Справа № 240/27413/22
Суддя: Шуляк Любов Анатоліївна
Дата ухвалення: 2023-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 11106000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Шуляк Л.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,
До Житомирського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 із позовом, в якому просить визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Житомирській області щодо непроведення процедури списання суми недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що рахується за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , в сумі 35 588,74 грн штрафів та пені, за період з 01 січня 2018 року по 01 грудня 2021 року та зобов`язати Головне управління ДПС у Житомирській області провести процедуру списання суми недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що обраховується за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 в сумі 35 588,74 грн штрафів та пені, за період з 01 січня 2018 року по 01 грудня 2021 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем протиправно не проведено процедуру списання суми недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, оскільки в період з 2018 позивач була найманим працівником відповідно до трудового договору, а тому саме роботодавець мав сплачувати ЄСВ за позивача як найманого працівника.
Ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження в порядку статей 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказує, що адміністративний позов є необґрунтований та задоволенню не підлягає. Вказує, що за даними Інформаційно-комунікаційної системи органів ДПС України ІС "Податковий блок" ОСОБА_1 , як фізична особа-підприємець, перейшла на облік до Житомирської державної податкової інспекції ГУ ДПС в Житомирській області з 05.03.2021. До 05.03.2021 перебувала на обліку в Старобільській державній податковій інспекції ГУ ДПС в Луганській області. Також, зазначено, що позивачем самостійно здійснювалась сплата єдиного соціального внеску протягом 2021 року. В свою чергу, причиною заборгованості у розмірі 35 539,88 грн є відсутність сплати внеску протягом 2018-2020 років, перебуваючи на обліку в Старобільській державній податковій інспекції ГУ ДПС в Луганській області.
Окрім того, наголошено, що ОСОБА_1 не подавалась заява про списання недоїмки до 1 березня 2021 року згідно вимог пункту 9.15 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464, у тому числі зі змінами, внесеними від 04.12.2020 № 1072-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо соціальної підтримки платників податків на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2", а тому відсутні підстави для списання нарахованих сум ЄСВ.
У відповідності до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами із прийняттям рішення відповідно до ч.5 ст.250 КАС України.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.
Встановлено, що ОСОБА_1 13.07.2010 здійснено державну реєстрацію, як фізичної особи - підприємця у ГУ ДПС у Луганській області.
За даними Інформаційно-комунікаційної системи органів ДПС України ІС "Податковий блок" позивач, як фізична особа-підприємець, перейшла на облік до Житомирської державної податкової інспекції ГУ ДПС в Житомирській області з 05.03.2021.
Як зазначено позивачем, з листа Головного управління ДПС у Житомирській області від 06.05.2022 №4769/6/06-30-13-03-11 вона дізналась про наявність заборгованості зі сплати ЄСВ у сумі 33 329,88 грн.
На вказаний лист ОСОБА_1 повідомила відповідача про те, що у неї відсутня заборгованість зі сплати ЄСВ, оскільки у період з 2018 року по 2020 рік вона працювала як найманий працівник відповідно до трудового договору від 01.04.2018, а тому саме роботодавець ФОМ ОСОБА_2 здійснював сплату ЄСВ за позивача.
Листом Головне управління ДПС у Житомирській області від 01.08.2022 №8222/6/06-30-24-03-02 повідомило позивача, що згідно даних інтегрованої картки платника за кодом бюджетної класифікації 71040000 "Єдиний внесок, для фізичних осіб підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність", заборгованість виникла з 21.01.2019, а саме:
1) 2018 рік : станом на 01.01.2018 обліковується переплата - 48,86 грн. нарахування протягом року - 15 819,54 грн, сплата відсутня;
2) 2019 рік: станом на 01.01.2019 обліковується заборгованість - 15 770,68 грн нарахування протягом року - 10 719,72 грн сплата відсутня;
3) 2020 рік: станом на 01.01.2020 обліковується заборгованість - 26 490,40 грн. нарахування протягом року - 9 049,48 грн сплата відсутня;
4) 2021 рік: станом на 01.01.2021 обліковується заборгованість - 35 539,88 грн нарахування протягом року - 2 200,00 грн, сплата - 6 600,00 грн;
5) 2022 рік: станом на 28.07.2022 обліковується заборгованість - 29 039,88 грн, нарахування - 8 030,00 грн, сплата - 10 130,00 грн. Отже, причиною заборгованості є відсутність сплати протягом 2018-2020 років.
Не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідача, позивач звернулась з вказаним позовом до суду.
З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 р. № 2464-VI (далі - Закон №2464) визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.
Пунктом 2 ч.1 ст.1 Закону № 2464-VI передбачено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно п.3 ч.1 ст.1 Закону № 2464-VI застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Згідно п.1 ч.2 ст.6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до абз. 1 п.1 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.
Згідно абз. 1 п.2 ч. ст.7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
Частинами 2, 3 ст. 9 Закону №2464-VI передбачено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Відповідно до абз. 3, 5 ч.8 ст.9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до податкового органу (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.
За приписами ч.10 ст.9 Закону № 2464-VI днем сплати єдиного внеску вважається:
1) у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки податкового органу - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок податкового органу;
2) у разі сплати єдиного внеску готівкою - день прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі;
3) у разі сплати єдиного внеску в іноземній валюті - день надходження коштів на відповідні рахунки податкових органів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.
Згідно ч.ч. 3, 4 ст.25 Закону №2464-VI суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.
У той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця (чи здійснення незалежної професійної діяльності) Законом №2464-VI не врегульовано.
Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Тобто, особа зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником.
В іншому ж випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.
Вказане відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 27.11.2019 (справа № 160/3114/19), від 04.12.2019 (справа № 440/2149/19), від 23.01.2020 (справа № 480/4656/18).
Як встановлено з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 була найманим працівником відповідно до трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю з ФОП ОСОБА_2 в період з 01.04.2018 по 22.01.2021.
Отже, саме на ФОП ОСОБА_2 як страхувальника-роботодавця у період з 01.04.2018 по 22.01.2021 були покладені обов`язки щодо сплати єдиного внеску з заробітної плати позивача.
У свою чергу, відповідачем не надано жодних відомостей, які б свідчити про отримання позивачем доходу від здійснення підприємницької діяльності у вказаний період.
Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону №2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за неї в період з квітня 2018 року - по грудень 2020 року нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, що має право здійснювати підприємницьку діяльність, проте не отримувала дохід від неї.
Посилання відповідача на неподання позивачем заяви про списання боргу суд оцінює критично, оскільки в даному випадку були відсутні підстави для нарахування даного внеску.
В свою чергу, позивачем не надано жодних доказів працевлаштування в період з 01 січня 2018 року по 01 квітня 2018 року та в період з 01 січня 2021 по 01 грудня 2021 року, а тому у вказаний період позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.
Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов:
- лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача;
- повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав;
- вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2020 року по справі №820/1961/18.
Враховуючи наведені норми, суд, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що рахується за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , за період з квітня 2018 року - по грудень 2020 року.
При цьому суд враховує, що згідно Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 7 квітня 2016 року № 422, який був чинним до 5 квітня 2021 року, та Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 12 січня 2021 року № 5, який чинний з 5 квітня 2021 року, інтегрована картка платника - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи контролюючих органів (ДФС, ДПС), які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами, а оперативний облік - процес відображення, систематизації та узагальнення первинних показників через їх перетворення в облікові показники в ІКП.
Зазначеними Порядками (пункти 3 розділу І Порядку № 422 та Порядку №5) встановлено, що оперативний облік податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску здійснюється податковими органами в інформаційній системі.
Відповідно до п. 4 Порядку № 422 відповідальними за достовірність відображення в інформаційній системі органів ДФС первинних показників є працівники структурних підрозділів органів ДФС за напрямами роботи, а згідно п. 5 Порядку № 5 загальний контроль за достовірністю відображення в ІКП облікових показників забезпечується підрозділом, що здійснює облік платежів.
Отже, оскільки облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску відображається в інтегрованій картці платника, то матеріально-правовий інтерес платника податків полягає в тому, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом, реальну структуру податкових вигод та податкових зобов`язань платника податків.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах №816/2042/16 від 13.02.2018, від 10 квітня 2020 року по справі №813/1760/18 та від 01 липня 2020 року по справі №640/8980/19.
Протиправне відображення грошових зобов`язань в інтегрованій картці платника без належних правових підстав очевидно вказує на порушення прав платника податків та необхідність проведення коригування даних інтегрованої картки платника в цілях поновлення порушених прав.
Враховуючи безпідставність нарахування відповідачем відповідних сум, наявні підстави для проведення відповідних коригувань в Інтегрованій картці платника.
Отже, слід зобов`язати відповідача виключити з інтегрованої картки платника заборгованість по єдиному внеску суму, визначену в період з квітня 2018 року по грудень 2020 року.
В свою чергу, в решті позовних вимог позивача слід відмовити.
Підсумовуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не було доведено в судовому порядку належними та допустимими доказами правомірності нарахування недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Розподіл судових витрат проводиться судом відповідно до ст.139 КАС України.
Керуючись статтями 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 257, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Житомирській області щодо нарахування заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що рахується за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , за період з квітня 2018 року - по грудень 2020 року.
Зобов`язати Головне управління ДПС у Житомирській області здійснити коригування в інтегрованій картці шляхом виключення відомостей про наявність у ОСОБА_1 боргу (недоїмки) з єдиного внеску у період з квітня 2018 року - по грудень 2020 року.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Житомирській області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду складено у повному обсязі: 13 березня 2023 року.

Суддя Л.А.Шуляк