Справа № 160/1047/23
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2023-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2023 року Справа № 160/1047/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рудомайн" до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанов,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Рудомайн" (далі також Підприємство) до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанови відповідача від 04.01.2023 року №346538, №346537 та №346536 про застосування адміністративно-господарського штрафу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником транспортних засобів (далі ТЗ), які надані для перевезення, однак він не є автомобільним перевізником вантажу, який згідно з відповідних товарно-транспортних накладних (далі - ТТН) є товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "АСМУТ" , та відповідно не є належним суб`єктом визначеного правопорушення за оскарженими постанови.
Крім цього, звернув увагу, що за відсутності відповідної методики зважування не убачається можливим достеменно встановити, що перевезення вантажу здійснювалося з перевищенням вагових обмежень на одну з осей, які до речі, на думку позивача, повинні зважуватись разом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.01.2023 р. відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників процесу. Тією ж ухвалою суду запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.
Відповідач скористався наданим правом та надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому указав про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на їх необгрунтованість. Зазначає, що під час прийняття оскаржених постанов порушень вимог законодавства не допустив. Зауважив, що надання водієм ТТН із зазначенням іншого суб`єкта господарювання на відміну від того, якому безпосередньо належить на праві власності ТЗ, якими здійснюється перевезення вантажу поза межами нормативно вагових параметрів, не змінює суті встановлених порушень та збитків, завданих державі. Власник ТЗ (якими здійснюється перевезення вантажу поза межами нормативно вагових параметрів) уникає правових наслідків лише у тому випадку, коли при зупинці відповідного ТЗ водієм буде надано вичерпний перелік документів з приводу передачі цього ТЗ в оренду іншому суб`єкту господарювання.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із такого.
Судом встановлено та не є спірним, що позивач є власником ТЗ, а саме: спеціалізований вантажний самоскид FORD 4142D, державний номер НОМЕР_1 ; спеціалізований вантажний самоскид SINOTRUK державний номер AE9417PI; спеціалізований вантажний самоскид SINOTRUK державний номер AE9421PI.
25.11.2022 року посадові особи Укртрансбезпеки у Черкаській області на підставі направлення від 18.11.2022 року № 012922 та щотижневого графіку, затвердженого начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області на виконання окремого доручення від 05.05.2018 року № 320/03/13-18 проводили рейдову перевірку за додержанням транспортними засобами вимог законодавства про автомобільний транспорт на ваговому комплексі а/д М-05, Київ-Одеса 210км+450м.
Під час цієї перевірки посадові особи Укртрансбезпеки здійснили габаритно-ваговий контроль ТЗ, а саме: спеціалізованого вантажного самоскиду FORD 4142D, державний номер AE8750PH; спеціалізованого вантажного самоскиду SINOTRUK державний номер AE9417PI; спеціалізованого вантажного самоскиду SINOTRUK державний номер AE9421PI, власником яких є ТОВ "Рудомайн".
Згідно з талоном зважування загальна вага транспортного засобу SINOTRUK (реєстраційний номер AE9417PI) складала 40,54 т, а навантаження на осі: 1) 7,88 т; 2) 8,08 т; 3)12,15 т 4) 12,43 т. Результати зважування зафіксовані в довідці від 25.11.2022 № 0053427 про результати здійснення габаритно-вагового контролю.
У зв`язку з тим, що вага транспортного засобу перевищувала дозволені вагові норми, посадові особи Укртрансбезпеки у Черкаській області склали акт від 25.11.2022 № 0068558 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, в якому зафіксовано, що фактична маса автомобіля (тягача) SINOTRUK (реєстраційний номер НОМЕР_2 ) складала 40,54 т, при нормативно допустимій масі 38,00 т, а фактичні осьові навантаження склали 24,58 т. при допустимій нормі 23 т.
Перевищення нормативно встановлених параметрів навантаження по загальній масі транспортного засобу складало 6,6 % (фактичне навантаження становило 40,54 т при дозволених 38,00 т), а перевищення нормативно встановлених параметрів навантаження на задню здвоєну вісь автомобіля складало 6,8 % (фактичне навантаження становило 24,58 т при дозволених 23,00 т).
Згідно з талоном зважування загальна вага транспортного засобу FORD 4142D (AE8750PH) складала 40,37 т, а навантаження на осі: 1) 8,44 т; 2) 7,03 т; 3)11,84 т 4) 13,06 т. Результати зважування зафіксовані в довідці від 25.11.2022 № 0053488 про результати здійснення габаритно-вагового контролю.
У зв`язку з тим, що вага транспортного засобу перевищувала дозволені вагові норми, посадові особи Укртрансбезпеки у Черкаській області склали акт від 25.11.2022 № 0068559 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, в якому зафіксовано, що фактична маса автомобіля (тягача) FORD 4142D (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) складала 40,37 т, при нормативно допустимій масі 38,00 т, а фактичні осьові навантаження склали 24,9 т. при допустимій нормі 23 т.
Перевищення нормативно встановлених параметрів навантаження по загальній масі транспортного засобу складало 6,23 % (фактичне навантаження становило 40,37 т при дозволених 38,00 т), а перевищення нормативно встановлених параметрів навантаження на задню здвоєну вісь автомобіля складало 8,26 % (фактичне навантаження становило 24,9 т при дозволених 23,00 т).
Згідно з талоном зважування загальна вага транспортного засобу SINOTRUK (реєстраційний номер НОМЕР_3 ) складала 40,88 т, а навантаження на осі: 1) 7,87 т; 2) 7,29 т; 3)12,78 т 4) 12,94 т. Результати зважування зафіксовані в довідці від 25.11.2022 № 0053486 про результати здійснення габаритно-вагового контролю.
У зв`язку з тим, що вага транспортного засобу перевищувала дозволені вагові норми, посадові особи Укртрансбезпеки у Черкаській області склали акт від 25.11.2022 № 0068557 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, в якому зафіксовано, що фактична маса автомобіля (тягача) SINOTRUK (реєстраційний номер НОМЕР_3 ) складала 40,88 т, при нормативно допустимій масі 38,00 т, а фактичні осьові навантаження склали 25,72 т. при допустимій нормі 23 т.
Перевищення нормативно встановлених параметрів навантаження по загальній масі транспортного засобу складало 7,57 % (фактичне навантаження становило 40,88 т при дозволених 38,00 т), а перевищення нормативно встановлених параметрів навантаження на задню здвоєну вісь автомобіля складало 11,8 % (фактичне навантаження становило 25,72 т при дозволених 23,00 т).
За результатами габаритно-вагового контролю посадові особи Укртрансбезпеки у Черкаській області склали акти проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 25.11.2022 року № 338648 та № 338647, в яких зафіксовані порушення ТЗ (FORD 4142D (реєстраційний номер AE8750PH); SINOTRUK (реєстраційний номер AE9417PI)) вимог абзацу 14 частини 1 статті 60 Закону України від 05.04.2001 року № 2344-III «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон № 2344-III). Порушення полягало у перевезенні подільного вантажу (пшениці) з перевищенням встановлених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху габаритно-вагових норм від 5 % до 10 % включно без відповідного дозволу.
Крім того, за результатами габаритно-вагового контролю посадові особи Укртрансбезпеки у Черкаській області склали акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 25.11.2022 року № 338605, в якому зафіксовано порушення ТЗ (SINOTRUK (реєстраційний номер AE9421PI)) вимог абзацу 15 частини 1 статті 60 Закону України від 05.04.2001 року № 2344-III «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон № 2344-III). Порушення полягало у перевезенні подільного вантажу (пшениці) з перевищенням встановлених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху габаритно-вагових норм понад 10 %, але не більше 20 % без відповідного дозволу.
За результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідачем прийнято оскаржені постанові від 04.01.2023 року №346538, №346537 та №346536, якими до позивача застосовані адміністративно-господарські штрафи у розмірі 17 000,00 грн., 8 500,00 грн. та 8 500,00 грн. відповідно.
Указані постанови і є предметом розгляду у указаному спорі. При цьому, позивач не ставить під сумнів повноваження осіб, які здійснювали перевірку, а також не посилається на підстави та порядок її проведення. Останній фактично не згоден тим, що має нести передбачену оскарженими постановами відповідальність, з огляду на те, що вона застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників ТЗ, яким перевозиться вантаж.
Також позивач серед іншого, звернув увагу на те, що перевозився подільний сипучий вантаж, який є рухомим під час кожної зміни напрямків руху чи швидкості автомобіля, тому його маса не є сталою у різних точках під час руху та відповідно, за відсутності відповідної методики зважування не убачається можливим достеменно встановити, що перевезення вантажу здійснювалося з перевищенням вагових обмежень на одну з осей, які до речі, на думку позивача, повинні зважуватись разом.
Позиція відповідача полягає у тому, що саме автомобільний перевізник повинен надати виключну інформацію, яка може вплинути на результат розгляду справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт.
У спірному випадку, відповідач стверджує, що визначив саме Підприємство як автомобільного перевізника, адже під час проведення перевірки водіями перелічених вище ТЗ не надано документів щодо надання їх (ТЗ) в оренду на користь іншого суб`єкта господарювання.
Надаючи оцінку наведеним доводам суд виходить із того, що відповідно до статті 6 Закону № 2344-III на території України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, у сфері міжнародних автомобільних перевезень здійснює: габаритно-ваговий контроль транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю; .
За текстом статті 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Відповідно до статті 33 Закону № 2344-III автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.
За текстом частини першої статті 34 закону № 2344-III автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.
Відповідно до частини першої статті 47 Закону № 2344-III до внутрішніх перевезень вантажів відносяться перевезення вантажів між пунктами відправлення та призначення, розташованими в Україні, та комплекс допоміжних операцій, пов`язаних з цими перевезеннями, а також технологічні перевезення вантажів, що здійснюються в межах одного виробничого об`єкта без виїзду на автомобільні дороги загального користування.
До комплексу допоміжних операцій, пов`язаних із внутрішніми перевезеннями вантажів автомобільним транспортом, належать: завантаження та розвантаження автомобільних транспортних засобів; перевантаження вантажів на інший вид транспорту чи транспортний засіб; сортування, пакування, обмірювання та маркування вантажу; накопичення, формування або дроблення партій вантажу; зберігання вантажу; транспортно-експедиційні послуги.
Правила перевезень вантажів транспортними засобами затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту.
Відповідно до частини першої, другої статті 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків (частина четверта статті 48 Закону № 2344-III).
За частиною другою статті 49 Закону № 2344-III водій транспортного засобу зобов`язаний: мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.
Згідно з частинами першою, другою статті 50 Закону № 2344-III договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).
Істотними умовами договору є: найменування та місцезнаходження сторін; найменування та кількість вантажу, його пакування; умови та термін перевезення; місце та час навантаження і розвантаження; вартість перевезення; інші умови, узгоджені сторонами.
Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).
Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.
За текстом частини першої статті 60 Закону № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за:
перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 відсотків до 10 відсотків включно при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 відсотків, але не більше 20 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Розглядати справи про накладення адміністративно-господарських штрафів за порушення, зазначені у цій статті, мають право посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.
За пунктом 25 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 року № 1567 (далі - Порядок № 1567) справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.
Згідно з пунктами 3.1-3.5. пункту 3 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні (далі Правила № 363) договори про перевезення вантажів автомобільним транспортом укладаються між фізичними та юридичними особами, які здійснюють автомобільні перевезення вантажів на комерційній основі (надалі - Перевізники), та вантажовідправниками або вантажоодержувачами (надалі - Замовники). Примірний договір про перевезення вантажів автомобільним транспортом у міському та міжміському сполученні (надалі - Договір) наведений в додатку 1.
Договір про перевезення вантажів може укладатися Перевізником з посередницьким підприємством, яке користується правами та несе обов`язки і відповідальність, що передбачені для вантажовідправників і вантажоодержувачів.
Ініціативу про встановлення договірних стосунків для перевезення вантажів автомобільним транспортом може виявити як Перевізник, так і вантажовідправник (вантажоодержувач) - майбутній Замовник.
Після того, як Перевізник і Замовник узгодили умови перевезень і розрахунки, стверджений підписом Перевізника проект Договору з необхідними до нього додатками в двох екземплярах Перевізник зобов`язаний направити Замовнику не пізніше ніж через три дні після його узгодження.
У Договорі встановлюються: термін його дії, обсяги перевезень, умови перевезень (режим роботи по видачі та прийманню вантажу, забезпечення схоронності вантажу, виконання вантажно-розвантажувальних робіт і таке інше), вартість перевезень і порядок розрахунків, порядок визначення раціональних маршрутів, обов`язки сторін, відповідальність тощо.
За текстом підпункту 10.1 пункту 10 Правил № 363 перевізники приймають вантажі для перевезення на підставі укладених Договорів із Замовниками згідно з заявками (додаток 1) або за разовими договорами (додаток 2).
За підпунктом 10.10 пункту 10 Правил перевезення вантажів за домовленістю сторін водій може виконувати обов`язки супровідника вантажів (експедитора).
За підпунктами 11.1, 11.3, 11.5 пункту 11 Правил № 363 основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.
Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.
Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує Замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках.
У разі використання товарно-транспортної накладної у паперовій формі перший примірник товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - водій (експедитор) передає вантажоодержувачу, третій примірник, засвідчений підписом вантажоодержувача, передається Перевізнику.
Аналізуючи наведені вище положення законодавства у зіставленні з обставинами цієї справи суд передусім виходить із того, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена, у тому числі абзацами 14 та 15 частини першої статті 60 Закону № 2344-III, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників транспортного засобу, яким перевозиться вантаж.
Слід зазначити, що автомобільний перевізник має використовувати транспортний засіб для перевезення вантажу на законних підставах. Проте автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу (статті 33, 50 Закону № 2344-III), а не власник транспортного засобу.
Поряд з цим, надання цієї послуги може передбачати використання тимчасового транспортного засобу, який належить іншій особі. У такому разі, на переконання суду, виникає необхідність пред`явлення належного документа, який би засвідчував право користування транспортним засобом, тобто використання цього транспортного засобу на законних підставах, що є обов`язковим для здійснення внутрішніх перевезень вантажів.
Мається на увазі, що на місці здійснення габаритно-вагового контролю водій повинен пред`явити ті документи, які від нього вимагаються статтею 48 Закону № 2344-III та є цілком логічним, що у випадку, коли послуги із перевезення вантажу здійснюються із використанням тимчасового транспортного засобу, документом який би засвідчував право його (ТЗ) користування на законних підставах може бути наприклад: договорів оренди або тимчасовий реєстраційний талон.
Однак, суд не заперечує того, що під час такого контролю можуть виникати ситуації, коли обсяг (перелік) наданих документів недостатній для встановлення всіх обставин, які мають значення для настання відповідальності, передбаченої Законом № 2344-III.
У той же час, адміністративно-господарський штраф (відповідно до статті 60 Закону № 2344-III) накладається не на місці габаритно-вагового контролю. Для цього призначається розгляд справи, під час якого посадова особа територіального органу Укртрансбезпеки має з`ясувати, зокрема, особу порушника, адже видається очевидним, що автомобільний перевізник не може встановлюватися як-от на основі свідчень водія транспортного засобу, наданих ними реєстраційних документів ТЗ або інших документів, передбачених статтею 48 Закону № 2344-III.
У розглянутому випадку судом установлено, що відповідач визначив підприємство як автомобільного перевізника вантажу на місці здійснення габаритно-вагового контролю ТЗ, FORD 4142D, державний номер НОМЕР_1 ; SINOTRUK державний номер НОМЕР_2 ; SINOTRUK державний номер НОМЕР_3 , принаймні така інформація відображена у актах проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.
Звертає увагу, приміром, те, що інформація про Підприємство як автомобільного перевізника не була зазначена у ТТН від 23.11.2022 року № 27, від 23.11.2022 року № 9 та від 23.11.2022 року № 28, якими оформлено перевезення вантажу (пшениці). Відповідно до означених ТТН перевізником вантажу, є ТОВ "АСМУТ".
Разом з цим, ані під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, про який до речі позивач повідомлений належним чином (доказів зворотнього ним не надано), ані під час судового розгляду справи Підприємством так і не надано доказів того, що ТЗ, FORD 4142D, державний номер НОМЕР_1 ; SINOTRUK державний номер НОМЕР_2 ; SINOTRUK державний номер НОМЕР_3 передані в оренду ТОВ "АСМУТ", як і доказів того, що такі документи надавалися працівникам Укртрансбезпеки на місці габаритно-вагового контролю.
Таким чином, під час судового розгляду справи не підтверджено доводи позивача щодо відсутності у нього статусу автомобільного перевізника у спірних правовідносинах.
З приводу суті встановлених правопорушень суд зазначає, що процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року №1567 (далі - Порядок №1567), відповідно до пунктів 2, 3, 4 якого рейдовим перевіркам підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Частинами 14, 17 статті 6 Закону № 2344-III передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
Згідно абзацу 54 статті 1 Закону № 2344-III рейдова перевірка (перевірка на дорозі) перевірка транспортних засобів суб`єкта господарювання на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, контрольно-вагові комплекси та інші об`єкти, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту).
Пунктами 12, 14 Порядку №1567 передбачено, що рейдова перевірка додержання суб`єктом господарювання вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка.
Рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Відповідно до пунктів 15, 16 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону № 2344-III документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом
Під час рейдової перевірки можливе здійснення габаритно-вагового контролю.
Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах визначає Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі Порядок № 879).
Згідно з пунктом 3 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.
Виходячи зі змісту пунктів 16, 18 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль. За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.
Як вже зазначалося, частиною третьою статті 48 Закону № 2344-III встановлено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.
Відповідно до частини 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух» з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Положеннями статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 року №30, транспортний засіб з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.
Відповідно до п.22.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (далі - ПДР), маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.
Пунктом 22.5 ПДР передбачено, рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують:
Б) фактичної маси: чотирьохвісний автомобіль з двома рульовими вісями та ведучими вісями, оснащеними спареними колесами 38 т. (дорожного значення);
В) навантаження на вісь: від 1,3 до 1,8 метра чотирьохвісних автомобілів, ведучі вісі яких оснащені спареними колесами, за умови, що навантаження на кожну ведучу вісь не перевищує 11,5 тонни 23 т. (дорожного значення)
Рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоча б один з їх габаритних та/або вагових параметрів перевищує нормативи, визначені цим пунктом, здійснюється відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. № 30 Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами
Рух транспортних засобів та їх составів, фактична маса та навантаження на вісь яких перевищують параметри, визначені підпунктами б та в цього пункту, у разі перевезення подільних вантажів забороняється.
Не, є спірним, що у розглянутому випадку здійснювалося перевезення вантажу (пшениця), який за своїм характером є подільним, тобто може при завантаженні бути поділений на окремі частки без втрати або пошкодження його властивостей, а тому перевезення такого вантажу з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм відповідно до п. 22.5 Правил дорожнього руху заборонено.
Отже, чинним законодавством встановлена імперативна заборона на перевезення подільних вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм, що виключає можливість отримання перевізником дозволу на участь у дорожньому русі.
Суд зазначає, що головна мета такої заборони - збереження автомобільних доріг та попередження їх передчасного руйнування. Внаслідок цього й встановлено заборону з перевезення подільних вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм без будь-яких винятків, що у свою чергу спростовує доводи позивача з приводу зазначення у свідоцтва про реєстрацію ТЗ інших (вищих) показників повної маси на відміну від тих, що визначені Пунктом 22.5 ПДР
Обставини перевищення ТЗ: FORD 4142D, державний номер НОМЕР_1 ; SINOTRUK державний номер НОМЕР_2 ; SINOTRUK державний номер НОМЕР_3 встановлених законодавством габаритно-вагових норм при перевезенні вантажу без відповідного дозволу сторонами позивачем не заперечується.
У цій частині позовних вимог Підприємство посилається на те, що перевозився подільний сипучий вантаж, який є рухомим під час кожної зміни напрямків руху чи швидкості автомобіля, тому його маса не є сталою у різних точках під час руху та відповідно, за відсутності відповідної методики зважування не убачається можливим достеменно встановити, що перевезення вантажу здійснювалося з перевищенням вагових обмежень на одну з осей.
З цього приводу суд зазначає, що пунктом 12.5 Правил перевезень №363, передбачено, що для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова, волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.
Крім того, згідно із чинного законодавства будь-яких виключень з Правил дорожнього руху (пункти 2.3а, 2.3б; 12.1) при перевезенні подільних (в тому числі сипучих) вантажів не встановлено.
Переміщення ватажу під час руху не є припустимим, оскільки його переміщення спричиняє збільшення динамічної маси транспортного засобу при гальмуванні, а також порушує стійкість транспортного засобу. Вказані негативні переміщення вантажу під час руху можуть призвести до непередбачуваних катастрофічних наслідків та є загрозою для безпеки дорожнього руху.
Таким чином, відповідальність за пакування, навантаження, розміщення вантажу несе перевізник, а тому в усіх випадках нерівномірного навантаження на осі відповідальність за таке навантаження має нести перевізник, як учасник дорожнього руху. Завантажуючи вантажний автомобіль в межах дозволеної фактичної маси, перевізник зобов`язаний враховувати дозволені навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси транспортного засобу та можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним, та використовувати, в таких випадках, транспортний засіб з відповідними технічними параметрами.
Суд зауважує, що під час розгляду питання про застосування до суб`єкта господарювання (перевізника) штрафних санкцій за перевищення вагових параметрів вантажу має враховуватись мета цього виду відповідальності, а саме - підтримання доріг загального користування та дорожнього покриття у належному стані. Запровадження законодавцем вагово-габаритних нормативів покликане спонукати перевізників до здійснення контролю за їх дотриманням, а встановлення відповідальності за перевищення таких нормативів у вигляді застосування штрафних санкцій та стягнення плати за проїзд є компенсаційним засобом за шкоду, завдану дорожньому покриттю.
З огляду на викладене, враховуючи установлені у цій справі обставини наявності у позивача статусу автомобільного перевізника, який здійснюючи перевезення без відповідного дозволу подільного вантажу ТЗ, за наслідками контролю за якими виявлено перевищення ними встановлених законодавством вагових норм від 5 % до 10 %, а також 10 %, але не більше 20%, допустив порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, у зв`язку з чим суд доходить висновку, що приймаючи оскаржені постанови та застосовуючи до позивача відповідні адміністративно-господарські штрафи, відповідач порушень вимог законодавства не допустив, у зв`язку з чим відсутні підстав для задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Рудомайн" відмовити повністю.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

Рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна