Справа № 380/14856/22
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2023-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хоми О.П., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Славської селищної ради Стрийського району Львівської області про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Славської селищної ради Стрийського району Львівської області (далі відповідач, Славська селищна рада), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» від 07.09.2022 №1941;

- зобов`язати відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0, 0791 га, кадастровий номер :01:000:0401, яка розташована на території Тухлянської сільської ради Сколівського району Львівської області (за межами населених пунктів) Сколівського району Львівської області.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в липні 2022 року звернулася до Славської селищної ради із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0, 0791 га. За результатами розгляду клопотання, Славською селищною радою прийнято рішення «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» від 07.09.2022 №1941 (далі - рішення від 07.09.2022 №1941) з підстав заборони на час дії воєнного стану безоплатної передачі земель державної, комунальної власності у приватну власність та надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі. Позивач стверджує про те, що чинним законодавством не заборонено сільській раді під час дії воєнного стану затверджувати проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, приватизацію якої розпочато. Враховуючи викладене, вважає, що спірне рішення слід визнати протиправними та скасувати, у зв`язку з чим звернулася до суду з даним позовом.

Відповідач щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, суть яких полягає у правомірності дій Славської селищної ради при розгляді клопотання позивача. Зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» від 24.03.2022 №2145-ІХ внесено зміни, зокрема до Земельного кодексу України, відповідно до підпункту 5 пункту 27 розділу Х «Перехідні положення» якого заборонено під час дії воєнного стану безоплатну передачу земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі. Враховуючи внесенні зміни до законодавства, Славська селищна рада не могла прийняти іншого рішення, аніж про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Крім цього, відповідач зазначив, що посилання позивача на постанову Львівського апеляційного суду від 04.10.2022 у справі №453/1704/20 судом не повинно братися до уваги, оскільки подано касаційну скаргу, за результатами розгляду якої будуть встановленні факти, які мають преюдиційне значення і безпосередньо впливають на правовідносини в даній справі. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою від 24.10.2022 позовна заява, подана без додержання вимог, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України), була залишена без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків позовної заяви. Вимоги ухвали позивачем виконано.

Ухвалою від 28.10.2022 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

Відповідачем 28.11.2022 (вх. №74264) подано відзив на позовну заяву.

Разом з відзивом відповідачем подано клопотання про зупинення провадження у даній справі до розгляду до розгляду Верховним Судом касаційної скарги у справі №453/1704/20. Клопотання обґрунтовано тим, що відповідачем оскаржено до Верховного Суду постанову Львівського апеляційного суду від 04.10.2022 у справі №453/1704/20, результати розгляду якої пов`язані із предметом розгляду даної справи, а саме щодо земельної ділянки площею 0, 0791 га з кадастровим номером :02:000:0401.

Позивачем 19.12.2022 (вх. №79040) подано заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі.

Ухвалою суду від 24.01.2023 відмовлено у клопотанні відповідача про зупинення провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 16.01.2023 у справі №453/1704/20 касаційну скаргу Славської селищної ради Стрийського району Львівської області повернуто заявнику.

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 09.10.2015 № 9570/28-15«Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0782 га, розташованої на території Тухлянської сільської ради (за межами населених пунктів) Сколівського району у власність для індивідуального дачного будівництва.

ПП «ГАБР-Л» розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва (КВЦПЗ 07.03) на земельну ділянку, розташовану на території Тухлянської сільської ради Сколівського, площею 0,0791 кадастровий номер :02:000.

Вказаний проект землеустрою погоджено Відділом містобудування та архітектури Сколівської райдержадміністрації, що підтверджується Висновком від 12.04.2017 №114.

Постановою Львівського апеляційного суду від 04.10.2022 у справі №453/1704/20, яка набрала законної сили 04.10.2022, позов ОСОБА_1 до Славської селищної ради Стрийського району Львівської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом задоволено та визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом право на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,0791 га, кадастровий номер :02:000:0401, розташованої на території Тухлянської сільської ради Сколівського району Львівської області в урочищі «Жолоб» та одержання документів на ім`я ОСОБА_1 , що посвідчують право власності на земельну ділянку, приватизацію якої розпочав ОСОБА_2 .

Постанова Львівського апеляційного суду від 04.10.2022 у справі №453/1704/20 розміщена в Єдиному державному реєстрові судових рішень за посиланням: https://reestr.court.gov.ua/Review/106634642.

ОСОБА_1 звернулася до Славської селищної ради із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0, 0791 га кадастровий номер :01:000:0401, яка розташована на території Тухлянської сільської ради Сколівського району Львівської області (за межами населених пунктів) Сколівського району Львівської області.

Рішенням 26 сесії 8-го демократичного скликання Славської селищної ради від 07.09.2022 №1941 «Про відмову у затвердженні проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність», відмовлено ОСОБА_1 з тієї підстави, що на час дії воєнного стану безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі розроблення такої документації забороняється (підпункт 5 пункт 27 Перехідних положень ЗК України).

Вказане рішення є предметом оскарження з підстав відсутності заборони органам місцевого самоврядування на час дії воєнного стану затверджувати проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суспільні відносини щодо володіння, користування та розпорядження землею врегульовано Земельним кодексом України від 25.10.2001 №2768-ІІІ (далі ЗК України).

Підстави набуття громадянами України права власності на земельні ділянки визначені частиною першою статті 81 ЗК України, однією із яких є безоплатна передача із земель державної і комунальної власності (пункт б).

Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни […] набувають права власності […] земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами […] здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (пункт в) частини третьої статті 116 ЗК України).

Згідно із пунктом ґ) частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара.

Частиною шостою статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до частини сьомої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність особи, якій належить право власності на об`єкт нерухомості (жилий будинок, іншу будівлю, споруду), розташований на такій земельній ділянці, або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування, що передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або з дня повідомлення особою, зацікавленою в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, про замовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у порядку, передбаченому цією частиною, відобразити на картографічній основі Державного земельного кадастру орієнтовне місце розташування земельної ділянки, зазначити дату та номер відповідного рішення, а також майбутнє цільове призначення земельної ділянки. Зазначена інформація оприлюднюється на безоплатній основі на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно частин дев`ятої та десятої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Відповідно до пункту 6 частини третьої статті 186 ЗК України проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно з частиною восьмою статті 186 ЗК України підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Частиною десятою статті 186 ЗК України визначено, що висновок (рішення) органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, іншого суб`єкта, визначеного цією статтею, щодо відмови у погодженні або затвердженні документації із землеустрою має містити вичерпний перелік недоліків документації із землеустрою з описом змісту недоліку та посиланням на відповідні норми законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, затверджену документацію із землеустрою або містобудівну документацію.

Повторна відмова у погодженні або затвердженні документації із землеустрою допускається лише у разі, якщо розробник не усунув недоліки, зазначені у попередньому висновку (рішенні), а також якщо підстава для відмови виникла після надання попереднього висновку (рішення).

Повторна відмова у погодженні або затвердженні не позбавляє розробника документації із землеустрою права усунути недоліки такої документації та подати її на погодження або затвердження.

Системний аналіз наведених норм свідчить, що розгляд клопотань про затвердження проекту землеустрою належить до компетенції відповідача шляхом прийняття у двотижневий строк відповідного рішення або про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, або відмовляє у його затвердженні.

При цьому у випадку відмови у затвердженні проекту землеустрою таке рішення має містити вичерпний перелік недоліків документації із землеустрою з описом змісту недоліку та посиланням на відповідні норми законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Закон України «Про землеустрій» від 22.05.2003 №858-IV (далі Закон №858-IV) визначає правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування.

Відповідно до статті 50 Закону №858-IV проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок розробляються у разі формування нових земельних ділянок із земель державної, комунальної власності (крім випадків формування земельних ділянок за іншою документацією із землеустрою) та у разі зміни цільового призначення земельних ділянок у випадках, визначених законом. Проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки також можуть передбачати поділ, об`єднання земельних ділянок, які перебувають у власності однієї особи.

Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок може передбачати формування та/або зміну цільового призначення декількох земельних ділянок, за умови що розпорядником земельних ділянок буде один орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України, або власником земельної ділянки приватної власності є одна особа.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки включає:

а) пояснювальну записку;

б) матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки);

в) розрахунок розміру втрат лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом);

г) розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом);

ґ) перелік обмежень у використанні земельної ділянки;

д) кадастровий план земельної ділянки.

У разі формування земельної ділянки чи зміни цільового призначення земельної ділянки для потреб, пов`язаних із забудовою, до проекту додається витяг із відповідної містобудівної документації із зазначенням функціональної зони території, в межах якої розташована земельна ділянка, та обмежень у використанні території для містобудівних потреб. Ці вимоги не поширюються на випадки, якщо відповідно до закону передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб може здійснюватися за відсутності зазначеної містобудівної документації або без дотримання правил співвідношення між видом цільового призначення земельної ділянки та видом функціонального призначення території, визначеного відповідною містобудівною документацією.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі Закон № 280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо організації і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою (пункт 9 частини першої статті 33 Закону № 280/97-ВР).

За змістом положень статті 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або в користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Зокрема, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або в користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Нормами статті 26 Закону №280/97-ВР віднесено вирішення питань регулювання земельних відносин до компетенції сесії сільської, селищної, міської ради шляхом прийняття відповідного рішення.

Відповідно до частин першої статті 59 Закону №280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Судом встановлено, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відповідачем прийнято рішення від 07.09.2022 №1941 про відмову у затвердженні проекту з тієї підстави, що на час дії воєнного стану безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі розроблення такої документації забороняється.

Щодо підстави відмови у затвердженні проекту землеустрою, суд зазначає таке.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022 (далі Указ № 64/2022), затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 введено військовий стан, строк дії якого в подальшому продовжено відповідними Указами Президента України до 20.05.2023.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII (далі - Закон №389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Отже, як на дату звернення позивача до суду з даним позовом, так і на дату ухвалення рішення у даній справі, в Україні діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом №389-VIII.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» від 24.03.2022 №2145-XI (далі - Закон №2145-XI), який набрав чинності 07.04.2022, внесені зміни до деяких законодавчих актів України, зокрема і до ЗК України.

Законом №2145-XI розділ X «Перехідні положення» ЗК України доповнено пунктом 27, відповідно до підпунктів 5, 23 якого у період дії воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях особливості регулювання земельних відносин, передбачені цим пунктом, діють відповідно в межах України або окремої її місцевості, у якій введено воєнний стан.

У зв`язку з цим у період дії воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

Аналіз наведених норм свідчить про те що, до припинення (скасування) воєнного стану в Україні діє встановлена законом заборона на надання уповноваженим органом виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою безоплатної передачі земельних ділянок у власність.

Натомість, суд зазначає, відповідач взагалі не реалізував своїх повноважень, оскільки не встановив у клопотанні позивача та наданих ним документах наявності або відсутності обставин, які у розумінні статті 118 ЗК України є підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Відповідно до вимог частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не подано належних доказів правомірності своєї поведінки при розгляді клопотання позивача про затвердження проекту землеустрою.

Щодо доводів відповідача про не врахування судом постанови Львівського апеляційного суду від 04.10.2022 у справі №453/1704/20, оскільки на таку подано касаційну скаргу, за результатами розгляду якої будуть встановленні факти, які мають преюдиційне значення і безпосередньо впливають на правовідносини в даній справі, суд зазначає таке.

Преюдицією є обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішенням; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі. Отже, якщо у справі беруть участь нові особи, то преюдиційний характер рішення втрачається.

Саме така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.06. 2020 у справі №522/7758/14-ц та від 02.02.2023 у справі №815/3851/15.

Судом встановлено, що постановою Львівського апеляційного суду від 04.10.2022 у справі №453/1704/20, яка набрала законної сили 04.10.2022, позов ОСОБА_1 до Славської селищної ради Стрийського району Львівської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом задоволено шляхом визнанняза ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом право на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,0791 га кадастровий номер :02:000:0401, розташованої на території Тухлянської сільської ради Сколівського району Львівської області в урочищі «Жолоб» та одержання документів на ім`я ОСОБА_1 , що посвідчують право власності на земельну ділянку, приватизацію якої розпочав ОСОБА_2 .

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16.01.2023 касаційну скаргу Славської селищної ради Стрийського району Львівської області повернуто заявнику (https://reyestr.court.gov.ua/Review/108422687).

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Ураховуючи вказану норму, право позивача на завершення процедури передачі у власність земельної ділянки та отримання правовстановлюючого документу на неї, підтверджене судовим рішенням від 04.10.2022 у справі №453/1704/20, яке набрало законної сили, має преюдиційне значення та не є предметом доказування при розгляді даної справи.

Судове рішення від 04.10.2022 у справі №453/1704/20 є обов`язковим для виконання та врахування відповідачем при розгляді заяви про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши рішення Славської селищної ради «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» від 07.09.2022 №1941», суд дійшов переконання, що таке прийнято відповідачем без урахування вимог ЗК України, Закону №858-IV та з порушенням передбачених статтею 2 КАС України принципів, тому його слід визнати протиправним та скасувати, задовольнивши позовні вимоги про оскарження такого.

Друга позовна вимога є похідною від першої позовної вимоги і підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Затвердження проекту щодо відведення земельної ділянки є адміністративним актом, прийняттю якого повинна передувати визначена законом адміністративна процедура. Затвердження такого проекту без необхідних дій суб`єкта владних повноважень в межах адміністративної процедури не гарантує забезпечення прав позивача у передбачений законом спосіб.

Згідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії, водночас, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Суд зазначає, що застосування такого способу захисту прав та інтересів позивача, як зобов`язання уповноваженого органу прийняти конкретне рішення про затвердження проекту землеустрою, є правильним, коли уповноважений орган розглянув клопотання заявника та прийняв рішення, яким відмовив в його задоволенні.

В такому разі, суд під час перевірки підстав прийняття рішення, перевіряє конкретні підстави відмови в затверджені проекту землеустрою. У разі визнання незаконності підстав, що стали причиною прийняття рішення про відмову, доцільним способом захисту є власне зобов`язання уповноваженого суб`єкта прийняти конкретне рішення, а не зобов`язання повторно розглянути клопотання. Оскільки клопотання вже було розглянуто, рішення прийнято, тому повторний розгляд клопотання не захистить прав заявника.

Як встановлено судом, в оскаржуваному рішенні відсутнє будь-яке посилання на підставу для відмови позивачу у затвердженні проекту землеустрою, передбачену чинним законодавством, зокрема щодо невідповідності положень документації із землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Матеріали справи не містять заяви та пакету документів, які подавалися позивачем разом із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що унеможливлює надання оцінки такій заяві та повноти подання необхідних документів для розгляду їх відповідачем і прийняття відповідного рішення.

Спірне рішення прийнято відповідачем без аналізу клопотання позивача та доданих до нього документів, наявності або відсутності обставин, які у розумінні частини сьомої статті 186 ЗК України є підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність може мати місце лише у випадку, якщо встановлено відсутність таких підстав для відмови у його затвердженні, а саме: невідповідність положень документації із землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

При цьому, суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності названих вище підстав, у випадку, якщо відповідач сам цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки.

Прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача зобов`язати затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність без перевірки наявності чи відсутності передбачених підстав для відмови у видачі дозволу, в даному випадку, є необґрунтованим та може призвести до видачі зазначеного дозволу з порушенням вимог закону.

Тобто, такий спосіб захисту, як зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту, застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням певних фактичних обставин справи.

Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

З урахуванням викладеного, належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивачів, є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_3 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва, загальною площею 0,0791 га, з кадастровим номером :02:000:0401, що розташована в урочищі «Жолоб» с. Тухля, Стрийського району, Львівської області, територія Славської селищної ради та прийняти відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та мотиви суду щодо кожної позовної вимоги, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України підлягають відшкодуванню понесені позивачем також і судові витрати у вигляді судового збору на загальну суму 992 грн 40 к., сплаченого за квитанцією №2 від 20.10.2022.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 262, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) до Славської селищної ради Стрийського району Львівської області (вул. В. Івасюка, буд. 24, смт. Славське, Сколівський район, Львівська область, 82660, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Славської селищної ради Стрийського району Львівської області (вул. В. Івасюка, буд. 24, смт. Славське, Сколівський район, Львівська область, 82660, ) «Про відмову у затвердженні проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» від 07.09.2022 №1941.

Зобов`язати Славську селищну раду Стрийського району Львівської області (вул. В. Івасюка, буд. 24, смт. Славське, Сколівський район, Львівська область, 82660, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва, загальною площею 0,0791 га, з кадастровим номером :02:000:0401, що розташована в урочищі «Жолоб» с. Тухля, Стрийського району, Львівської області, територія Славської селищної ради та прийняти відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Стягнути з Славської селищної ради Стрийського району Львівської області (вул. В. Івасюка, буд. 24, смт. Славське, Сколівський район, Львівська область, 82660, ) в користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 к. судових витрат у вигляді судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.П. Хома