Справа № 380/10960/22
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2023-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/10960/22 пров. № А/857/18493/22

Восьмий апеляційний адміністративний суду складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Матковської З.М., Улицького В.З.,

за участю секретаря Пославського Д.Б.,

представника апелянта Івасечко Н.Я.,

представника позивача Луців О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Львівської митниці на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2022 року (ухвалене головуючим суддею Клименко О.М. о 14 год. 42 хв. у м. Львові, повне судове рішення складено 09 грудня 2022 року) у справі № 380/10960/22 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕНЕСТР» до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 09.02.2022 № UA209000/2022/000008/2 прийняте Львівською митницею.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що позивач надав відповідачу для митного оформлення імпортованих товарів всі необхідні документи, передбачені ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України. Ці документи містили достовірні числові дані, які підтверджували вартість придбаних товарів за ціною договору згідно з вимогами частин 4, 5 ст. 58 Митного кодексу України. Ненадання позивачем додаткових документів за відсутності обґрунтування митного органу щодо наявності розбіжностей або інших недоліків у вже поданих документах не може вважатися відступленням від «умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 Митного кодексу України», а отже слугувати підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою митною вартістю.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29.11.2022 адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів від 09.02.2022 № UA209000/2022/000008/2, прийняте Львівською митницею.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів є необґрунтованим, а відповідач не довів правомірності його в частині визначення митної вартості імпортованого товару.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що необхідність витребування документів є передовсім способом упевнитися в тому, що декларант правильно визначив митну вартість. У зв`язку з неподанням декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, визначених у частинах 2-4 ст. 53 Митного кодексу України Львівська митниця не визнала заявлену митну вартість. З декларантом проведено консультації відповідно до ст. 57 Митного кодексу України. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості: метод 2а (ст. 59 Митного кодексу України) та метод 2б (ст. 60 Митного кодексу України) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари; метод 2в (ст. 62 Митного кодексу України) та метод 2г (ст. 63 Митного кодексу України) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ (ст. 64 Митного кодексу України). Джерелом для коригування митної вартості товару слугувала митна декларація від 16.11.2021 № UA902060/2021/600712 - 2,19 дол. США за кг. З огляду на викладене відповідач уважає, що оскаржуване рішення прийнято Львівською митницею з дотриманням вимог чинного законодавства, тому підстави для його скасування відсутні.

Позивач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в позові.

В судовому засіданні представник позивача, заперечив проти задоволення апеляційної скарги та надав пояснення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що у лютому 2022 року на підставі Контракту від 01.03.2006 року № 01/06, Специфікації від 01.02.2022 до Контракту № 01/06 від 01.03.2006 та Рахунків-фактур № 319/01/2022 від 01.02.2022 та № 25/012/2022 від 01.02.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕНЕСТР» придбало у фірми WAB Artykuly Poligraficzne Anna Szubartowska-Paszkowska i Wieslaw Paszkowski Spolka Jawna (Республіка Польща) наступні товари: Лак виготовлений на основі акрило-стирольних співполімерів (акрилових ланок 70%, стирольних 30%) диспергованих у водному середовищі, не вогнезахисний марки PRINT-COAT WB (18819,20 євро); Вироби з вулканізованої непористої гуми - офсетні гумові пластини з шліфованою полірованою поверхнею, світло-голубого кольору, нижній шар лакований. Резина офсетна EASY PRINT UV CARBON листи 1070х860 товщина 1,95 мм (Резина для друку) Використовується в поліграфічній промисловості (59,50 євро).

З метою оформлення придбаного згідно з Контрактом від 01.03.2006 № 01/6 та Специфікацією від 01.02.2022 товару представник позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФОРМУЛА-2011» подав до митного органу митну декларацію від 04.02.2022 № UA209140/2022/009716.

Як слідує зі змісту картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209140/2022/000212 на підтвердження заявленої митної вартості товару представник позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФОРМУЛА-2011» 04.02.2022 разом з вказаною вище митною декларацією подав митному органу, зокрема такі документи: Контракт від 01.03.2006 № 01/06; додатки до Контракту від 01.03.2006 № 01/06 від 16.02.2009 та від 02.03.2011; Специфікацію від 01.02.2022 до Контракту № 01/06 від 01.03.2006; Рахунки-фактури № 319/01/2022 від 01.02.2022 та № 25/012/2022 від 01.02.2022; Сертифікат з перевезення товару EUR.1 від 01.02.2022 № PL/MF/AS 0257918; підтвердження вивезення товару від 01.02.2022 № 22ІЕ599-350945; договір транспортного експедирування в міжнародному сполученні від 10.10.2017 № 10/10/17; міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR) від 01.02.2022 № 092804; рахунок на оплату від 01.02.2022 № 047-А; довідку про транспортні витрати від 01.02.2022; митну декларацію країни відправлення від 01.02.2022 № 22PL301010E0090072.

04.02.2022 митний орган надіслав декларанту повідомлення, в якому просив надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, передбачені частинами 3-4 ст. 53 Митного кодексу України, а саме: 1) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 2) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 3) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 4) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 5) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 6) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 7) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 8) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 9) виписку з бухгалтерської документації; 10) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 11) копію митної декларації країни відправлення; 12) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Переклади документів відповідно до вимог ст. 254 Митного кодексу України.

На вказане повідомлення декларант надав митному органу додаткові документи (зазначені в оскаржуваному рішенні), зокрема: платіжне доручення за попередні поставки; листи-роз`яснення продавця щодо застосування валютного курсу; листи-роз`яснення покупця щодо формування цін у комерційній пропозиції; договір на перевезення між експедитором та перевізником; видаткові накладні, підтвердження про вивіз (продубльовано).

09.02.2022 Львівська митниця Державної митної служби України прийняла рішення про коригування митної вартості товарів № UА20900/2022/000008/2 за шостим (резервним) методом визначення митної вартості.

У графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» відповідач зазначив, зокрема, про те, що за результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості товару, митна вартість не може бути визнана з наступних причин: подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій та третій ст. 53 Митного кодексу України не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар.

Надані декларантом на запит митного органу документи не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 54 Митного кодексу України здійснено контроль наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Під час розгляду документів було встановлено наступне:

умови поставки, зазначені у гр. 20 ЕМД не відповідають умовам, зазначеним у п. 4.1 Контракту від 01 березня 2006 року № 01/06 EXW Люблін;

у пункті 12 Контракту від 01.03.2006 № 01/06 зазначено: термін дії контракту - 3 роки (дата підписання 01.03.2006), письмових угод щодо пролонгації контракту до митного оформлення не надано;

у розділі «якість та упаковка» зазначено, що товари повинні знаходитись в упаковці, яка забезпечує його надійне транспортування, проте відомості щодо включення цих складових до митної вартості не підтверджені документально та не піддаються перевірці, що є порушенням вимог ч. 21 ст. 58 Митного кодексу України;

у рахунку на оплату транспортних послуг міститься посилання на договір-заявку № 047 від 31.01.2022, проте зазначений документ до митного оформлення не подавався;

відсутні відомості щодо навантаження.

Таким чином, Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом. У сукупності всі перелічені фактори вказують на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність всіх відомостей щодо обставин купівлі-продажу товару.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частині другій четвертій статті 53 Митного кодексу України Львівська митниця не визнає заявлену митну вартість.

Проведено консультації з декларантом згідно з ст. 57 Митного кодексу України.

Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме: метод 2а (ст. 59 Митного кодексу України) та метод 2б (ст. 60 Митного кодексу України) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари; метод 2в (ст. 62 Митного кодексу України) та метод 2г (ст. 63 Митного кодексу України) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ (ст. 64 Митного кодексу України). Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала митна декларація від 13.11.2021 № UA902060/2021/600712 - 2,39 дол. США за кг.

На підставі рішення про коригування митної вартості товарів від 09.02.2022 № UА20900/2022/000008/2 відповідач прийняв картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209140/2022/000212.

Позивач вважаючи рішення про коригування митної вартості товарів протиправним, звернувся до суду із відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 Митного кодексу України (далі МК України), є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою (частина перша статті 52 МК України).

Відповідно до ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 МК України).

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Зміст наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Зазначене відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 22.08.2019 у справі № 810/2784/18.

Відповідно до частин 1-3 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з частинами 6, 7 ст. 54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Відповідно до частин 1-4 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

За приписами ч. 8 ст. 57 МК України, у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Таким чином, основним методом визначення митної вартості товарів є метод - за ціною договору. Обов`язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Отже, рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Необхідність витребування додаткових документів передусім є способом упевнитися у правильності визначення декларантом митної вартості.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару.

Так, позивач визначив митну вартість товарів за ціною договору, яка зазначена у Рахунках-фактурах № 319/01/2022 від 01.02.2022 та № 25/012/2022 від 01.02.2022.

На підтвердження заявленої митної вартості товарів декларант надав митному органу разом з митною декларацією документи, визначені ч. 2 ст. 53 МК України, зокрема: Контракт від 01.03.2006 № 01/06; додатки до Контракту від 01.03.2006 № 01/06 від 16.02.2009 та від 02.03.2011; Специфікацію від 01.02.2022 до Контракту № 01/06 від 01.03.2006; Рахунки-фактури № 319/01/2022 від 01.02.2022 та № 25/012/2022 від 01.02.2022; Сертифікат з перевезення товару EUR.1 від 01.02.2022 № PL/MF/AS 0257918; підтвердження вивезення товару від 01.02.2022 № 22ІЕ599-350945; договір транспортного експедирування в міжнародному сполученні від 10.10.2017 № 10/10/17; міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR) від 01.02.2022 № 092804; рахунок на оплату від 01.02.2022 № 047-А; довідку про транспортні витрати від 01.02.2022; митну декларацію країни відправлення від 01.02.2022 № 22PL301010E0090072.

Отже, під час судового розгляду справи з`ясовано, що позивач (декларант) для підтвердження заявленої митної вартості товару подав до митного органу всі необхідні для цього документи, які містять достатні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, а також відомості про ціну, яка була сплачена за товар.

Із змісту представлених документів можна чітко та однозначно встановити вартість придбання товарів, при цьому наявність будь-яких обставин, що є визначальними за цих умов та змінюють їхню вартість, відповідачем не доведено.

Натомість в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів відповідач зазначив, що подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2 та 3 ст. 53 Митного кодексу України не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, а також що митним органом встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом.

Надаючи правову оцінку аргументам відповідача у цій частині, колегія суддів поділяє висновки суду першої інстанції та виходить з наступного.

Щодо висновку відповідача про те, що умови поставки, зазначені у гр. 20 ЕМД не відповідають умовам, зазначеним у п. 4.1 Контракту від 01.03.2006 № 01/06 - EXW Люблін суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 4.1 Контракту від 01.03.2006 № 01/06 предметом Контракту є поставки поліграфічних матеріалів згідно з Специфікацією за цінами і в кількостях, обумовлених в фактурах для кожної окремої поставки.

У графі 20 митної декларації від 04.02.2022 № UA209140/2022/009716 зазначено умови поставки - EXW PL м. Свіднік.

Водночас відповідно до п. 6.1 Контракту від 01.03.2006 № 01/06 умови поставки: DDU Львів, Україна, EXW Люблін, Польща, якщо інші умови не погоджені Сторонами.

Отже, як слідує зі змісту пункту 6.1 Контракту від 01.03.2006 № 01/06 встановлений цим пунктом перелік умов поставки (DDU Львів, Україна, EXW Люблін, Польща) не є вичерпним, оскільки вказаний пункт містить застереження, що за домовленістю Сторін можуть застосовуватися й інші умови поставки «якщо інші умови не погоджені Сторонами».

Саме така інша умова поставки (EXW PL м. Свіднік) і була погоджена сторонами Контракту від 01.03.2006 № 01/06 в Специфікації від 01.02.2022, яка відповідно до пункту 11.3 цього ж Контракту є його невід`ємною частиною.

Тому висновок відповідача у цій частині є необґрунтованим.

Щодо висновку відповідача про те, що у п. 12 Контракту від 01.03.2006 № 01/06 зазначено: термін дії контракту - 3 роки (дата підписання 01.03.2006), письмових угод щодо пролонгації контракту до митного оформлення не надано суд зазначає таке.

Так, відповідно до п. 12.1 Контракту від 01.03.2006 № 01/06 цей Контракт набуває чинності з дня його підписання і має термін дії три роки.

Пунктом 12.2 цього ж Контракту передбачено, що за письмової згоди сторін він може бути продовжений на наступний термін.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що наявний Додаток до Контракту від 01.03.2006 № 01/06, датований 16.02.2009, згідно з яким Сторони дійшли згоди продовжити дію цього Контракту до 01.03.2012. Вказаний Додаток позивач надав митному органу до митного оформлення придбаного товару.

Разом з цим, в матеріалах справи дійсно відсутні письмові угоди Сторін щодо продовження терміну дії Контракту від 01.03.2006 № 01/06 після 01.03.2012. Однак вказане не свідчить про те, що такі угоди не укладалися після цієї дати, зважаючи на те, що Контракт від 01.03.2006 № 01/06 реалізується його Сторонами.

Одник митний орган в оскаржуваному рішенні не зазначив, яким чином відсутність письмових угод між Сторонами щодо продовження дії Контракту від 01.03.2006 № 01/06 виплинула на митну вартість декларованого позивачем товару.

Тому висновок відповідача у цій частині є необґрунтованим.

Щодо висновку відповідача про те, що у розділі «якість та упаковка» зазначено, що товари повинні знаходитись в упаковці, яка забезпечує його надійне транспортування, проте відомості щодо включення цих складових до митної вартості не підтверджені документально та не піддаються перевірці, що є порушенням вимог ч. 21 ст. 58 Митного кодексу України суд зазначає таке.

Відповідно до підпункту «в» п. 1 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати, понесені покупцем: вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням.

З аналізу наведеної норми слідує, що при визначенні митної вартості товарів вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, додаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, за оцінювані товари лише за умови, що такі витрати понесені покупцем.

Відповідно до п. 7.2 Контракту від 01.03.2006 № 01/06 товари повинні знаходитись в упаковці, яка гарантує надійність транспортування і складування такого типу товарів.

За таких обставин суд першої інстанції вірно погодився з твердженням позивача про те, що оскільки домовленості сторін Контракту від 01.03.2006 № 01/06 не передбачали покладення на нього будь-яких витрат, пов`язаних з упакуванням товарів, то твердження митного органу щодо необхідності включення таких витрат до митної вартості оцінюваних товарів є безпідставними.

Щодо висновку відповідача про те, що у рахунку на оплату транспортних послуг міститься посилання на договір-заявку № 047 від 31.01.2022, проте зазначений документ до митного оформлення не подавався суд зазначає таке.

З метою підтвердження витрат на перевезення товару позивач надав до митного органу: договір транспортного експедирування в міжнародному сполученні № 10/10/17 від 10.10.2017; рахунок на оплату № 047-А від 01.02.2022; довідку про транспортні витрати від 01.02.2022, видану ТОВ «ДЕНЕСТР» для пред`явлення на митницю.

Суд встановив, що перевезення товарів позивача здійснювалось фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Експедитор) на підставі укладеного з ТОВ «ДЕНЕСТР» (Замовник) 10.10.2017 договору транспортного експедирування в міжнародному сполученні № 10/10/17.

Відповідно до пунктів 6.2, 6.6 цього Договору платежі здійснюються Замовником у національній валюті України згідно з наданими Експедитором рахунками-фактурами протягом семи календарних днів з дня виставлення відповідного рахунку-фактури; ціна (вартість) Договору складається з суми всіх сплачених за цим Договором рахунків-фактур Експедитора.

Отже, за умовами вказаного Договору платежі здійснюються Замовником у національній валюті України згідно з наданими Експедитором рахунками-фактурами, а ціна (вартість) Договору складається з суми всіх сплачених за цим Договором рахунків-фактур Експедитора.

Згідно з рахунком на оплату № 047-А від 01.02.2022, виписаного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , вартість послуг перевезення по маршруту м. Свіднік (Польща) - м/п Рава-Руська (Україна) становила 23000, 00 грн.

Також відповідно до довідки про транспортні витрати від 01.02.2022, виданої ТОВ «ДЕНЕСТР» для пред`явлення на митницю, вартість послуг перевезення по маршруту м. Свіднік (Польща) - м/п Рава-Руська (Україна) становила 23000, 00 грн.

Зважаючи на викладене вище, суд доходить висновку, що витрати на перевезення товару підтверджені позивачем належним чином.

Натомість зазначаючи про неподання позивачем до митного оформлення договору-заявки № 047 від 31.01.2022, про яку йдеться в рахунку на оплату № 047-А від 01.02.2022, відповідач не вказав, як саме її відсутність має вплив на правильність визначення витрат на перевезення товару з огляду на те, що такі підтверджені рахунком на оплату № 047-А від 01.02.2022 (у спосіб, передбачений договором транспортного експедирування в міжнародному сполученні № 10/10/17 від 10.10.2017), а також довідкою про транспортні витрати від 01.02.2022.

Покликання відповідача у додаткових поясненнях від 09.11.2022 на те, що довідка про транспортні витрати не є бухгалтерським документом, що підтверджує вартість наданих послуг перевезення товару, відтак не може слугувати документом, що підтверджує числове значення вказаних витрат, суд відхиляє, оскільки Верховний Суд у постанові від 31.05.2019 у справі № 804/16553/14 дійшов правового висновку про те, що оскільки Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Тому висновок відповідача у цій частині є необґрунтованим.

Щодо висновку відповідача про те, що відсутні відомості щодо навантаження суд зазначає таке.

У Специфікації від 01.02.2022 вказано, що завантаження здійснюється за рахунок фірми WAB Artykuly Poligraficzne Anna Szubartowska-Paszkowska i Wieslaw Paszkowski Spolka Jawna.

Таким чином, Сторони Контракту від 01.03.2006 № 01/06 чітко обумовили, що витрати, пов`язані із завантаженням товару, покладаються на продавця, тобто включені до ціни, що підлягає сплаті за оцінювані товари. Тому зауваження митного органу щодо відсутності у поданих до митного оформлення документах відомостей щодо навантаження є безпідставними.

Враховуючи встановлені обставини справи та норми чинного законодавства, суд апеляційної інстанції поділяє висновок суду першої інстанції, що подані позивачем до митного оформлення документи були достатніми для підтвердження заявленої за ціною договору митної вартості товару. При цьому подані документи не містили розбіжностей чи ознак підробки, водночас підтверджували числові значення митної вартості товару.

Крім цього, згідно з оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару підставою для коригування митної вартості товару також слугувала інформація щодо митного оформлення схожих товарів з вищим рівнем митної вартості.

Щодо таких доводів, Верховний Суд наголошував у своїх правових висновках, що різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Верховний Суд вважав за необхідне зауважити, що рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності Митним кодексом України не передбачено. Також слід врахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню (постанова від 25.02.2020 у справі №260/718/19; 27.04.2020 у справі №140/804/19).

Відтак колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції, що покликання відповідача на інші митні декларації з інформацією щодо рівнів митної вартості товарів, схожих за призначенням, країною виробництва тощо, жодним чином не спростовують інформації, зазначеної в поданих до митного оформлення документах, досліджених в межах даної адміністративної справи.

Звідси, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена в судовому порядку, а тому спірне рішення відповідача про коригування митної вартості товарів є необґрунтованим та безпідставними, що має наслідком визнання його протиправними та скасування.

Таким чином, суд вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської митниці залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2022 року у справі № 380/10960/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді З. М. Матковська
В. З. Улицький
Повне судове рішення складено 14 березня 2023 року