Справа № 520/15245/21
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2023-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 р.Справа № 520/15245/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Бершова Г.Є. , Катунова В.В. ,

за участю секретаря судового засідання Юсіфової Г.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.10.2021, головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 29.10.21 по справі № 520/15245/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 (надалі за текстом ОСОБА_1 ), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (надалі за текстом ГУ ДПС у Харківській області, відповідач), в якому просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, винесене Головним управлінням ДФС у Харківській області відносно ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ), а саме податкове повідомлення-рішення №0-2035 від 30.05.2019 на суму 146596,85 грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено із порушенням норм чинного податкового законодавства, а тому, підлягає скасуванню.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.10.2021 адміністративний позов задоволено.

Скасовано податкове повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, винесене Головним управлінням ДФС у Харківській області відносно ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ), а саме податкове повідомлення-рішення №0-2035 від 30.05.2019 на суму 146596 (сто сорок шість тисяч п`ятсот дев`яносто шість) гривень 85 копійок.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1465 (одна тисяча чотириста шістдесят п`ять) гривень 97 копійок.

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.10.2021 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач зазначає, що згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 у 2018 році був власником нежитлової будівлі, розташованої за адресо: АДРЕСА_2 , загальною площею 3937,6 м . Відомості щодо цільового призначення нежитлової будівлі відсутні. У графі «Тип майна» зазначено - нежитлові приміщення, без конкретизації приналежності. ПКУ передбачено гарантію дотримання прав платників, при винесенні податкових повідомлень-рішень з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Так пп. 266.7.3 п. 266.7 ст. 266 ПКУ передбачає, що саме платник податку може звернутися з письмовою заявою для проведення звірки даних, на підставі чого, контролюючим органом буде здійснено перерахунок сум податку і, як наслідок, попередні податкові повідомлення- рішення будуть вважатися скасованими (відкликаними). Оригінали відповідних документів Позивачем до контролюючого органу не надавались.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції помилково, незаконно та не встановивши усіх обставин справи зазначив, що спірне податкове повідомлення - рішення від 30.05.2019 №0-2035 за 2018 рік прийнято контролюючим органом посиланнями на ставки встановлені рішенням Харківської міської ради від 22.02.2017 №542/17, оприлюднене після початку бюджетного року та після 15 липня 2016 року. З огляду на зазначене суд першої інстанції дійшов висновку про порушення відповідачем податкового законодавства та про необгрунтованість прийнятого рішення та наявність підстав для його скасування. Вважає, що податкове повідомлення -рішення від 30.05.2019 №0-2035 за 2018 рік прийнято контролюючим органом відповідно до рішення Харківської міської ради від 22.02.2017 № 542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові», що оприлюднене до 15 липня 2017 року. Твердження суду першої інстанції щодо відсутності у 2018 році встановлених ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у м. Харкові також вважає хибним.

Представники сторін про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що за ОСОБА_1 зареєстровано нерухоме майно: нежитлова будівля по АДРЕСА_2 загальною площею 3937,60 кв.м..

Головним управлінням ДПС у Харківській області сформоване податкове повідомлення-рішення, а саме: №0-2035 від 30.05.2019, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власникам об`єкту за податковий період 2018 рік на суму 146596,85 грн..

Не погоджуючись із вищевказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої виходив з того, що спірне податкове повідомлення - рішення №0-2035 від 30.05.2019 за 2018 рік прийняте контролюючим органом з посиланнями на ставки встановлені рішенням Харківської міської ради від 22.02.2017 №542/17, що винесене після початку бюджетного року та після 15 липня 2016 року, що свідчить про порушення відповідачем податкового законодавства.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Предметом розгляду даної справи є встановлення правомірності винесеного податковим органом ППР відносно ОСОБА_1 щодо нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є ПК України.

За приписами Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII, який набув чинності з 01.01.2015, статтю 265 ПК України викладено у новій редакції, якою передбачено сплату податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, як різновид податку на майно.

Згідно з пп. 265.1.1 п. 265.1 ст. 265 ПК України, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є складовим елементом податку на майно, який в силу приписів підпункту 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 цього Кодексу належить до місцевих податків.

Підпунктом 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Статтею 266 Податкового кодексу України визначено платників податку на нерухомі майно, відмінне від земельної ділянки, об`єкти оподаткування, базу оподаткування, а також пільги сплати цього податку.

При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (п.п.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп.266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України).

Підпунктом 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до вимог пп. 14.1.129-1. п. 14.1 ст. 14 ПК України об`єктами нежитлової нерухомості є будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.

Відповідно до п.п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з пп. 266.3.3 п. 266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.

Отже, платником податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, а обчислення бази оподаткування здійснюється на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт. Визначальними кваліфікуючими ознаками кожного окремого об`єкту нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, як об`єкту оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є місце розташування об`єкта (тобто адреса будівлі) та тип об`єкта (тобто тип будівлі).

Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки згідно з нормами Податкового кодексу України є місцевим податком.

Водночас, особливість місцевих податків полягає в тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України.

Верховна Рада України може встановлювати тільки перелік дозволених до встановлення місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків, а власне, встановлення місцевих податків, із дотриманням установлених Верховною Радою критеріїв - є компетенцією відповідних місцевих рад.

Так, відповідно до статті 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та ст. 143 Конституції України.

Статтею 12 Податкового кодексу України встановлено повноваження Верховної Ради України, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів.

Так, згідно з пунктом 12.3 статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів, та про внесення змін до таких рішень.

За приписами підпунктів 12.4.1. - 12.4.3. пункту 12.4. статті 12 Податкового кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать:

встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених цим Кодексом;

визначення переліку податкових агентів згідно із статтею 268 цього Кодексу;

прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов`язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.

Згідно з п. 12.5. ст. 12 Податкового кодексу України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та/або зборів, а також зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг або про внесення змін до таких рішень є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Статтею 3 Бюджетного кодексу України встановлено, що бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Отже, якщо рішення місцевої ради про встановлення місцевих податків не буде опубліковано до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому підлягає застосуванню відповідний податок, таке рішення застосовується з початку наступного бюджетного періоду за тим, у якому планувалося запровадити відповідний податок.

Рішенням Харківської міської ради від 22.02.2017 за № 542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові», яке було оприлюднене до 15 липня 2017 року, встановлено на території міста Харкова на 2017 рік та наступні роки місцеві податки і збори, в т.ч. податок на майно, який складається з:

- податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки;

- транспортного податку;

- плати за землю.

Пунктом 3 рішення Харківської міської ради від 22.02.2017 за № 542/17 встановлено, що місцеві податки та збори на території міста Харкова справляються відповідно до норм Податкового кодексу України, з урахуванням ставок та пільг, встановлених п. 2 цього рішення.

Пунктом 2 рішення Харківської міської ради від 22.02.2017 за № 542/17 встановлено ставки та пільги з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, згідно з додатком 1 до цього рішення.

В Додатку 1 до рішення Харківської міської ради від 22.02.2017 за № 542/17 (надалі також - Додаток 1) зазначено:

- ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. м бази оподаткування (п. 1);

- ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних (крім об`єктів, визначених п. 31 та юридичних осіб, встановлюється у розмірі 1 відсоток.

Згідно з п. 5 Додатку до рішення 11 Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 №542/17 "Про місцеві податки і збори у місті Харкові", ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у таких розмірах: 1) будівлі готельні - 1 відсоток; 2) будівлі офісні - 1 відсоток; 3) будівлі торгівельні - 1 відсоток; 4) гаражі - 0,1 відсотка; 5) будівлі промислові та склади - 0,25 відсотка; 6) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) - 1 відсоток; 7) господарські (присадибні) будівлі - 0 відсотка; 8) інші будівлі - 0,1 відсотка.

Згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у ОСОБА_1 у власності перебувають нежитлові приміщення, а саме нежитлова будівля по АДРЕСА_2 загальною площею 3937,60 кв.м..

Податкове зобов`язання за таким об`єктом визначено податковим повідомленням-рішенням №0-2035 від 30.05.2019 сума податку становить 146596,85 грн. = 3937,60 кв.м. х 37,23 грн.

Податок за об`єктами нерухомості - нежитлові приміщення розраховано відповідно до Рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 за № 542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові», яким встановлено ставки з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у місті Харкові, згідно з додатком 1 цього рішення, яким передбачена ставка податку на нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, у розмірі 1 % від мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр. Ставка податку за 2018 рік становила 37.23 грн, за 1 квадратний метр бази оподаткування (1 % від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2018 року).

Так, до об`єктів нежитлової нерухомості було застосовано ставку податку у розмірі 1 % від мінімальної заробітної плати, встановленої законом до відповідного податкового періоду за 1 м2.

З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач, приймаючи спірні податкові повідомлення-рішення, діяв відповідно до норм чинного законодавства України та дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що рішенням 11 сесії ХМР 7 скликання "Про місцеві податки і збори у м.Харкові" від 22.02.2017 №542/17, з урахуванням рішення Харківської міської ради від 28.11.2018 № 1284/18, передбачає застосування ставки з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірах від 0,1% до 1% в залежності від об`єкта оподаткування, а відповідачем при визначенні розміру податкового зобов`язання зі сплати вказаного податку за нежитлові приміщення позивача (загальна площа 3937,6 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ) не визначено клас будівлі відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 (ДК БС). затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.2000 № 507 (будівлі готельні, будівлі офісні, будівлі торгівельні тощо), є хибним.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у які беруть участь ті самі особи або особа стосовно якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Правомірність застосування ставки у розмірі 1 % до нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 3 937,6 м2, встановлено рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.09.2020 у справі №520/9239/2020, що набрало законної сили 29.10.2020, за позовом ОСОБА_1 до ГУ ДПС про скасування податкових повідомлень - рішень Відповідача про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 та 2017, а отже, відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України ця обставина не підлягає доказуванню.

Отже, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення адміністративного позову є необґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та приймаються колегією суддів у якості належних.

Відповідно до статті 317 КАС України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також у зв`язку із тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.10.2021 по справі № 520/15245/21 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про скасування податкового повідомлення-рішення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді Г.Є. Бершов В.В. Катунов
Повний текст постанови складено 10.03.2023 року