Справа № 452/4670/21
Суддя: Карнасевич Г. І.
Дата ухвалення: 2023-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 452/4670/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"14" березня 2023 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючої судді Карнасевич Г.І.,

секретаря судового засідання Страхоцької Т.А.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Самборі Львівської області за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Денис А.М. звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАБ

№ 478596 від 11.12.2021 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП, ч. 1 ст. 126 КУпАП, ч. 2 ст. 36 КУпАП, винесеною інспектором ВРПП Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області капітаном поліції Бідником І.Ю.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень а саме: в тому, що він, керуючи транспортним засобом автомобілем марки «Mercedes - Benz», державний номерний знак НОМЕР_1 , 11.12.2021 року о 16 год. 40 хв. в м. Самборі Львівської області по вул. Валовій, 38, здійснив стоянку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», після чого не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.4«а» і на нього накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Вважає постанову серії БАБ № 478596 від 11.12.2021 року, якою на ОСОБА_1 накладено стягнення за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП, незаконною та необґрунтованою, оскільки адміністративні правопорушення ОСОБА_1 не вчиняв, в оскаржуваній постанові відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували його вину у даному правопорушенні.

Зазначив, що 11.12.2021 року, ОСОБА_1 перебуваючи у м. Самборі Львівської області по вул. Валовій, 28, керуючи автомобілем марки «Mercedes - Benz», державний номерний знак НОМЕР_1 , був вимушений здійснити термінову зупинку, оскільки під час руху в нього раптово зламався автомобіль і ним було прийнято рішення щодо вимушеної зупинки вказаного автомобіля з увімкненням світлової аварійної сигналізації, задля уникнення створення аварійної ситуації, іншим учасникам дорожнього руху.

На момент приїзду працівників поліції ОСОБА_1 очікував приїзду евакуатора, так як це вимагає п.п. 15.14 ПДР, для подальшого транспортування та ремонту автомобіля на станцію технічного обслуговування «TopGearSambir» (ФОП ОСОБА_2 ).

Дані докази підтверджуються квитанцією про оплату ОСОБА_1 , послуг евакуації та технічної допомоги, виданою ФОП « ОСОБА_3 », ЄДРПОУ НОМЕР_2 , від 11.12.2021 року, довідкою виданою ФОП « ОСОБА_2 », від 11.12.2021 року, про те що автомобіль марки «Мерседес - Веnz», реєстраційний номер НОМЕР_3 , дійсно перебував на СТО «TopGearSambir» по причині обриву поворотного шруса, правої піввісі, з 18 год. 15 хв. по 21 год. 30 хв. 11.12.2021 року, за адресою АДРЕСА_1 ., та актом прийому - передачі виконаних робіт по ремонту автомобіля, від 11.12.2021 року, виданої ФОП « ОСОБА_2 », який підтверджує виконання робіт по ремонту даного автомобіля.

Однак поліцейським при складені протоколу не було взято до уваги жодних пояснень та показань ОСОБА_1 стосовно даної ситуації.

09.03.2022 року Самбірським міськрайонним судом Львівської області постановлено ухвалу про забезпечення адміністративного позову, якою зупинено стягнення у виконавчому провадженні від 03.02.2022 року ВП № 68486060 з примусового виконання постанови серії БАБ № 478596 від 11.12.2021 року, виданої Самбірським ВП ГУНП у Львівській області про стягнення з ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 162 КАС України, ст.205 КАС України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності сторін, оскільки у матеріалах справи є достатньо необхідних доказів для ухвалення судом законного та об`єктивного рішення.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі ч. 4 ст. 229 КАС України не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що 11.12.2021 року о 16 год. 40 хв. інспектором ВРПП Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області капітаном поліції Бідником І.Ю. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАБ № 478596, якою застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення за ч.1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП, із застосуванням ч. 2 ст. 36 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн.

Відповідно до постанови ОСОБА_1 , 11.12.2021 року о 16 год. 40 хв. в м. Самборі Львівської області по вул. Валовій, 28, керуючи транспортним засобом автомобілем марки «Mercedes - Benz», державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив стоянку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», після чого не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.4«а», чим скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Згідно статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченими ст.283 і 284КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17зробив висновок про те, що сама постанова про адміністративне правопорушення не може розцінюватись як беззаперечний доказ вчинення правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова за своєю правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.10.2010 року № 23-рп/2010 зазначив (п. 4), що Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, щоадміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Також відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993р. №3353-XII, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як слідує зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Так, відповідно до частини першої статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних, допустимих, достовірних та у своїй сукупності достатніх, в розумінні ст. 73-76 КАС України доказів на підтвердження порушення позивачем вказаного вище ПДР України, оскаржуванна постанова містить лише посилання на ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Таким чином, матеріалами справи не підтверджено вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Щодо викладених в оскаржуваній постанові тверджень про скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, суд зазначає, що в описі суті правопорушення у постанові зазначено, що ОСОБА_1 здійснив стоянку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», після чого не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.4«а».

У постанові неправильно зазначено кваліфікацію правопорушення, а наведені в ній висновки про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП не відповідають обставинам, встановленим під час розгляду справи.

Також судом не було встановлено факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом - автомобілем марки «Mercedes - Benz», державний номерний знак НОМЕР_1 , 11.12.2021 року о 16 год. 40 хв. в м. Самборі Львівської області по вул. Валовій, 28, без документів про реєстрацію транспортного засобу.

Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 на момент приїзду працівників поліції, очікував приїзду евакуатора так як це вимагає п.п. 15.14 ПДР, для подальшого транспортування та ремонту автомобіля на станцію технічного обслуговування «TopGearSambir» (ФОП ОСОБА_2 ).

Вищевказане підтверджуються квитанцією про оплату ОСОБА_1 послуг евакуації та технічної допомоги, виданою ФОП « ОСОБА_3 », ЄДРПОУ НОМЕР_2 , від 11.12.2021 року, довідкою, виданою ФОП « ОСОБА_2 », від 11.12.2021 року про те, що автомобіль марки «Мерседес - Веnz», реєстраційний номер НОМЕР_3 , дійсно перебував на СТО «TopGearSambir» по причині обриву поворотного шруса, правої піввісі, з 18 год. 15 хв. по 21 год. 30 хв. 11.12.2021 року, за адресою: м. Самбір Львівської області, вул. Івасюка, 58., та актом прийому - передачі виконаних робіт по ремонту автомобіля, від 11.12.2021 року, виданої ФОП « ОСОБА_2 », який підтверджує виконання робіт по ремонту даного автомобіля.

Однак поліцейським при складені протоколу не було взято до уваги жодних пояснень та показань ОСОБА_1 стосовно даної ситуації.

Згідно ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

На підставі ч.1 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Процес притягнення до адміністративної відповідальності передбачає дотримання прав особи, яку притягують до такої відповідальності.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Відповідно до п. 2 розділу ІІІ цієї Інструкції постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 126 КпАП України, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

На підставі ч. 2 ст. 276 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127-1 - 129 і ст.. 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Статтями 10, 11 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Крім цього, суд зазначає, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки в такій не описано обставини, установлених під час розгляду справи, не зазначено суть правопорушення та не викладено його об`єктивну сторону.

Зі змісту ст. 7 КУпАП убачається, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах

Варто зазначити, що сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення особою адміністративного правопорушення. Саме до цього зводяться висновки Верховного Суду викладені у постанові від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17.

Відповідно ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може грунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Згідно положень ч. 3 п. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що доводи позивача щодо відсутності в його діях складу інкримінованого йому правопорушення знайшли своє підтвердження в процесі судового розгляду.

Вказані вище обставини, доводи та мотиви свідчать про те, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою. Зважаючи на те, що в ході розгляду справи встановлено відсутність складу вищенаведеного адміністративного правопорушення в діях позивача, суд приходить до висновку, що зазначена постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закриттю.

Водночас вимога про стягнення з відповідача судових витрат на правничу професійну допомогу у розмірі 5000 грн. задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не надано для визначення розміру витрат на правничу допомогу детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача витрат за професійну правничу допомогу.

Що стосується позовної вимоги ОСОБА_1 , яка зазначена у позовній заяві про стягнення з відповідача витрат, понесених ним на сплату судового збору задоволенню не підлягають, оскільки до матеріалів справи не долучено квитанцію про сплату судового збору, а тому із матеріалів справи не вбачається підтвердження сплати ОСОБА_1 судового збору, тому підстави для стягнення з відповідача судових витрат, відсутні.

Отже, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог до Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення та притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, ч. 1 ст. 126 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 5, 6-11, 77, 122-123, 143, 243-246, 250-251, 286, 293, 295 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити частково.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення, серії БАБ № 478596 від 11 грудня 2021 року, винесену інспектором ВРПП Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області капітаном поліції Бідником Ігорем Юрійовичем, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 36 КУпАП у виді штрафу у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. - скасувати, а провадження в справі - закрити.

В решті позовних вимог відмовити.

Ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 09.03.2022 року про забезпечення адміністративного позову, скасувати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Самбірський міськрайонний суд Львівської області протягом десяти днів з дня складення його у повному обсязі.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання:

АДРЕСА_2 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Львівській області, місце знаходження: 79007, м. Львів, вул. Генерала Григоренка, 3, .

Повний текст судового рішення складений 14.03.2023 року.

Суддя