катунов І.М. Ральченко
Повний текст постанови складено 09.03.2023. У зв`язку з масованим ракетним ударом по місту Харкову та відсутністю з 09.03.2023 до 10.03.2023 електропостачання по місту Харкову та доступу до мережі Інтернет, повний текст постанови направлено до Єдиного державного реєстру судових рішень 13.03.2023.