Справа № 640/21592/22
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2023-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2023 року Справа № 640/21592/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Войтович І.І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Вищий антикорупційний суд про визнання протиправними дій, протиправними та скасування постанов, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправним та скасування постанов від 02.12.2022 про відкриття виконавчого провадження, про розмір мінімальних витрат та про стягнення виконавчого збору, прийняті у межах виконавчого провадження №70462005.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що ухвалою Вищого антикорупційного суду від 14 жовтня 2022 року по справі №991/2030/22 на нього накладено грошове стягнення у розмірі 5200,00 грн. та на виконання даної ухвали, суддею Вищого антикорупційного суду Ногачевським В.В. 30 листопада 2022 року видано виконавчий лист №991/2030/22. 02 грудня 2022 року відповідачем у межах виконавчого провадження №70462005 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа Вищого антикорупційного суду та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження на суму 269,00 грн. та про стягнення виконавчого збору 520,00 грн. Вважає спірні постанови протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки виконавчий лист №991/2030/22 від 30.11.2022 не відповідає вимогам передбаченим п. 3, п.4, п. 5, ч. 1, ч. 2, п. 6, п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», таке рішення не передбачає заходів застосування примусового виконання.

Зокрема, позивач посилається на положення ст. 3, ч. 1 та ч. 2 ст. 4, ч. 4 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» та вказує на тому, що Закон як окремий виконавчий документ визначає і виконавчий лист, і ухвалу суду у кримінальних провадженнях, що є відмінним одне від одного. У спірних правовідносинах суддею Вищого антикорупційного суду Ногачевським В.В., як виконавчий документ з виконання ухвали Вищого антикорупційного суду від 14.10.2022 було видано виконавчий лист. З вказаного виконавчого листа стягувачем визначено Вищий антикорупційний суд із зазначенням його місцезнаходження та реквізитів банківського рахунку для зарахування коштів, що мають надійти від боржника, при цьому позивача вказано як боржника. ОСОБА_1 зауважує, що ухвала Вищого антикорупційного суду від 14.10.2022 не містить в собі відображення на користь кого належить сплатити накладене на боржника грошове стягнення та не вказано жодного банківського реквізиту, в тому числі і самого Вищого антикорупційного суду, та за рішенням про стягнення судового збору, накладення штрафу, як засобу процесуального примусу, з урахуванням положень глави 12 Кримінального процесуального кодексу України, стягувачем є та має бути Державна судова адміністрація України, а не Вищий антикорупційний суд.

ОСОБА_1 вказує також на те, що з урахуванням приписів ч. 1 ст. 10 Закону України «По виконавче провадження» та із відомостей, що містяться в резолютивній частині ухвали Вищого антикорупційного суду від 14.10.2022, що відповідно відображено у постанові про відкриття виконавчого провадження, вказаною ухвалою накладено лише грошове стягнення та жодних приписів, які б свідчили про необхідність їх стягнення, відповідно звернення стягнення на кошти, в тому числі і в примусовому порядку та умов за яких таке стягнення можливе, не містить. Ухвала містить лише констатацію факту застосування заходу процесуального примусу до позивача та можливості сплати коштів у добровільному порядку, не має зобов`язального та відповідно і примусового характеру для ОСОБА_1 , не зобов`язано його вчиняти будь-які дії, у тому числі по сплаті грошових коштів, вважає, що виконавець мав повернути документ стягувачу без прийняття до виконання, відтак постанова про відкриття виконавчого провадження від 02.12.2022 №70462005 є протиправною та підлягає скасуванню, та як наслідок постанови від 02.12.2022 про розмір мінімальних витрат та про стягнення виконавчого збору підлягають визнанню протиправними та скасуванню, оскільки їх було винесено у виконавчому провадженні, протиправно відкритому.

ОСОБА_1 в позовній заяві відмічено, що в разі неявки в судове засідання позивача або його представника, розгляд справи здійснювати за відсутності останніх.

08.12.2022, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва, з дотриманням ч. 1 ст. 28 КАС України та відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст. 29 КАС України, вказану адміністративну справу передано до Шостого апеляційного адміністративного суду для визначення підсудності.

12.12.2022, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду відповідно до пп.4, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 29 КАС України, визначено підсудність адміністративної справи №640/21592/22 за Київським окружним адміністративним судом.

30.01.2023 вказана справа надійшла до Київського окружного адміністративного суду та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 30.01.2023 справу розподілено судді Кушновій А.О.

02.02.2023, ухвалою Київського окружного адміністративного суду згідно п. 4 ч. 1 ст. 36 КАС України та з урахуванням положень ст. ст. 40, 41 КАС України, заяву судді Київського окружного адміністративного суду Кушнової А.О. про самовідвід задоволено та справу передано до канцелярії суду для визначення іншого складу суду в порядку, встановленому ч.1 ст. 31 КАС України.

Відповідно, протоколом розподілу судової справи між суддями 02.02.2023 справу розподілено судді Войтович І.І.

06.02.2023, ухвалою Київського окружного адміністративного суду, вказану позовну заяву було залишено без руху відповідно до ч. 1 ст. 169 КАС України у зв`язку із невідповідності останньої вимогам ч. 3 ст. 161 КАС України, визначено позивачу порядок та строк усунення недоліків позовної заяви.

20.02.2023 позивачем виконано вимоги ували суду від 06.02.2023.

27.02.2023, ухвалою Київського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі, ухвалено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 06 березня 2023 року о 09:15 год.

Також, ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Вищий антикорупційний суд (м. Київ, просп. Перемоги, буд. 41, ), витребувано від відповідача за ініціативою суду належним чином завірені додаткові докази - матеріали виконавчого провадження №70462005, запропоновано сторонам по справі надати до суду викладені в письмовому вигляді правові позиції щодо заявлених позивачем позовних вимог (відзив, пояснення).

28.02.2023 до суду надійшли матеріали виконавчого провадження №70462005 від відповідача.

02.03.2023 в порядку ст. 44, ст. 47 КАС України до суду надійшла заява від позивача ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог, в якій він просить суд:

- визнати протиправними та скасувати постанови Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 02 грудня 2022 року про відкриття виконавчого провадження, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору, прийняті в межах виконавчого провадження №70462005;

- визнати протиправними дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо примусового списання (стягнення) коштів з ОСОБА_1 у розмірі 5989,00 грн. за платіжною вимогою № 8 виконавчому провадженні №70462005;

- зобов`язати Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повернути ОСОБА_1 5989,00 грн. примусово списаних (стягнених) коштів за платіжною вимогою № 8 виконавчому провадженні №70462005;

- визнати протиправною та скасувати постанову Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 20 лютого 2023 року про закриття виконавчого провадження №70462005.

В обґрунтування збільшених позовних вимог позивач застосував аналіз норм ст.ст. 1, 3, ч. 1, ч. 2 ст. 4, п. 6, п. 7 ч. 4 ст. 4, ч. 1 ст. 5, ст. 10, ст. 13, ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», наполягає, що державний виконавець мав повернути документ стягувачу без прийняття його до виконання оскільки виконавчий лист №991/2030/22 від 30.11.2022 Вищого антикорупційного суду не є належним виконавчим документом, натомість протиправно відкрито виконавче провадження №70462005. Зазначив, що в межах виконання виконавчого провадження державним виконавцем надіслано вимоги на отримання інформації, яка містить банківську таємницю та в подальшому примусово стягнено (списано) кошти з позивача у розмірі 5989,00 грн. за платіжною вимогою № 8. За даною вимогою стягувачем коштів вказано Печерський ВДВС та 28.02.2023 державним виконавцем у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, закрито виконавче провадження №70462005 за п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Позивач акцентує увагу на ст. 1071, ч. 1 ст. 1074 ЦК України, ст. 56 Закону України «Про Національний Банк України, положення пунктів 1.1-1.3, 5.1, 5.2 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного Банку України 21.01.2004 №22, п. 60 Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженої постановою Національного Банку України 29.07.2022 №163, вказує, що примусове списання (стягнення) коштів з банківських рахунків платника без його згоди допускається лише у випадках, встановлених законами України, а саме: на підставі виконавчих документів, виданих відповідно до законодавства України та оскільки виконавчий документ було видано з порушенням Закону України «Про виконавче провадження», спірні постанови відповідача є протиправними та підлягають скасуванню, та всі подальші дії у межах виконавчого провадження вважає такими, що не відповідають вимогам законодавства. Дії виконавця по списанню коштів позивача є протиправними, а відновлення порушених прав ОСОБА_1 можливо шляхом зобов`язання відповідача повернути примусово списані кошти в сумі 5989,00 грн. Як наслідок, підлягає також визнанню протиправною та скасуванню постанова відповідача про закриття виконавчого провадження, оскільки остання прийнята на підставі протиправно стягнутих з позивача в примусовому порядку коштів.

06.03.2023 до суду прибули представник відповідача Коваль Л.І. та представник третьої особи Доля О.Ю.

Представником відповідача 06.03.2023 надано до справи клопотання з проханням відкласти розгляд справи у зв`язку із неотриманням копії позовної заяви.

Представник третьої особи 06.03.2023 надав до суду заяву з проханням клопотання представника відповідача про відкладення судового засідання розглянути без його участі у порядку письмового провадження. Заперечень щодо клопотання представника відповідача від 06.03.2023 не виклав.

06.03.2023 представника третьої особи Вищого антикорупційного суду надав також по справі пояснення до позову, в якому зазначив що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, не ґрунтуються на законі та не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ч.ч. 2 та 4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. 533, ч. 2 ст. 534 КПК України, ухвала Вищого антикорупційного суду від 14.10.2022 у справі №991/2030/22 набрала законної сили 14.10.2022, не скасована, тому є обов`язковою та підлягає виконанню, норми КПК не передбачають вимог щодо зазначення в резолютивній частині інформації про можливість виконання в добровільному/примусовому порядку. Посилаючись на положення ст. 1, п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» третя особа зазначає, що ухвала суду та виконавчий лист є виконавчими документами та враховуючи ч. 3 ст. 535 КПК України видача та звернення до виконання виконавчого листа від 30.11.2022 у справі №991/2030/22 здійснено ВАКС виключно в межах повноважень і в спосіб, що передбачено чинним законодавством України, вказаний стягувач у виконавчому листі є державним органом, який видав виконавчий лист, прийняв відповідне рішення, що відповідає ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Також, третьою особою відмічено, що грошове стягнення відноситься до заходів забезпечення кримінального провадження та при цьому КПК України не визначає та не ототожнює грошове стягнення зі штрафом, засобом процесуального примусу. Застосоване стягнення за ухвалою ВАКС від 14.10.2022 у сумі 5200,00 грн. відповідає нормам ст. 139, 146 КПК України та оскільки ВАКС є головним розпорядником бюджетних коштів і державним органом, який прийняв відповідне рішення про накладення грошового стягнення у кримінальному провадженні, є належним стягувачем у спірному виконавчому провадженні №70462005. Вважає, що виконавчий лист від 30.11.2022 № 991/2030/2022 відповідає вимогам щодо виконавчого документа тому доводи позивача вказані у позовній заяві вважає безпідставними.

Посилаючись на положення ст. 4, ч. 1 та ч. 5 ст. 26, ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» вважає, що встановивши відсутніми підстави для повернення виконавчого документа стягувачеві, відповідність вимогам документа положенням чинного законодавства, державним виконавцем законно та обґрунтовано винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та зазначено, що відповідач діяв на підстав та в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, дії відповідача вважає правомірними, постанови по виконавчому провадженню прийняті у строки та у спосіб, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим наявні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог позивача.

Щодо постанови про закриття виконавчого провадження, третя особа зазначила, що таке закінчено у зв`язку з фактичним виконанням ОСОБА_1 рішення в повному обсязі згідно з виконавчим документом та по стягненню виконавчого збору та витрат по виконавчому провадженню.

Третя особа просить суд відмовити повністю в задоволенні позову.

06.03.2023, ухвалою Київського окружного адміністративного суду, з дотриманням положень ст. 2, 9, 44 КАС України у відповідності до ст. 205, 223 КАС України, для належного вручення відповідачу копії позову з додатками, подання останнім відзиву до суду з обґрунтуванням правової позиції щодо заявлених позовних вимог та наданням відповідних доказів, задоволено клопотання представника відповідача Коваль Л.І., розгляд справи відкладено на 13.03.2023 о 14:00 год. та ухвалено надіслати відповідачу копію позову з додатками за офіційною електронною адресою та зобов`язати надати до суду відзив на позовну заяву за два дні до розгляду судом справи по суті.

07.03.2023 до суду надійшла заява від позивача про розгляд справи без його участі або участі його представника.

13.03.2023, враховуючи наявність у справі від представників сторін заяв про розгляд справи за їх відсутності, суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно, враховуючи вказані вище положення ч. 3 ст. 194 КАС України, ухвалою суду від 13.03.2023 розгляд справи вирішено здійснювати у порядку письмового провадження на підставі наявних справі матеріалів та доказів.

14.03.2023 отримано судом відзив від відповідача Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому останнім вказано про безпідставність позовних вимог, за заявою стягувача 02.12.2022 відділом було отримано на виконання оригінал виконавчого листа №991/2030/22 про накладення грошового стягнення на ОСОБА_1 у розмірі 5200,00 грн. на користь стягувача Вищого антикорупційного суду та звернув увагу на те, що за виконавчим листом підлягало виконанню ухвала суду про накладення грошового стягнення, а не штрафу, відповідно, ст. 144 КПК України передбачає, що грошове стягнення може бути накладено на учасників кримінального провадження у випадках та розмірах, передбачених цим Кодексом, за невиконання процесуальних обов`язків. При вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження державний виконавець керувався абз. 1 ч. 4 ст. 15 Закону України «По виконавче провадження», відповідно стягувачем в даному випадку є Вищий антикорупційний суд. За заявою стягувача передбачено перерахування коштів на рахунок за реквізитами, резолютивна частина рішення є зрозумілою, боржник рішення не виконав в добровільному порядку, не сплатив грошове стягнення, а отже рішення підлягає примусовому виконанню. При прийнятті рішення про відкриття виконавчого провадження здійснено контроль відповідності виконавчого листа ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», щодо дотримання строків пред`явлення до виконання виконавчого листа №991/2030/22, не порушено прав позивача та вчинено усі дії у порядку, у строки та у спосіб, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження, з дотриманням відповідно ст. 19 Конституції України, підстави для скасування рішень державного виконавця відсутні, просить відмовити у задоволенні позову.

Також, відповідачем подано відзив на заяву про збільшення позовних вимог в якому наполягав на незаконності останньої, вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, державним виконавцем дотримано положення ст. 13, 18, 26 та 10 Закону України «Про виконавче провадження» під час отримання заяви стягувача та виконавчого листа №991/2030/2022, за відсутності підстав для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття його до виконання, державним виконавцем було відповідно 02.12.2022 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №70462005, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження. Цього ж дня було винесено дві постанови про розмір мінімальних витрат та стягнення виконавчого збору, надіслані сторонам. Відповідач відмітив, що арешт майна (коштів) боржника за ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» застосовується для забезпечення реального виконання рішення. У перебігу примусового виконання платіжною вимогою №70462005/17 від 21.02.2023 в примусовому порядку на депозитний рахунок Відділу було списано кошти вказаної заборгованості та отримані кошти в подальшому були розподілені на відповідні рахунки згідно розпорядження від 28.02.2023 та платіжних доручень № 154725, №154726, №154724 та №154727. 28.02.203 були прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження, надіслана сторонам виконавчого провадження.

Відповідач наполягає, що виконавчий документ №991/2030/22 відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», підстави для повернення виконавчого документа стягувачу були відсутні, спірні постанови вважає законними, прийняті відповідно до чинного законодавства та скасуванню не підлягають як вимога про повернення коштів, позивачем необґрунтовано та не доведено протилежного.

Судом отримано 14.03.2023 клопотання від відповідача щодо закриття провадження у справі.

15.03.2023, ухвалою суду клопотання відповідача про закриття провадження у справі залишено без задоволення.

Інших заяв, доповнень, заперечень, клопотань до суду від учасників по справі не надійшло.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.

Ухвалою колегії суддів Вищого антикорупційного суду від 14 жовтня 2022 року у справі №991/2030/22 (провадження №1-кп/991/31/22), в рамках кримінального провадження №0000522 за обвинуваченням серед інших, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 109 КК України, визнано неповажними причини неприбуття в судове засідання 14.10.2022 обвинувачених, зокрема ОСОБА_1 та накладено на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Білокуракине Луганської області, громадянина України, працюючого суддею Окружного адміністративного суду міста Києва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 грошове стягнення у розмірі 5200 (п`ять тисяч двісті) гривень.

В даній ухвалі зазначено, що така набирає законної сили з моменту її оголошення й оскарження не підлягає та роз`яснено обвинуваченим, що особа, яка на яку було накладено грошове стягнення та яка не була присутня під час розгляду цього питання судом, має право подати клопотання про скасування ухвали про накладення на неї грошового стягнення. Клопотання подається до суду, який виніс ухвалу про накладення грошового стягнення.

Повний текст ухвали оголошено 31.10.2022 о 10:05 год.

Відповідно, Вищим антикорупційним судом було виписано 30.11.2022 виконавчий лист №991/2030/22.

З наявних у справі матеріалів та зокрема матеріалів за виконавчим провадженням №70462005 вбачається, що 02.12.2022 за вх. № 23888 до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшов виконавчий лист від 14.10.2022, виданий 30.11.2022 за підписом посадової особи, що видала виконавчий лист судді Вищого антикорупційного суду Ногачевським В.В. та заява Вищого антикорупційного суду, стягувача за виконавчим листом.

Заступником начальника відділу Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.В. розглянуто заяву стягувача про примусове виконання виконавчого листа №991/2030/22 виданого 30.11.2022 Вищим антикорупційним судом, та згідно положень ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» 02.12.2022 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №70462005 щодо накладення за виконавчим документом на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Білокуракине Луганської області, громадянина України, працюючого суддею Окружного адміністративного суду міста Києва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 грошового стягнення у розмірі 5200 (п`ять тисяч двісті) гривень.

Боржником вказано ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 та стягувачем Вищий антикорупційний суд м. Київ, просп. Перемоги, буд. 41, .

02.12.2022, заступником начальника відділу Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.В., керуючись ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження», п. 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, винесено постанову за виконавчим провадженням № 70462005 про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження 269,00 грн., визначено для боржника ОСОБА_1 . Одержувач вказано: Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), , IBAN UA0700899 в Державна казначейська служба України м. Київ.

Також, керуючись ст. ст. 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження», постановою вказаного державного виконавця від 02.12.2022 стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 520,00 грн. Стягувач вказано: Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), , IBAN UA0700899 в Державна казначейська служба України м. Київ.

Відповідно до платіжної інструкції №70462005/17 від 21.02.2023 виставлено вимогу щодо списання з рахунку ОСОБА_1 відкритого у АТ «УКРСІББАНК» коштів у сумі 5989,00 грн. стягувачем Печерським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відповідно до ст.18, 27, 48, 49, 52, 56 Закону України «Про виконавче провадження», в зв`язку з примусовим виконанням виконавчого листа Вищого антикорупційного суду № 991/2030/22 від 30.11.2022.

Розпорядженням державного виконавця Коваль Л.І. від 28.02.2023 № 70462005, грошові кошти, що надійшли у сумі 5989 грн. 24.02.2023 на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа № 991/2030/22 виданого 30.11.2022 визначено розподіл вказаних коштів 5200 грн. на рахунок ГУК у м. Києві/Солом`янський район/21081100; 520 грн. виконавчого збору на рахунок Казначейства України, ; 269 гривень витрат виконавчого провадження на користь Державної казначейської служби України, .

28.02.2023 постановою заступника начальника відділу Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.В. згідно п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» закінчено виконавче провадження оскільки рішення фактично виконано у повному обсязі згідно з виконавчим документом, виконавчий збір та витрати по виконавчому провадженню стягнуто в повному обсязі.

Зазначені вище постанови за виконавчим провадженням № 70462005 отримані позивачем та не погоджуючись із діями державного виконавця вчинених в рамках виконавчого провадження, звернувся до суду з даним позовом.

З позицій сторін вбачається, що позивач не вважає виконавчий лист виданий 30.11.2022 №991/2030/22 та ухвалу Вищого антикорупційного суду від 14.10.2022 у справі №991/2030/22 виконавчими документами складеними з дотриманням положень та вимог Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим, державний виконавець був зобов`язаний повернути документ стягувачу без виконання, натомість неправомірно відкрив виконавче провадження постановою від 02.12.2022 № 70462005 та вчинив дії за вказаним виконавчим провадженням щодо примусового стягнення з рахунку позивача у банку коштів за виконавчим листом ВАКС та за постановами від 02.12.2022 про розмір мінімальних витрат, про виконавчий збір, списавши примусово 24.02.2023 - 5989 грн. без згоди на те позивача, закривши в наступному виконавче провадження постановою від 28.02.2023, просить визнати неправомірними дії виконавця та спірні постанови, скасувати останні і відновити порушені права шляхом повернення примусово списаних коштів.

Відповідач в свою чергу вважає дії та спірні прийняті постанови за виконавчим провадженням № 70462005 правомірними та законними, винесені з дотриманням норм діючого законодавства та в межах наданих йому повноважень.

Третя особа вважає позовні вимоги безпідставними, вказує на законності дій виконавця та спірних постанов.

Таким чином предметом позовних вимог є дії державного виконавця вчинені ним під час отримання виконавчого документа від Вищого антикорупційного суду № 991/2030/22 виданого 30.11.2022 щодо стягнення з ОСОБА_1 коштів у сумі 5200 грн., на підставі якого були винесені вказані спірні постанови в рамках виконавчого провадження № 70462005 та вчинені безпосередні дії по примусовому стягненню коштів з позивача у загальній сумі 5989 грн., у зв`язку з чим, суд вважає необхідним встановити наявність чи відсутність порушених прав та інтересів позивача з боку відповідача, на відповідність дій та прийнятих за їх наслідками рішень вимогам ч.2 ст. 2 КАС України із дотримання принципів адміністративного судочинства визначених ч. 3 ст. 2 вказаної статті.

Вирішуючи дану справу суд зазначає слідуюче.

Частиною другою статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною другою та четвертою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» від 7 червня 2018 року № 2447-VIII (далі ВАКС, Закон № 2447-VIII), Вищий антикорупційний суд є постійно діючим вищим спеціалізованим судом у системі судоустрою України.

За ст. 4 Закону № 2447-VIII Вищий антикорупційний суд, зокрема, здійснює правосуддя як суд першої та апеляційної інстанцій у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до його юрисдикції (підсудності) процесуальним законом, а також шляхом здійснення у випадках та порядку, визначених процесуальним законом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у таких кримінальних провадженнях, здійснює правосуддя як суд першої та апеляційної інстанції у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави в порядку цивільного судочинства, здійснює правосуддя як суд першої та апеляційної інстанції у справах про застосування санкції, передбаченої пунктом 1-1 частини першої статті 4 Закону України "Про санкції", у порядку адміністративного судочинства.

За ст. 14 Закону № 2447-VIII Вищий антикорупційний суд є головним розпорядником коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення його діяльності. Видатки на утримання Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду визначаються у Державному бюджеті України окремим рядком.

Відповідно, Вищий антикорупційний суд є постійно діючим вищим спеціалізованим судом у системі судоустрою України, який здійснює функції також розпорядника коштів Державного бюджету України щодо забезпечення своєї діяльності та відповідно до п. 7 ч. 5 ст. 22 Бюджетного кодексу України здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове їх використання.

Згідно статті 33-1 КПК України Вищому антикорупційному суду підсудні кримінальні провадження стосовно корупційних кримінальних правопорушень, передбачених в примітці статті 45 Кримінального кодексу України, статтями 206-2, 209, 211, 366-2, 366-3 Кримінального кодексу України, якщо наявна хоча б одна з умов, передбачених пунктами 1-3 частини п`ятої статті 216 Кримінального процесуального кодексу України.

За ст. 353 КПК України вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Частиною 2 статті 354 КПК України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, підлягає безумовному виконанню.

Зокрема, ч. 3 ст. 535 КПК України визначено, що у разі якщо судове рішення або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем, суд видає виконавчий лист, який звертається до виконання в порядку, передбаченому законом про виконавче провадження.

Згідно ст. 144 КПК України грошове стягнення може бути накладено на учасників кримінального провадження у випадках та розмірах, передбачених цим Кодексом, за невиконання процесуальних обов`язків. Грошове стягнення накладається: під час досудового розслідування - ухвалою слідчого судді за клопотанням слідчого, прокурора чи за власною ініціативою, а під час судового провадження - ухвалою суду за клопотанням прокурора чи за власною ініціативою.

За ч. 1 ст. 147 КПК України особа, на яку було накладено грошове стягнення та яка не була присутня під час розгляду цього питання слідчим суддею, судом, має право подати клопотання про скасування ухвали про накладення на неї грошового стягнення. Клопотання подається слідчому судді, суду, який виніс ухвалу про накладення грошового стягнення.

В даній справі встановлено, що Вищим антикорупційним судом, в межах кримінального провадження № 0000522, було винесено ухвалу від 14.10.2022 у справі №991/2030/22 (провадження №1-кп/991/31/22) визнано неповажними причини неприбуття в судове засідання 14.10.2022 обвинувачених, зокрема ОСОБА_1 та накладено на останнього грошове стягнення у розмірі 5200 грн. та виписано виконавчий лист 30.11.2022 №991/2030/22.

Сторонами по справі не надано доказів скасування ухвали Вищого антикорупційного суду від 14.10.2022 щодо грошового стягнення з ОСОБА_2 коштів в сумі 5200 грн., відповідно дана ухвала підлягала виконанню.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктами 1 та 2 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:

- виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

- ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Відповідно, вказаним Законом № 1404-VIII до виконавчих документів які підлягають негайному виконанню відносяться також ухвали судів винесених у кримінальних провадженнях, у випадках, передбачених законом. Як наслідок, застосоване до ОСОБА_1 грошове стягнення ухвалою Вищого антикорупційного суду від 14.10.2022, яка набрала законної сили, стягнення не скасовано та з дотриманням положень ст.ст. 353, 354 КПК України на підставі виконавчого листа підлягала виконанню державним виконавцем у відповідній частині згідно ст. 535 КПК України та згідно ст. 3 Закону № 1404-VIII.

За ст. 4 Закону № 1404-VIII у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.

За ч. 1 та ч. 2 ст. 15 Закону № 1404-VIII сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Частиною 4 вказаної статті за рішеннями про стягнення в дохід держави коштів або вчинення інших дій на користь чи в інтересах держави, прийнятими у справах про адміністративні правопорушення, та за рішеннями, прийнятими у кримінальних провадженнях, стягувачем виступає державний орган, який прийняв відповідне рішення або за матеріалами якого судом прийнято відповідне рішення.

З наявного у справі виконавчого листа виданого 30.11.2022 №991/2030/22 вбачається відповідність його положенням та вимогам до виконавчого документа, що зазначено вище в ст. 4 Закону № 1404-VIII, який містить в собі усі необхідні реквізити для його прийняття до виконання, а також, суд зазначає, що вказаний виконавчий лист містить в собі відмітку набрання законної сили ухвали ВАКС 14.10.2022, строк пред`явлення її до виконання до 14 січня 2023 року, підписано уповноваженою особою, що видала виконавчий документ суддею Вищого антикорупційного суду Ногачевським В.В. та відповідає положенням ч. 4 ст. 15 Закону № 1404-VIII, оскільки стягувачем в даному випадку виступає державний орган Вищий антикорупційний суд, який прийняв відповідне рішення про стягнення коштів з ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 371 КПК України у випадках, передбачених цим Кодексом, ухвала постановляється в нарадчій кімнаті складом суду, який здійснював судовий розгляд. Ухвали, постановлені без виходу до нарадчої кімнати, заносяться секретарем судового засідання в журнал судового засідання.

За ст. 372 КПК України ухвала, що викладається окремим документом, складається з:

1) вступної частини із зазначенням: дати і місця її постановлення; назви та складу суду, секретаря судового засідання; найменування (номера) кримінального провадження; прізвища, ім`я і по батькові підозрюваного, обвинуваченого, року, місяця і дня його народження, місця народження і місця проживання; закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа; сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження;

2) мотивувальної частини із зазначенням: суті питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався;

3) резолютивної частини із зазначенням: висновків суду; строку і порядку набрання ухвалою законної сили та її оскарження.

В ухвалі, яку суд постановляє без виходу до нарадчої кімнати, оголошуються висновок суду та мотиви, з яких суд дійшов такого висновку.

Відповідно, суд зауважує, що чинний КПК України не передбачає зазначення в ухвалі суду щодо можливості виконання вказаного документу у добровільному/примусовому порядку, примусове стягнення коштів за ч. 3 ст. 354, ст. 535 КПК України відбувається безпосередньо за виконавчим документом, який підпадає під п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII як виконавчий документ, що підлягає примусовому виконанню.

Згідно положень ч. 1 ст. 139 КПК України якщо підозрюваний, обвинувачений, свідок, потерпілий, цивільний відповідач, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, який був у встановленому цим Кодексом порядку викликаний (зокрема, наявне підтвердження отримання ним повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом), не з`явився без поважних причин або не повідомив про причини свого неприбуття, на нього накладається грошове стягнення у розмірі: від 0,5 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - у випадку неприбуття на виклик слідчого судді, суду.

Частина 3 ст. 146 КПК України визначає, що слідчий суддя, суд, встановивши, що особа не виконала покладений на неї процесуальний обов`язок без поважних причин, накладає на неї грошове стягнення. Копія відповідної ухвали не пізніше наступного робочого дня після її постановлення надсилається особі, на яку було накладено грошове стягнення.

Як наслідок суд зауважує, що застосоване ухвалою ВАКС від 14.10.2022 у справі №991/2030/22 грошове стягнення є заходом забезпечення кримінального провадження, винесена у зв`язку із визнанням неповажними причини неприбуття позивача в судове засідання за кримінальним провадженням №000522, та таке стягнення не підпадає за КПК України під визначення та поняття штафу саме як заходу процесуального примусу та відповідно не підлягає врахуванню абз. 2 ч. 4 ст. 15 Закону № 1404-VIII, як наслідок посилання позивача на те, що в даному випадку у виконавчому документі має бути стягувач Державна судова адміністраціє є необґрунтованим.

Суд зазначає, що згідно ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю;

11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку;

12) відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню, незалежно від дати укладення такої угоди.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

При поверненні стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання стягувачу повертається сплачений ним авансовий внесок.

За наслідками досліджених судом документів виконавчого провадження, безпосередньо виконавчого листа виданого ВАКС 30.11.2022 №991/2030/22, останній відповідає вимогам до виконавчого документа, містить в собі усі необхідні реквізити та відомості для ідентифікації як виконавчого документа, що підлягає примусовому виконанню.

Судом відповідно не встановлено обставин для повернення державним виконавцем виконавчого документу виданого 30.11.2022 №991/2030/22 стягувачу відповідно та у випадках визначених вказаних вище положень ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VIII, позивачем та/або його представником не обґрунтовано належними доводами невідповідності даного виконавчого документу положенням Закону України «Про виконавче провадження», така позиція позивача спростовується вказаними висновками суду та наявними у справі матеріалами.

Також суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону № 1404-VIII сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

В даній справі позивач скористався саме правом на оскарження рішень та дій державного виконавця.

Суд також зазначає, що ухвала ВАКС від 14.10.2022 є винесеним судом процесуальним документом щодо стягнення коштів за порушення вимог суду, який підлягає негайному виконанню згідно вказаних вище положень КПК України та не має містити в собі роз`яснення щодо добровільного виконання такої. Вказівки щодо такого порядку виконання не має містити і сам виконавчий лист за своєю суттю, предметом і підставою пред`явлення до виконання, тому обґрунтування ОСОБА_1 щодо відсутності в виконавчих документах зазначення можливості добровільного виконання суперечить положенням КПК України та Закону України «Про виконавче провадження», якими визначено вимоги зокрема до документа який підлягає негайному виконанню.

Згідно ст. 13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Платіжні вимоги на примусове списання коштів надсилаються не пізніше наступного робочого дня після накладення арешту та в подальшому не пізніше наступного робочого дня з дня отримання інформації про наявність коштів на рахунках.

Опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна.

Постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.

Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

За ч. 1 ст.18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Зокрема, частиною 2 статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

За ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, відповідно, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (ч. 4 ст. 18 Закону № 1404-VIII).

Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення (ч. 5 ст. 18 Закону № 1404-VIII).

Відтак, за п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За ч. 1 ст. 48 Закону № 1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах (ч. 2 ст. 48 Закону № 1404-VIII).

Зокрема, ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби (ч. 4 ст. 27 Закону № 1404-VIII).

Враховуючи відсутність для державного виконавця підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, заступником начальника відділу Печерського ВДВС Коваль Л.І. було винесено постанову від 02.12.2022 про відкриття виконавчого провадження №70462005 та зобов`язано боржника ОСОБА_1 подати протягом 5 робочих днів декларацію про доходи та майно боржника, який також попереджений про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей, із роз`ясненням права на оскарження в судовому порядку у строки визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Одночасно із постановою про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову від 02.12.2022 про стягнення виконавчого збору у розмірі 520,00 грн. що становить 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом.

Дана постанова відповідно є виконавчим документом та набирає чинності з моменту її підписання та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців.

В даній постанові виконавцем зазначено порядок та строки її оскарження.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону № 1404-VIII витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Згідно наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 затверджено Інструкції з організації примусового виконання рішень, та п. 2 розділу VI визначено, що витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Державним виконавцем за даною справою, 02.12.2022 було відповідно винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, до яких увійшли: плата за відкриття та завершення виконавчого провадження, інформація про яке заноситься до АСВП, поштові витрати на направлення документів виконавчого провадження сторонам, витрачений папір та фарба картриджу на оформлення документів виконавчого провадження та інші, що у сукупності склало 269,00 грн. розміру мінімальних витрат.

В даній постанові також вказано про порядок та строк її оскарження в судовому порядку.

Суд зазначає, що державним виконавцем не порушено строки винесення спірних постанов, не порушено порядок їх прийняття, що передбачають положення Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини (ч. 2 ст. 39 Закону № 1404-VIII).

У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14-19 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (ч. 2 ст. 39 Закону № 1404-VIII).

За ч. 1 та ч. 2 ст. 40 Закону № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Оскільки за виконавчим листом виданим 30.11.2022 №991/2030/22 було вчинено державним виконавцем дії по примусовому списанню коштів з рахунків боржника у загальній сумі 5989,00 грн., про що вказує сам ОСОБА_1 , надавши платіжну вимогу №8, та таким діям по списанню коштів передувало, зокрема, виставлена платіжна інструкція №70462005/17 від 21.02.2023 на рахунок в банку АТ «УКРСИББАНК» де позивач має відкритий рахунок, та як наслідок такого примусового списання кошти, що відбулось 24.02.2023, були розподілені останні відповідно до розпорядження №70462005 від 28.02.2023 на відповідні рахунки стягувачів.

За вказаними положеннями п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII державним виконавцем було винесено постанову від 28.02.2023 про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із тим, що рішення фактично виконано в повному обсязі за виконавчим документом, виконавчий збір та витрати по виконавчому провадженню стягнуто в повному обсязі. Даною постановою знято арешт з коштів боржника.

Суд вважає необґрунтованим посилання позивача на наявність банківської таємниці щодо витребування державним виконавцем відомостей про наявні та відриті у нього рахунки з яких вчинено примусове списання коштів за виконавчим документом, оскільки дії державного виконавця вчинені відповідно до вказаних вище положень ст. ст. 13, 18, 26, 27, 48 та згідно положень Інструкції № 512/5, списання коштів відбувалось за виконавчим документом, що не потребувало окремого дозволу власника коштів на вчинення таких дій виконавцем.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 3 ст. 2 КАС України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Згідно з ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України).

Суд зазначає, що позивач та/або його представник по справі не обґрунтували та не надали належних та достатніх доказів щодо наявності обставин не відповідності виконавчого документа вимогам чинного законодавства, незаконності дій державного виконавця по винесенню спірних постанов в межах виконавчого провадження №70462005 за виконавчим листом від 30.11.2022 № 991/2030/22 щодо списання з рахунку боржника у банку суми коштів за виконавчим документом.

Відповідач в свою чергу довів законність та правомірність своїх дій та прийнятих рішень вчинених в межах виконавчого провадження №70462005 за виконавчим листом від 30.11.2022 № 991/2030/22.

Враховуючи вище встановлене та зазначене суд приходить до висновку про відповідність вчинених дій та прийнятих відповідачем рішень в межах виконавчого провадження № 70462005 вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Водночас суд зауважує, що дії державного виконавця та винесені ним спірні постанови у даній справі прийняті у відповідності та з дотриманням положень чинного законодавства.

При цьому, суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах та системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Решта доводів та тверджень сторін по справі не впливають на висновки суду.

Питання щодо витрат по справі суд не вирішує за відсутність на те процесуальних підстав.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І.І.