Справа № 420/8445/22
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2023-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/8445/22

Категорія: 112010200 Головуючий в 1 інстанції: Анрухів В. В.

Дата і місце ухвалення: м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Ступакової І. Г.

при секретарі Аргіровій М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулось до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії від 28.01.2022 №54;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до загального стажу періоди роботи з 19.04.1977 по 21.12.1977 в Одеському виробничому взуттєвому об`єднанні ім. Жовтневої революції, з 15.02.1982 по 28.12.1985 в СОВГАВАНСКАЯ БОР, з 09.02.2001 по 13.10.2017 в ДП Одеський автомобільний ремонтний завод та призначити пенсію за віком ОСОБА_1 , починаючи з дати звернення - 20.01.2022.

В обґрунтування позовних вимог позивач, з покликанням на фактичні обставини справи зазначає, що 20.01.2022 року він звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням від 28.01.2022 №54 позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з не зарахуванням періодів роботи до загального стажу роботи, а саме: період роботи з 19.04.1977 по 21.12.1977 в Одеському виробничому взуттєвому об`єднанні iм. Жовтневої революції не враховано, оскільки у записі про звільнення наявне виправлення дати; період роботи з 15.02.1982 по 28.12.1985 в СОВГАВАНСКАЯ БОР не враховано, оскільки виявлено розбіжність між датою запису про звільнення з роботи та датою наказу (зараховано по дату наказу 16.10.1985); період роботи з 2004 року в ДП Одеський автомобільний ремонтний завод не враховано, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків згідно з індивідуальними відомостями.

Позивач звертає увагу, що в ДП Одеський автомобільний ремонтний завод він працював, починаючи з 09.02.2001 по 13.10.2017, але з яких причин не зараховано до загального стажу період роботи з 09.02.2001 по 01.01.2004 управлінням не зазначено.

На думку позивача, винесене рішення суперечить діючому законодавству та грубо порушує його соціальні права, у зв`язку із чим звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 від 28.01.2022 року №54.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до загального стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 19.04.1977 по 21.12.1977 в Одеському виробничому взуттєвому об`єднанні ім. Жовтневої революції, з 15.02.1982 по 28.12.1985 в СОВГАВАНСКАЯ БОР, з 09.02.2001 по 13.10.2017 в ДП Одеський автомобільний ремонтний завод та призначити пенсію за віком ОСОБА_1 , починаючи з дати звернення - 20.01.2022.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що у позивача відсутній необхідний страховий стаж, визначений ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (28 років). Вказує, що судом першої інстанції не надано оцінку факту розбіжності між датою запису про звільнення у трудовій книжці ( 28.12. 1985) та датою наказу про звільнення ( 16.10.1985), а для зарахування періодів з19.04.1977 по 21.12.1977, з 17.10.1985 по 28.12.1985 до стажу роботи, позивачу необхідно надати уточнюючі довідки про періоди роботи, видані підприємствами, на яких працювала особа, згідно з первинними документами. Крім того зазначає, що зобов`язання призначити пенсію з дати звернення, а саме 20.01.2022 року є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста їх участь в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 19.04.1977 року по 21.12.1977 року працював в Одеському виробничому взуттєвому об`єднанні iм. Жовтневої революції; з 15.02.1982 року по 28.12.1985 року в СОВГАВАНСКАЯ БОР; з 09.02.2001 року по 13.10.2017 року в ДП Одеський автомобільний ремонтний завод, що підтверджується записами в трудовій книжці, наявній в матеріалах пенсійної справи позивача.

20.01.2022 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Заява позивача була передана на розгляд за принципом екстериторіальності до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

28.01.2022 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області прийнято рішення №54 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". У рішенні вказано, що страховий стаж роботи позивача складає 22 роки 05 місяців 4 дні. До страхового стажу не враховано такі періоди роботи: період з 19.04.1977 по 21.12.1977, оскільки у записі про звільнення наявне виправлення дати; період з 15.02.1982 по 28.12.1985, оскільки виявлено розбіжність між датою запису про звільнення з роботи та датою наказу (зараховано по дату наказу 16.10.1985); період з 01.01.2004, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для зарахування періодів з 19.04.1977 по 21.12.1977, з 15.02.1982 по 28.12.1985, необхідно надати уточнюючі довідки про періоди роботи, видані підприємствами, на яких працювала особа, згідно з первинними документами за час виконання роботи та відповідні довідки про реорганізацію.

Про прийняте рішення позивача повідомило ГУ ПФУ в Одеській області.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка звертається за призначенням пенсії, у недоліках таких записів. При цьому вказав, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу, а тому прийшов до висновку про протиправність незарахування відповідачем до страхового стажу позивача періодів роботи з 19.04.1977 року по 21.12.1977 року в Одеському виробничому взуттєвому об`єднанні iм. Жовтневої революції та з 15.02.1982 року по 28.12.1985 року в СОВГАВАНСКАЯ БОР.

Також прийшов до висновку, що період роботи позивача з 01.01.2004 року по 13.10.2017 в ДП Одеський автомобільний ремонтний завод також підлягає зарахуванню до його трудового стажу, оскільки позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Умови, порядок обчислення, підтвердження та зарахування періодів роботи (трудового стажу) до страхового стажу для призначення пенсії, врегульовані Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (надалі - Закон №1788-XII), Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 № 22-1, (в редакції постанови правління ПФУ від 07 липня 2014 №13-1) (далі - Порядок №22-1), Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 № 637 (далі - Порядок №637).

Статтею 2 Закону № 1788-XII визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 1058-IV, застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з пунктом 3-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV, до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди:

1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Згідно ч.1 ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Наявність страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

З матеріалів справи вбачається, що позивач досяг 60 років, а тому для призначення позивачу пенсії за віком необхідно наявність страхового стажу не менше 28 років.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1).

Відповідно до п. 2.1 Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються таку документи: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Постанова №637); для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

20.01.2022 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком.

28.01.2022 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області прийнято рішення №54 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

У рішенні вказано, що страховий стаж роботи позивача складає 22 роки 05 місяців 4 дні. До страхового стажу не враховано такі періоди роботи: період з 19.04.1977 по 21.12.1977, оскільки у записі про звільнення наявне виправлення дати; період з 15.02.1982 по 28.12.1985, оскільки виявлено розбіжність між датою запису про звільнення з роботи та датою наказу (зараховано по дату наказу 16.10.1985); період з 01.01.2004, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для зарахування періодів з 19.04.1977 по 21.12.1977, з 15.02.1982 по 28.12.1985, необхідно надати уточнюючі довідки про періоди роботи, видані підприємствами, на яких працювала особа, згідно з первинними документами за час виконання роботи та відповідні довідки про реорганізацію

Щодо не зарахування періоду з 19.04.1977 по 21.12.1977, та періоду з 15.02.1982 по 28.12.1985, то колегія суддів зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній ( далі - Порядок № 637).

Положеннями ст. 62 Закону №1788-XII та п. 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

В силу вимог абзацу 1 п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно із пунктом 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17, у справі № 560/3734/22 від 18.11.2022 року

Згідно записів трудової книжки, з 19.04.1977 року по 21.12.1977 року працював в Одеському виробничому взуттєвому об`єднанні iм. Жовтневої революції, а з 15.02.1982 по 28.12.1985 в СОВГАВАНСКАЯ БОР. Водночас пенсійним органом такі періоди не зараховано, оскільки з 19.04.1977 по 21.12.1977 у записі про звільнення наявне виправлення дати; період з 15.02.1982 по 28.12.1985 виявлено розбіжність між датою запису про звільнення з роботи та датою наказу (зараховано по дату наказу 16.10.1985)

Так, колегія суддів зазначає, що за загальним правилом відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Водночас, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.

При цьому, суд першої інстанції правомірно вказав, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Так, щодо виправлення дати звільнення у записі № 3 у трудовій книжці позивача суд зауважує, що підставою звільнення зазначено "Записка № 242 від 9.12.77р.", дата звільнення "21.12.1977" дійсно містить виправлення у місяці звільнення. З огляду на те, що вільнення позивача не могло відбутися датою, що минула, єдино можливим місяцем звільнення позивача у 1977 році може бути лише грудень, тобто 12-й місяць.

Запис № 13 у трудовій книжці про звільнення позивача з підприємства СОВГАВАНСКАЯ БОР не містить будь-яких виправлень чи неточностей. Видання наказу про звільнення раніше дати звільнення за власним бажанням працівника, якщо останній зазначив конкретну дату, коли він бажає звільнитися, не є порушенням трудового законодавства. Отже, відповідач безпідставно не зарахував позивачу до страхового стажу період роботи з 15.02.1982 року по 28.12.1985 року в СОВГАВАНСКАЯ БОР, що вірно зазначено судом першої інстанції.

У свою чергу згідно з вимогами ст. 101 Закону № 1788-XII органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Отже, правом вимагати додаткові документи від підприємств, організацій і окремих осіб наділені лише органи, що призначають пенсії, а не особи, яким призначається пенсія. У разі сумніву або розбіжностей в документах, які враховуються при обчисленні пенсії, відповідач має вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

При цьому відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження звернення до підприємства, в якому працював позивач, або архівні установи для отримання відомостей щодо спірного періоду роботи позивача.

Також відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що спірні записи у трудовій книжці є недійсними та недостовірними.

Крім того, Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших офіційних документах.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Оцінюючи доводи відповідача про внесення записів до трудової книжки позивача, суд зазначає, що вказане не свідчить про наявність підстав, які не дають можливості прочитати запис та перевірити зазначені відомості.

Разом із тим, в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази того, що ГУ ПФУ в Хмельницькій області зверталось до підприємств, у яких працював позивач або до архівної установи для підтвердження відомостей щодо спірних періодів роботи позивача. При цьому, відповідачами ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанцій не надано жодного доказу на підтвердження того, що спірні записи у трудовій книжці є недійсними та недостовірними.

Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

В даному контексті слід зазначити, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи і визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічний висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 17.07.2018 року у справі № 220/989/17.

Отже, колегія суддів зазначає, що підставою для неврахування періоду роботи може бути лише встановлений факт того, що особа не працювала або не перебувала на посаді у спірному періоді, тоді як у досліджуваних правовідносинах такий факт не встановлено, а припущено. Таке рішення пенсійного органу не є обґрунтованим, адже не базується на документально встановлених обставинах.

Вказані пенсійним органом підстави відмови носять суто формальний характер та не несуть змістовного навантаження в контексті того, чому наявні написи не вказують на фактичне перебування позивачки на заявлених роботах.

Твердження ГУ ПФУ в Хмельницькій області, як у суді першої інстанції так і в апеляційній скарзі, що ним начебто зараховано до страхового стажу позивача період з 15.02.1982 року по 16.10.1985 року спростовується змістом ухваленого Головним управлінням рішення від 28.01.2022 року, що вірно зазначено судом першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про протиправність незарахування відповідачем до страхового стажу позивача періодів роботи з 19.04.1977 року по 21.12.1977 року в Одеському виробничому взуттєвому об`єднанні iм. Жовтневої революції та з 15.02.1982 року по 28.12.1985 року в СОВГАВАНСКАЯ БОР.

Щодо зарахування до трудового стажу періоду роботи позивача з 09.02.2001 по 13.10.2017 в ДП Одеський автомобільний ремонтний завод, то колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, період роботи з 2004 року в ДП Одеський автомобільний ремонтний завод не враховано, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків згідно з індивідуальними відомостями, з яких причин не зараховано до загального стажу період роботи з 09.02.2001 по 01.01.2004 управлінням не зазначено.

Відповідно до п.1 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, що підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону №1058-IV, сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.

На підставі ч.1 ст.16 Закону №1058-IV застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.

З цим правом кореспондується обов`язок страхувальника нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески (п.6 ч.2 ст.17 Закону № 1058-IV) незалежно від фінансового стану платника (ч.12 ст.20 Закону №1058-IV).

Відповідно до п.1 ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. №2464-IV (далі - Закон №2464-IV) платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно ст.4 Закону №2464-IV платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці.

Відповідно до ст.26 Закону №2464-IV посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.

З аналізу вказаних правових норм у їх сукупності можна дійти висновку, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

При цьому, відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки саме воно здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

А відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків. Наявність заборгованості підприємства по страхових внесках не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що період роботи позивача з 01.01.2004 року по 13.10.2017 в ДП Одеський автомобільний ремонтний завод також підлягає зарахуванню до його трудового стажу.

Поряд з цим, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 , починаючи з дати звернення - 20.01.2022 з огляду на наступне.

Перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Відповідно до ч.4 ст.245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Статтею 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та готує документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії, зокрема прийняття відповідного рішення, оскільки прийняттю такого рішення передує дослідження та аналіз відповідного стажу роботи особи, що звернулася за призначенням пенсії; перевірка та оцінка наданих доказів на предмет їх прийнятності та достатності.

У даному спорі суд не обраховує стаж роботи позивача, що виключає можливість зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію.

З огляду на встановлені обставини колегія суддів доходить висновку, що належним способом захисту прав позивача у спірних правовідносинах буде зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області (як органу, до якого позивачем подавалась заява про призначення пенсії) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.01.2022 року про призначення пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, а саме: в частині зарахування до загального страхового стажу періодів роботи з 19.04.1977 по 21.12.1977 в Одеському виробничому взуттєвому об`єднанні ім. Жовтневої революції, з 15.02.1982 по 28.12.1985 в СОВГАВАНСКАЯ БОР, з 09.02.2001 по 13.10.2017 в ДП Одеський автомобільний ремонтний завод.

Аналогічна правова позиція про те, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, у зв`язку з чим належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії, а не зобов`язання відповідача призначити таку пенсію позивачу, висловлено Верховним Судом у постанові від 07.03.2018р. у справі № 233/2084/17.

Згідно частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ст.317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на зазначене колегія суддів вважає, що постановлене Одеським окружним адміністративним судом рішення від 21.11.2022р. підлягає скасуванню в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області призначити пенсію ОСОБА_1 починаючи з дати звернення - 20.01.2022 з ухваленням в цій частині нового судового рішення.

В іншій частині оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись статтями 308, 313, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2022 року скасувати в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 .

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.01.2022р. про призначення пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 328 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано 14 березня 20223 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова