Справа № 140/297/23
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2023-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року ЛуцькСправа № 140/297/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області від 20 грудня 2022 року № 56 щодо відмови у переведенні позивача на пенсію по віку відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ; зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії по віку відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ з дати звернення (19 грудня 2022 року), зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи в органах місцевого самоврядування з 21 липня 1994 року по 31 січня 2014 року та з визначенням розміру пенсії відповідно до наданих із заявою від 19 грудня 2022 року довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця за № 5444/3.25/2-22 від 13 грудня 2022 року, виданих Ковельською міською радою.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області як отримувач пенсії по інвалідності відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV. Позивач 19 грудня 2022 року звернувся до територіального управління ПФУ за місцем проживання із заявою про переведення на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII, однак ГУ ПФУ у Вінницькій області винесло рішення про відмову у призначенні пенсії від 20 грудня 2022 року №56 у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України № 3723 та актами КМУ 20 років. Відмова мотивована тим, що посадові особи місцевого самоврядування не є державними службовцями, а тому періоди роботи на посадах службовців в органах місцевого самоврядування не можуть бути зараховані до стажу державної служби.

Позивач вказує, що період його роботи з 21 липня 1994 року по 31 січня 2014 року на посаді голови Зеленської сільської ради, тобто час роботи на державних посадах в органах місцевого самоврядування зараховується до стажу державної служби. В сукупності з періодом військової служби з 14 листопада 1977 року по 13 листопада 1979 року, яка зараховується до стажу державної служби, його стаж державної служби становить понад 20 років.

Звертає увагу, що на момент звернення із заявою про переведення на пенсію за віком згідно Закону № 889-VІІІ, він досягнув 62-річного віку, загальний стаж роботи становить понад 40 років, та стаж державної служби складає понад 20 років, тому вважає, що має право на призначення пенсії державного службовця з дати звернення до пенсійного органу 19 грудня 2022 року.

З огляду на викладене просить адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Представник ГУ ПФУ у Вінницькій області у відзиві на позовну заяву від 27 січня 2023 року №0200-0902-8/8260 позовні вимоги не визнає, мотивуючи тим, що позивач одержує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (надалі - Закон № 1058).

Вказує, що відповідно до статті 3 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07 червня 2001 року № 2493-ІІІ, який набрав чинності 04 липня 2001 року, посадами в органах місцевого самоврядування є виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах.

Відповідно до частини другої статті 12 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільський голова обирається на основі виборчого права.

Тому з 04 липня 2001 року посади голів сільських рад віднесені до посадових осіб місцевого самоврядування, а не відповідних посад державних службовців. З огляду на це період роботи в органах місцевого самоврядування з 05 липня 2001 року по 31 січня 2014 року не враховано до спеціального стажу для призначення права на пенсію за нормами Закону № 889.

Вказує, що загальний трудовий стаж ОСОБА_1 становить 40 років 6 місяців 9 днів. Стаж роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців 6 років 11 місяців 14 днів (враховано період з 21 липня 1994 року по 04 липня 2001 року), чого не достатньо для призначення пенсії по віку відповідно до Закону № 889.

З наведених підстав просить у задоволенні позову відмовити (арк. спр. 31 - 33)

Представник ГУ ПФУ у Волинській області у відзиві на позовну заяву від 02 лютого 2023 року №0300-0902-7/4834 позовні вимоги не визнає, мотивуючи тим, що станом на 01 травня 2016 року позивач не набув 20 років стажу державної служби та не перебував на посадах, передбачених статтею 25 Закону №3723, тому не дотримано вимоги пунктів 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889, а саме наявність стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, або не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Вважає, що позивачем не наведено та не надано достатньо доказів, які б свідчили про протиправність винесеного рішення про відмову у призначенні пенсії (арк. спр. 40 - 44).

У відповіді на відзив, зареєстрованим 13 лютого 2023 року за вхідним номером канцелярії суду 7163/23, позивач позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та просив його задовольнити. (арк. спр. 53 - 54)

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 16 січня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (арк. спр. 27).

Суд, перевіривши доводи позивача та відповідача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсію по інвалідності за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що визнається сторонами по справі та підтверджується витягом з пенсійної справи про перерахунок пенсії від 06 листопада 2022 року (арк. спр. 13).

Позивач 19 грудня 2022 року звернулася до територіального управління ПФУ за місцем проживання із заявою про перехід на інший вид пенсії пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889- VIII з врахуванням довідок про складові заробітної плати № 5444/3.25/2.22 від 13 грудня 2022 року (арк. спр. 9)

Однак рішенням ГУ ПФУ у Вінницікій області області від 20 грудня 2022 року №56 йому відмовлено у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з тих підстав, що стаж роботи на посадах державної служби складає 06 років 11 місяців 14 днів (зараховано період з 21 липня 1994 року по 04 липня 2001 року) (арк. спр. 8).

ОСОБА_1 не погоджуючись з таким рішенням пенсійного органу, звернувся за захистом своїх соціальних прав до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Законом України, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV).

Частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV передбачений порядок переведення з одного виду пенсії, передбаченої цим Законом, на інший. Зокрема, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Як вже установлено судом та не заперечується сторонами, 19 грудня 2022 року позивач звернулася до відповідача 1 із заявою про перехід на інший вид пенсії - пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом №889-VIII, який набрав чинності 01 травня 2016 року.

Статтею 90 Закону №889-VIII передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону №1058-IV.

До 01 травня 2016 року діяло законодавство у сфері державної служби, яке передбачало право державного службовця на призначення пенсії на умовах, визначених статтею 37 Закону №3723-VIII.

Згідно з частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон №3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Пунктом 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Також згідно з пунктом 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, статтею 37 Закону №3723-ХІІ передбачено додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Аналізуючи зазначені вище норми законодавства суд дійшов висновку, що обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ і розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Такі ж висновки щодо застосування норм права неодноразово висловлювалися Верховним Судом, зокрема, у постановах від 03 липня 2018 року у справі №265/3709/17, від 19 березня 2019 року у справі №357/1457/17, від 15 серпня 2019 року у справі №676/6166/17, від 01 квітня 2020 року у справі №607/9429/17.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що момент звернення позивача із заявою про перехід на пенсію за віком (19 грудня 2022 року) він досяг (62 роки) віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-IV та мав загальний стаж роботи 40 років 6 місяців 9 днів.

Щодо зарахування стажу позивача на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 12 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Постановою Кабінету Міністрів України №622 від 14.09.2016 року "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб" затверджений Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб, який застосовується починаючи з 1 травня 2016 року (далі Порядок №622).

Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку №622 згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 10 грудня 2015 р. N 889-VIII "Про державну службу" на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону N 3723-XII мають право особи, які на день набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. N 889-VIII "Про державну службу": мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України; займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" Особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Механізм обчислення стажу державної служби визначає Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 р. №229 (далі Порядок №229).

Згідно з пунктом 6 Порядку №229 стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону.

Пунктом 8 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 №283, до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

За приписами пункту 3 Порядку № 283 до стажу державної служби включається також: час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 № 2493-ІІІ посади селищних та сільських голів віднесені до четвертої категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Згідно із частиною першою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Судом встановлено, що позивач, при зверненні до пенсійного органу з заявою про перехід на пенсію по віку відповідно до Закону України «Про державну службу» додав до неї, зокрема трудову книжку серії НОМЕР_1 та військовий квиток.

Як вбачається з рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області № 56 від 20 грудня 2022 року до стажу роботи на посадах державної служби позивачу зараховано період тільки з 21 липня 1994 року по 04 липня 2001 року, що становить 06 років 11 місяців 14 днів.

Однак, записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 підтверджується, що з 14 листопада 1977 по 13 листопада 1979 року позивач проходив військову службу; з 21 липня 1994 року по 31 січня 2014 року працював безперервно в Зеленській сільській раді на посаді голови сільської ради та сільським головою (неодноразово переобирався); 11 серпня 1994 прийняв присягу державного службовця, а 16 липня 2001 року - присягу посадової особи місцевого самоврядування. Позивачу 26 серпня 1994 було присвоєно 11-ий ранг державного службовця, а 23 квітня 1998 року - 10-ий ранг. Також 24 липня 2001 року присвоєно 9-ий ранг посадової особи місцевого самоврядування, 29 березня 2005 року 7-ий ранг, 13 вересня 2005 року 8-ий ранг, 01 січня 2007 року 7-ий ранг та 31 січня 2014 року 6-йи ранг (арк. спр. 22 - 24).

Отже, виходячи із приписів наведених вище нормативно-правових актів, до стажу державної служби позивача підлягає зарахуванню період служби в армії з 14 листопада 1977 по 13 листопада 1979 року та час роботи з 21 липня 1994 року по 31 січня 2014 року в Зеленській сільській раді на посаді голови сільської ради та сільським головою, що загалом становить 21 рік 6 місяців 11 днів.

За змістом частини першої статті 37 Закону № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які: досягли віку 62 роки; мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку; мають страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто 35 років.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що у відповідача не було фактичних та правових підстав для не зарахування до стажу державної служби позивача періодів служби в армії з 14 листопада 1977 по 13 листопада 1979 року та увесь час роботи з 21 липня 1994 року по 31 січня 2014 року в Зеленській сільській раді на посаді голови сільської ради та сільським головою, а у позивача наявні умови, передбачені частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ (а саме, досягнення віку 62 роки, наявність не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та страхового стажу не менше 35 років), для реалізації права на одержання пенсії державних службовців згідно із пунктом 12 розділу ХІ Закону № 889-VIII та відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Відносно зобов`язання пенсійного органу здійснити перерахунок та виплату пенсії по віку з визначенням її розміру відповідно до довідок про складові заробітної плати суд керується таким.

Обов`язок нарахувати та виплатити позивачу пенсію за наявності законних підстав покладається на відповідача.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17 грудня 2004 року у справі Педерсен і Бодсгор проти Данії зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02 червня 2006 року у справі Волохи проти України (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є передбачуваною, якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. …надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання.

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

Як установлено судом, на даний час нарахування та виплата пенсії позивачу відповідно до статті 37 Закону №3723-XII не здійснювалася. Тобто, питання про здійснення нарахування та виплати пенсії по довідках про складові заробітної плати є передчасним, оскільки права позивача щодо здійснення нарахування не порушені.

Зважаючи на зміст спірних правовідносин, фактичні обставини справи, з метою ефективного захисту права позивача на отримання пенсії за віком відповідно до норм Закону №3723-XII з урахуванням положень Закону №889-VIII та виходячи з повноважень суду, визначених частиною другою статті 245 КАС України, позов належить задовольнити частково шляхом визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області від 20 грудня 2022 року № 56 та зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області перевести ОСОБА_1 з на пенсію за віком згідно зі статтею 37 Закону №3723-XII з 19 грудня 2022 року та зарахувати до загального стажу державної служби періоди проходження військової служби з 14 листопада 1977 по 13 листопада 1979 року та час роботи з 21 липня 1994 року по 31 січня 2014 року в органах місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат пов`язаних із розглядом справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 243-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про державну службу», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22-В, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21100, Вінницька область, місто Вінниця, вулиця Хмельницьке шосе, 7, ідентифікаційний код юридичної особи 13322403) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від від 20 грудня 2022 року № 56 про відмову ОСОБА_1 у переході на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити переведення ОСОБА_1 на пенсію за віком за нормами Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII з 19 грудня 2022 року, зарахувавши до загального стажу державної служби періоди проходження військової служби з 14 листопада 1977 по 13 листопада 1979 року та час роботи з 21 липня 1994 року по 31 січня 2014 року в органах місцевого самоврядування.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Смокович