Справа № 240/33419/21
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2023-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/33419/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Гурін Д.М.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

15 березня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

в листопаді 2021 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суд із позовом до Міністерства оборони України (відповідача), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як інваліду війни ІІІ групи з 10.12.2020 внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби по захисту Батьківщини, яке оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляд) питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №54 від 08.04.2021;

- зобов`язати Міністерство оборони України вирішити питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як інваліду війни ІІІ групи з 10.12.2020 внаслідок травми, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби по захисту Батьківщини у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності, а саме 10.12.2020, з врахуванням проведених виплат, та факту подання усіх документів передбачених законодавством, відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975.

Житомирський окружний адміністративний суд рішенням від 13.10.2022 в задоволенні позову відмовив.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що огляд МСЕК є первинним, що і стало причиною звернення до суду, а тому вважає, що має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги, як інваліду війни ІІІ групи з 10.12.2020 внаслідок травми, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби по захисту Батьківщини у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначає, що чинне законодавство обмежує дворічним терміном можливість отримання одноразової грошової допомоги, який відліковується від первісного встановлення інвалідності або втрати працездатності до моменту встановлення нової групи інвалідності або більшого відсотка втрати працездатності. У позивача група інвалідності не змінилася, а вказано інший причинний зв`язок захворювання, однак термін передбачений чинним законодавством перевищено та становить близько 6 років, що унеможливлює призначення та виплату одноразової грошової допомоги позивачу.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив військову службу та під час участі в антитерористичній операції при виконанні бойового завдання 30.07.2014 отримав поранення і травму, про що свідчить довідка №2301 від 22.10.2014.

15.12.2014 після медичного огляду позивачу первісно було встановлено 10% втрати професійної працездатності (довідка від 15.12.2014 серії ЖИА №003998).

У зв`язку з втратою позивачем працездатності Міністерством оборони України позивачу було виплачено 8526 грн.

Рішенням 11 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України від 27.10.2020, яке оформлене протоколом №752, визначено, що травма і поранення ОСОБА_1 пов`язані із захистом Батьківщини (а.с. 20).

10.12.2020 під час огляду органами МСЕК ОСОБА_1 з 27.11.2020 встановлено III групу інвалідності внаслідок травми та поранення, що пов`язані із захистом Батьківщини (довідка до акту огляду МСЕК від 10.12.2020).

Наведені обставини сторонами не заперечуються.

Отже, із дати первісного встановлення втрати працездатності 15.12.2014 до встановлення ІІІ групи інвалідності минуло близько 6 років.

У зв`язку із встановленням інвалідності IІI групи ОСОБА_1 звернувся із заявою до Міністерства оборони України щодо виплати одноразової грошової допомоги.

08.04.2021 комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийнято рішення, що оформлене протоколом №54, про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , з посиланням на пункт 4 статті 16-3 Закону України "Про правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Так, відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом № 2011-ХІІ

Закон України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон України №2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до пункту 4 статті 16-3 Закону України №2011-XII, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Обмеження 2 річним терміном у пункті 4 статті 16-3 Закону України №2011-XII встановлене законодавцем з метою забезпечення підвищеного соціального захисту тих військовослужбовців, у яких відбувається різке та стрімке погіршення стану здоров`я внаслідок обставин, що склалися при проходженні військової служби, тобто тих у кого збільшення відсотку втрати працездатності та встановлення чергової групи інвалідності відбувається стрімко (у межах 2 річного терміну після встановлення попереднього відсотку втрати працездатності або групи інвалідності).

У своїй постанові від 21.08.2019 у справі № 806/2187/18 (пункт 30 постанови) Верховний Суд дійшов наступного висновку щодо застосування пункту 4 статті 16-3 Закону України №2011-XII, а саме: обидві норми пункту 4 статті 16-3 Закону України №2011-XII передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги, дворічним строком. Дворічний строк обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності.

У пункті 34 наведеної постанови Верховний Суд зазначив, що відповідно до пункту 4 статті 16-3 Закону України №2011-XII дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. При цьому причина інвалідності (ступеня втрати працездатності) для обчислення строку самостійного правового значення не має.

Зазначені висновки Верховного Суду щодо застосування пункту 4 статті 16-3 Закону України №2011-XII також були висловлені у постановах Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справах №806/2180/18, №826/7472/18; від 17 грудня 2019 року у справах №825/1118/16, №641/5360/16-а; від 24 грудня 2019 року у справах №200/4362/19, №826/11299/18; від 21 січня 2020 року у справі №280/405/19; від 20 лютого 2020 року у справі № 806/714/18; від 04 березня 2020 року у справі №240/5765/18; від 12 березня 2020 року у справі № 280/148/19.

Щодо способу обрахунку дворічного терміну Верховний Суд у постанові від 2 грудня 2020 року у справі №1.380.2019.006957 зазначив, що дворічний строк для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі застосовується з моменту рішення компетентного органу (МСЕК), яким вперше встановлено ступінь ушкодження здоров`я особи (незалежно від його виду: інвалідність або ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності), внаслідок травми або захворювання.

Такий підхід (застосування дворічного строку) має на меті гарантування принципу правової визначеності для особи та запобігання можливих помилок з боку суб`єктів (органів МСЕК), які встановлюють причинно-наслідковий зв`язок між отриманою травмою або захворюванням та ступенем зумовленого ними погіршення стану здоров`я, визначивши, що лише протягом дворічного проміжку часу це можливо встановити достовірно.

З огляду на вищевикладене, право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку зі встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду. Передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 1 січня 2014 року, а зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 1 січня 2014 року чи після).

Вказаний правовий висновок викладений у постанові судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 240/10153/19 та у постановах Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі №806/2187/18, від 20 лютого 2020 року у справі №806/714/18, від 04 березня 2020 року у справах №240/5688/18 та №240/5765/18, від 12 березня 2020 року у справі №280/148/19, від 30 липня 2020 року у справі №540/2329/18, від 20 серпня 2020 року у справі №240/2269/19, від 10 грудня 2020 року у справі № 822/1397/18, від 04 травня 2022 року у справі №140/133/19, від 01 червня 2022 року у справі № 240/9429/19, від 15 червня 2022 року у справі №296/8156/17, від 04 серпня 2022 року у справі № 280/5907/19 та від 19 вересня 2022 року у справі № 360/359/21.

Відповідно до положень частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Драчук Т. О. Полотнянко Ю.П.