Справа № 580/6423/22
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2023-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/6423/22 Суддя (судді) першої інстанції: Сергій ГАРАНЬ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Черпіцької Л.Т., суддів: Пилипенко О.Є., Собківа Я.М., за участю секретаря: Висоцького А.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від "04" січня 2023 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уманського міськрайонного суду Черкаської області про визнання незаконним розпорядження та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження №3 від 02.12.2021 Уманського міськрайонного суду Черкаської області;

- визнати протиправними дії Уманського міськрайонного суду Черкаської області щодо видачі розпорядження №3 від 02.12.2021 про передачу цивільної справи №705/4688/21 до Христинівського районного суду Черкаської області не повноважною особою;

- зобов`язати Уманський міськрайонний суд Черкаської області організувати роботу суду для забезпечення передачі справи №705/4688/21 повноважною особою.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 28.12.2022 позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 04 січня 2023 року позовну заяву повернуто особі, яка з нею звернулась.

Постановляючи ухвалу від 04 січня 2023 року, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не додано належних доказів поважності причин пропуску строку звернення із цим позовом до суду, а також не було обґрунтовано порушення оскаржуваними розпорядженням та діями прав позивача, отже не в повній мірі усунуто недоліки позовної заяви, яка була залишена без руху.

Позивач не погоджуючись із судовим рішенням, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та повернути справу для вирішення питання про відкриття провадження у справі. Також просила постановити окрему ухвалу щодо порушення суддею Черкаського окружного адміністративного суду С. Гаранем процесуального закону.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначила, що в повному обсязі виконала вимоги ухвали Черкаського окружного адміністративного суду від 28.12.2022 про залишення позовної заяви без руху.

Підставою для постановлення окремої ухвали відносно судді Черкаського окружного адміністративного суду С. Гараня скаржник зазначає порушення останнім правил відводу (самовідводу) судді.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам процесуального закону оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає, а викладені у апеляційній скарзі мотиви скаржника є не прийнятними, з огляду на наступне.

При цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).

Право на судовий захист відображене і у частині першій статті 5 КАС України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 28.12.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачеві десятиденний строк, з моменту отримання копії ухвали, для усунення недоліків позовної заяви.

В ухвалі зазначено, що позивачем вказані недоліки можуть бути усунуті шляхом подання до Черкаського окружного адміністративного суду:

- доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (доказів відсторонення в.о. голови Уманського міськрайонного суду Черкаської області Л.Горячківської від здійснення правосуддя) (що відповідає п.5, 8 ч.5 ст. 160 КАС України);

- обґрунтування порушення оскаржуваними діями відповідача конкретних прав позивача (що відповідає п.4 ч.5 ст. 160 КАС України);

- обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду і доказів на підтвердження викладених у ній доводів (що відповідає ч.6 ст. 161 КАС України).

30.12.2022 від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків, в якій зазначено зміст рішення Вищої ради правосуддя від 24.01.2017 про тимчасове відсторонення Л.Горячківської від здійснення правосуддя. Крім того, позивачкою зазначено, що оскаржувані дії мали безпосередній вплив на її права позивача, оскільки спірним розпорядженням, що видане, всупереч закону, неповноважною особою - в.о. голови Уманського міськрайонного суду Черкаської області Л.Горячківською, за обставин її відсторонення від здійснення правосуддя, здійснено передачу позовної заяви ОСОБА_1 у цивільній справі №705/4688/21 до Христинівського районного суду Черкаської області, що в свою чергу призвело до утворення незаконного складу суду Христинівським районним судом Черкаської області. Щодо строку звернення до суду позивачкою зазначено, що про порушення власних прав вона дізналась - 06.12.2022 із постанови Шостого ААС у справі №580/2605/22.

Судом першої інстанції за наслідком розгляду вказаної заяви про усунення недоліків дійшов висновків, що під час прийняття оскаржуваного розпорядження, Л.Горячківською не здійснювалось правосуддя, оскільки спірне розпорядження не є судовим рішенням, натомість здійснювались адміністративні функції голови суду, покликані забезпечити дотримання права позивача на судовий захист. Тому, сама по собі обставина відсторонення Л.Горячківської від здійснення правосуддя не призвела до формування незаконного складу суду з розгляду справи №705/4688/21, оскільки Л.Горячківська не здійснювала судовий розгляд вказаної справи та не приймала у ній судових рішень.

Також суд першої інстанції зазначив, що у спірних правовідносинах оскаржуване розпорядження фіксує обставину неможливості розгляду позовної заяви позивача в Уманському міськрайонному суді Черкаської області у справі №705/4688/21 та прийнято задля недопущення тривалого нездійснення розгляду вимог позивача. Натомість, всупереч положень п.9 ч.5 ст. 160 КАС України у позовній заяві позивачем не обґрунтовано порушення оскаржуваним розпорядженням конкретних прав позивача. Позовна заява не містить обґрунтованих доводів, що вказували на безпосередній вплив оскаржуваних дій на права позивача, як і не містить обґрунтувань, яке право позивача належить захистити в суді.

Щодо обставини пропуску позивачем строку звернення до суду, суд першої інстанції дійшов висновку, що у справі №580/2605/22 (у якій ухвалена постанова Шостого ААС від 06.12.2022 та з якої позивач дізналась про порушення власних прав) судами першої та апеляційної інстанцій не встановлювались обставини прийняття Уманським міськрайонним судом Черкаської області розпорядження №3 від 02.12.2021 про передачу цивільної справи №705/4688/21 до Христинівського районного суду Черкаської області. В свою чергу, висновки суду в рішенні апеляційної інстанції у правовідносинах з іншим предметом та суб`єктним складом, в якому не встановлювались обставини, що покладені в основу позову, який розглядається, не вказують на те, що саме із вказаної постанови позивач дізналась про порушення її прав прийнятим розпорядженням №3 від 02.12.2021. У зв`язку з чим, доводи позивача про те, що порушення власних прав вона дізналась 06.12.2022 із постанови Шостого ААС у справі №580/2605/22 є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно з пунктів 1,9 частини 4 статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, зокрема у разі:

- якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, що залишено без руху, у встановлений судом строк;

- у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу (якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними).

З урахуванням викладеного вище, судом першої інстанції й було постановлено спірну ухвалу про повернення позовної заяви.

Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Окрім того, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Колегія суддів наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

У своїй заяві від 30.12.2022 вказує, що про порушення свого права вона дізналась 06.12.2022 із постанови ШААС у справі № 580/2605/22, разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що вказана позивачкою постанова суду апеляційної інстанції не містить жодного посилання на розпорядження №3 від 02.12.2021 Уманського міськрайонного суду Черкаської області, яке є предметом оскарження в межах справи, яка розглядається, крім того, як правильно наголошено судом першої інстанції у грудні 2021 року позивач мала об`єктивну можливість дізнатися про існування спірного розпорядження про передачу справи до Христинівського районного суду Черкаської області, оскільки відповідно Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою судді Христинівського районного суду Черкаської області Олійник М.Ф. від 13 грудня 2021 року справу №705/4688/21 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Уманського комунального підприємства «Уманьтеплокомуненерго» про захист прав споживачів.

Крім того, на переконання колегії суддів, доводи позивача про те, що спірне розпорядження мало безпосередній вплив на її права, не є належним обґрунтуванням своїх позивних вимог (в розумінні норм КАС України), більше того, в апеляційній скарзі позивачем не вказано у чому саме полягала незаконність ухвали суду першої інстанції в цій частині.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 не додано належних доказів поважності причин пропуску строку звернення із цим позовом до суду, а також не було обґрунтовано порушення оскаржуваними розпорядженням та діями прав позивача, тому останньою не в повній мірі усунуто недоліки позовної заяви, яка була залишена без руху.

Щодо доводів апеляційної скарги про необхідність постановлення окремої ухвали щодо судді Черкаського окружного адміністративного суду С. Гараня, колегія суддів зазначає наступне.

Керуючись ч. 8 ст. 249 КАС України суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення. Такі самі повноваження має Велика Палата Верховного Суду щодо питань передачі справ на розгляд Великої Палати.

Окрема ухвала є формою реагування суду на порушення норм права, причини та умови, що спричинили (зумовили) ці порушення, з метою їх усунення та запобігання таким порушенням у майбутньому.

Підставою для винесення окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення. Відтак, окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Юридична кваліфікація правопорушення судом не здійснюється. Водночас, суд може в окремій ухвалі зазначити, елементи якого складу правопорушення слід перевірити. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для винесення окремої ухвали немає.

Колегія суддів звертає увагу, що постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду. Адміністративний суд наділений диспозитивним правом постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, чи діяння яких визнаються протиправними, та/або допущення судом нижчої інстанції неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18 листопада 2019 року по справі № 1340/4560/18.

Враховуючи викладене суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не містить обґрунтованих та достатніх аргументів й доказів для постановлення судом окремої ухвали, оскільки, насамперед, доводи апеляційної скарги свідчать про незгоду скаржника з оскаржуваною ухвалою, процесуальне право на оскарження якої позивачем було реалізовано шляхом звернення із апеляційною скаргою.

Посилання скаржника на порушення суддею Черкаського окружного адміністративного суду С. Гарань правил відводу (самовідводу) судді не підтверджується належними та допустимими доказами.

Проаналізувавши інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Крім того, аналізуючи всі доводи учасників справи, апеляційний суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від "04" січня 2023 р. - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-329 КАС України.

Повний текст постанови складено 14.03.2023.

Головуючий суддя Судді:Л.Т. Черпіцька О.Є. Пилипенко Я.М. Собків