Справа № 804/1545/17
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2023-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 березня 2023 року Справа № 804/1545/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіВрони О. В.
за участі секретаря судового засіданняНосенко О.В.
за участі представників:
позивача відповідача: Руденко С.О. Кузнецов М.О. Золотарьов Є.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Державного підприємства "Придніпровська залізниця" до Східного міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
Позовні вимоги були обгрунтовані посиланням на безпідставність нарахувань податкових зобов`язань на підставі перевірок органами ДФІ, оскільки такі збитки можуть бути стягнуті лише в судовому порядку за відповідним позовом органом державного фінансового контролю. На момент складання річної декларації з податку на прибуток з основної діяльності залізничного транспорту за 2014 рік у Придніпровської залізниці не було доступу до податкової звітності відокремлених структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території АР Крим, а відтак дані не могли бути включені до зведеної декларації з податку на прибуток. Щодо не встановлення факту реальності господарських операцій із зазначеними в акті контрагентами на поставку товарів та послуг, позивач вказує на те, що податковим органом не було взято до уваги наявність усіх первинних документів що підтверджують реальність вказаної операції. Щодо завищення витрат внаслідок непідтвердження їх первинними документами вказує про те, що вказані документи знаходяться у 22 структурних підрозділах, розташованих на території АР Крим та м. Севастополя, яка є тимчасово окупованою з 20.02.2014 року і вимога щодо відновлення цих документів з боку податкового органу є безпідставна. Коригування лізингових платежів, в основі якого лежить зміна курсу гривні по відношенню до долара США, прямо не заборонена та не суперечить чинному законодавству України, коефіцієнт коригування не є складовою лізингового платежу, а є порядком (способом) оплати такого лізингового платежу, умовами договорів фінансового лізингу сторонами було погоджено специфічний порядок розрахунків, який передбачає проведення коригування усіх лізингових платежів, які будуть перераховані залізницею на час здійснення відповідних розрахунків. Позивач зазначає, що до декларації з податку на прибуток за 2015 рік включено витрати на оплату відпусток працівникам та інші виплати, пов`язані з оплатою праці, які відшкодовані після 01 січня 2015 року за рахунок резервів та забезпечень, сформованих до 01 січня 2015 року у сумі 155 552 394 грн, що не перевищує створений резерв, який відображено у рядку 1660 форми № 1 - 157 948 тис.грн. Висновок щодо завищення різниць, на які зменшується фінансовий результат до оподаткування, зроблено перевіряючими на підставі порівняння сум залишку та руху резерву на виплату відпусток окремих структурних підрозділів залізниці. Тоді як, на думку позивача, правомірно порівнювати задекларовану платником суму з сумою, що повинна бути віднесена підприємством до певного рядка декларації відповідно до норм законодавства. Всі докази відповідача зводяться до того, що фіксують певні суми залишку та руху резерву на виплату відпусток окремих структурних підрозділів залізниці. Питання щодо витрат на інші виплати, пов`язані з оплатою праці, які відшкодовані за рахунок резерву на матеріальне заохочення, в акті перевірки не висвітлено. Крім того застосування до позивача штрафних санкцій за несвоєчасну сплату податку на прибуток по Сімферопольському пасажирському вагонному депо є неправомірним, оскільки саме воно протягом 2013-2014 років було платником податку на прибуток від неосновної діяльності залізничного транспорту.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.12.2018 року залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 19.03.2019, позов задоволено частково, визнано протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 16.03.2017 № в частині податкового зобов`язання з податку на прибуток на суму 259 630 752,13 грн та застосованих штрафних (фінансових) санкцій на суму 129 815 376,06 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 11.06.2019 касаційну скаргу ДП «Придніпровська залізниця» задоволено частково. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.12.2018 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19.03.2019 у справі №804/1545/17 скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.03.2017 № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток на суму 25 341 487,87 грн та застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 11 891 754,29 грн та визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 19.10.2016 №. Справу №804/1545/17 в цій частині направлено до Дніпропетровського окружного адміністративного суду на новий розгляд.

За наслідками нового розгляду справи рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.11.2019 року (залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25.02.2020) позовну заяву Державного підприємства «Придніпровська залізниця» в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 16.03.2017 № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток у сумі 25341487,87 грн та застосованих штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 11891754,29 грн та визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 19.10.2016 № залишено без задоволення.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03.10.2022 року касаційну скаргу Державного підприємства «Придніпровська залізниця» задоволено частково. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.11.2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25.02.2020 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16 березня 2017 року № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток на суму 25341487 грн 87 коп. та застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 11891754 грн. 29 коп. та визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 19 жовтня 2016 року № .

Справу № 804/1545/17 в цій частині направлено до Дніпропетровського окружного адміністративного суду на новий розгляд. В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.11.2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25.02.2020 року залишено без змін.

Направляючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції в пункті щодо заниження податку на прибуток внаслідок відображення у податковому обліку операцій, реальність яких не підтверджена, що призвело до заниження податку на прибуток, та як наслідок, донарахування податкових зобов`язань у розмірі 4 698 639,90 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 2 349 318,45 грн., вказав на відсутність відомостей стану кримінальних проваджень відносно контрагентів позивача та не дослідження технічної можливості контрагентів виконати спірні поставки з урахуванням їх фактичних господарських ресурсів, понесення ними витрат пов`язаних з реальним здійсненням господарської діяльності, а також можливість здійснювати рекламну компанію.

03.11.2022 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа № 804/1545/17 була передана судді Вроні О.В.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.11.2022 відкрито провадження в адміністративній справі №804/1545/17 за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 06.12.2022 о 10:30.

05.12.2022 представник відповідача звернувся з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю надати до суду письмові пояснення з урахуванням постанови Верховного Суду через перебої з постачанням електроенергії, пов`язані з масованими обстрілами російської федерації по об`єктам енергетичної сфери.

06.12.2022 в підготовчому засіданні задоволено клопотання відповідача, збільшено термін підготовчого засідання на 30 днів. Призначено підготовче засідання на 10.01.2023 об 10:00 год.

21.12.2022 від Державного підприємства «Придніпровська залізниця» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшли пояснення в частині вимог, направлених на новий розгляд, а саме:

- щодо наявності рішень судів, які набрали законної сили та є приюдиційними при розгляді даної справи, в тому числі, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.05.2018 у справі №804/1604/17;

-щодо безпідставності висновків податкового органу про заниження податку на прибуток внаслідок відображення у податковому обліку операцій, реальність яких не підтверджена;

-щодо неправомірності висновків відповідача про наявність розбіжностей між показниками фінансової звітності та податкового обліку з податку на прибуток, що начебто призвело до заниження доходів внаслідок не відображення сум у складі доходів у податковому обліку;

-щодо помилковості висновків про заниження податку на прибуток у наслідок впливу фінансових порушень, визначених у акті ревізії ДФІ (без здійснення змін в бухгалтерському обліку позивача);

-щодо помилковості висновків щодо заниження податку на прибуток внаслідок самостійних коригувань у податковому обліку по порушенням, виявленим актом ДФІ (завищення витрат у 2013 та заниження у 2014) (п. 5 розрахунку);

-щодо безпідставності зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за рахунок відображення у декларації з податку на прибуток за 2015 рік витрат на оплату відпусток працівникам та інших виплат, пов`язаних з оплатою праці, які відшкодовані після 01 січня 2015 року за рахунок резервів та забезпечень, сформованих до 01 січня 2015 року;

-щодо безпідставності нарахування податкового зобов`язання з несвоєчасної сплати задекларованих сум з податку на прибуток.

06.01.2023 через систему «Електронний суд» до суду від Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків надійшли пояснення з урахуванням постанови Верховного Суду від 03.10.2022.

Відповідач надав свої аргументи стосовно заниження відображених доходів, які враховуються при обчисленні об`єктів оподаткування у періоді за 2014 рік на суму 87473345 грн., внаслідок часткового невідображення показників доходів від операційної діяльності по структурним підрозділам ДП «Придніпровська залізниця»;

-щодо донарахування податкових зобов`язань на підставі результатів акту ДФІ;

-щодо зменшення від`ємного значення об`єкту оподаткування порушення за рахунок невірного відображення у складі податкових різниць декларації податку на прибуток за 2015 рік витрат на оплату відпусток працівникам та інших виплат, пов`язаних із оплатою праці, які відшкодовані після 01.01.2015 року за рахунок резервів та забезпечень сформованих до 01.01.2015;

-щодо визнання нереальними господарських операцій;

-щодо несвоєчасної сплати задекларованих платником сум податку на прибуток.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.01.2023 зупинено провадження у справі №804/1545/17 за позовною заявою Державного підприємства «Придніпровська залізниця» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень до прийняття Верховним Судом судового рішення за заявою відповідача і повернення справи до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Справа надійшла від Верховного Суду 06.02.2023, що підтверджується довідкою начальника управління забезпечення суду Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.02.2023.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.02.2023 поновлено провадження в адміністративній справі №804/1545/17 за позовною заявою Державного підприємства «Придніпровська залізниця» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Призначено підготовче засідання на 21.02.2023 об 11:20.

21.02.2023 в підготовчому засіданні закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 07.03.2023 об 11:00 год.

В судовому засіданні 07.03.2023 оголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Під час розгляду справи встановлено наступне.

Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську проведено документальну планову перевірку ДП «Придніпровська залізниця» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, за наслідками якої складено акт від 30.09.2016 за №174/28-01-48-01073828.

Проведеною перевіркою встановлено, зокрема, такі порушення:

1- пп. 44.1, 44.2, ст. 44; п. 135.1, п. 135.2, ст. 135, пп. 135.5.2, пп. 135.5.4 ст. 135.5 ст. 135, п. 137.4, п. 137.10 ст. 137, п. 138.2 ст. 138, абз. б), г) пп. 138.8.5, п. 138.8 ст. 138 пп. 139.1.1, 139.1.9, п. 139.1 ст. 139, пп. 140.1.7 п. 140.1 ст. 140, п. 144.3 ст. 144, абз. 4 пп. 164.7.2, п. 146.7 ст. 146, п. 146.12, п. 146.15 ст. 146, п. 153.7 ст. 153, пп. 138.10.4 пп. 138.10.5 п. 138.10 ст. 138, пп. 153.1.3 п. 153.1 ст. 153 ПК України;

п. 44.1 ст. 44, п. 134.1.1, п. 134.1 ст. 134, п. 24 підрозділу 4 «Особливості справляння податку на прибуток підприємств» розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України від 02.12.2010 року, з врахуванням пп. 14.1.13, пп. 14.1.257, п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

Унаслідок чого допущено заниження податку на прибуток всього у сумі 289 882 421 грн, у т.ч.: за 2013 рік на суму 259 739 059 грн; за 2014 рік на суму 28 405 205 грн; за 2015 рік на суму 1 738 157 грн та завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток за 2015 рік на загальну суму 8 635 406 грн.

2 - п. 185.1 ст. 185, п. 198. 5 ст. 198, п. 189.1 ст. 189, п. 199.1 ст. 199, п. 198.3 п. 198.6 ст. 198, п. 26.1 підрозділу 2 розділу ХХ, п. 198.1, п. 198.2, ст. 198, з урахуванням норми п. 44.1 ст. 44: що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 366 550 258,82 грн у тому числі по періодам: січень 2013 року 1491114,91 грн, лютий 2013 року 1105813,27 грн, березень 2013 року - 1711112,07 грн, квітень 2013 року - 1710888,24 грн, травень 2013 року 2364359,07 грн, червень 2013 року 2192918,11 грн, липень 2013 року 2 176 871.96 грн, серпень 2013 року 2 536376,80 грн, вересень 2013 року 1538041,63 грн, жовтень 2013 року 1387248,08 грн, листопад 2013 року 2451284,02 грн, грудень 2013 року 5 290231,84 грн, січень 2014 року 2007566,37 грн, лютий 2014 року 334 008594,59 грн, березень 2014 року 734 409.22 грн, квітень 2014 року 37 293,72 грн, травень 2014 року 659 264,11 грн, червень 2014 року 652 783,64 грн, липень 2014 року 390 833,22 грн, серпень 2014 року 83375,28 грн, вересень 2014 року 103647,96 грн, жовтень 2014 року 362536,54 грн, листопад 2014 року 76 472,85 грн, грудень 2014 року 543 968,20 грн, січень 2015 року 10856,00 грн, лютий 2015 року 9 712,72 грн, березень 2015 року 68947,20 грн, квітень 2015 року 577,68 грн, травень 2015 року 68 934,83 грн, червень 2015 року 59 691,13 грн, липень 2015 року 59265,97 грн, серпень 2015 року 29 175,73 грн, вересень 2015 року 68 631,46 грн, жовтень 2015 року 363 501,17 грн, листопад 2015 року 193959.23 грн.

Висновки акту перевірки були підставою для винесення податковим органом податкових повідомленнь-рішеннь від 19.10.2016 № та №. Позивач звернувся з адміністративним позовом до суду та одночасно до контролюючого органу вищого рівня зі скаргою про незгоду з податковими повідомленнями-рішеннями.

Рішенням ДФС України від 10.03.2017 №4845/6/99-99-11-01-02-25 про результати розгляду скарги ДП Придніпровська залізниця, ДФС України частково скасувала вказані повідомлення-рішення (в частині податкового зобов`язання з податку на прибуток та відповідних штрафних санкцій) за рахунок невизнання реальності взаємовідносин із ТОВ «Вілена», ТОВ «Терметпаливо», ПП «Віраж Дніпро», ТОВ «Біал», ТОВ «Профгрупп АД», ТОВ «Компанія Профі-строй», ТОВ «Продкурортсервіс», ПП «Запоріжклімат», ПП «Рубіж», ТОВ НВП «Енергомонтаж», ТОВ ТБ «Лівар», ТОВ ТБ «Клінкор».

За результатами адміністративного оскарження, рішенням ДФС України від 10 березня 2017 року частково скасовані податкові повідомлення-рішення у частині визначення податкового зобов`язання з податку на прибуток за рахунок невизнання перевіркою правовідносин із деякими підприємствами, та у відповідній частині штрафні санкції та прийнято податкове повідомлення-рішення від 16.03.2017 року № про донарахування податку на прибуток у розмірі 284 972 240,00 грн. та застосування штрафних санкцій у розмірі 141 707 130,10 грн.

Не погодившись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями позивач оскаржив їх до суду.

Під час нового розгляду справи, суд враховує висновки Верховного Суду.

Актом перевірки встановлено, що у періоді 2013 та 2014 роки ДП «Придніпровська залізниця» здійснено у бухгалтерському обліку оприбуткування товарно-матеріальних цінностей від контрагентів, які фактично не могли здійснювати зазначене постачання внаслідок відсутності у них матеріально-технічних та адміністративних потужностей, відсутності джерел походження товару, наявності дефектів у правовому статусі, та віднесення до складу витрат вартість отриманих ТМЦ. За висновками акту перевірки, отримані ТМЦ є такими, що отримані на безоплатній основні та згідно норм бухгалтерського обліку їх вартість підлягає включенню до складу доходів, а витрати ДП «Придніпровська залізниця» є завищеними.

У періоді з 01.01.2013 по 31.12.2015 встановлені факти документального оформлення отримання ДП «Придніпровська залізниця» товарно-матеріальних цінностей та послуг від контрагентів (ТОВ "ФОРВАРД-ТРЕЙД", ТОВ "СФС", ТОВ "МАДЕН ДНЕПР", ТОВ "ФІРМА БІЗОН", ТОВ Торгова компанія КВІК -2006", ТОВ "КОНТАКТ ХІМ", ТОВ "ВОСТОК-ІНВЕСТ", ТОВ Трастова компанія АМЕТИСТ", ТОВ "Містбудремонт", ТОВ НВП "ЛОКОМОТИВ", ТОВ "Кихвтехцентр", ТОВ "Група Індастріал", ТОВ "Авангард", ТОВ "Вторінвест Т", ТОВ "Тіаре", ПрАТ "Київський електротехнічний завод ТРАНССИГНАЛ") стосовно яких встановлена неможливість здійснення фактичного постачання ними ТМЦ або послуг внаслідок не підтвердження руху активів по задекларованому ланцюгу, відсутності встановлення законного джерела введення ТМЦ у обіг, недостатності ресурсів, необхідних для здійснення господарської діяльності контрагентами-постачальниками (або наявності інших фактів, що вказують на неможливість її здійснення), відсутності можливості суб`єктом господарювання задіяним у ланцюгу постачання здійснити реалізацію товару (придбання якого документально оформлено ДП «Придніпровська залізниця») внаслідок відсутності задекларованого факту його придбання у відповідному обсязі.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI ( ПК України).

Як визначено пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до вимог пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду.

За п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень ПКУ.

Базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із ст. 134 ПК України з урахуванням положень цього Кодексу (п. 135.1 ст. 135 ПК України).

Згідно п. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV (Закон № 996-ХІV), бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 9 Закону № 996-ХІV встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документи; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

За визначенням у ст. 1 Закону № 996-XIV господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкових вигод.

Недоведеність наявності вказаних умов позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкових вигод, а покупця - права на їх формування та відображення у бухгалтерському та податковому обліку.

За змістом вищенаведених норм правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Отже, якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов бюджетного відшкодування.

Так, з матеріалів перевірки вбачається, що відповідачем зроблено висновок про нереальність вищевказаних операцій за ланцюгом постачання товарів контрагенами ДП «Придніпровська залізниця» - ТОВ "ФОРВАРД-ТРЕЙД", ТОВ "СФС", ТОВ "МАДЕН ДНЕПР", ТОВ "ФІРМА БІЗОН", ТОВ Торгова компанія КВІК -2006", ТОВ "КОНТАКТ ХІМ", ТОВ "ВОСТОК-ІНВЕСТ", ТОВ Трастова компанія АМЕТИСТ", ТОВ "Містбудремонт", ТОВ НВП "ЛОКОМОТИВ", ТОВ "Кихвтехцентр", ТОВ "Група Індастріал", ТОВ "Авангард", ТОВ "Вторінвест Т", ТОВ "Тіаре", ПрАТ "Київський електротехнічний завод «ТРАНССИГНАЛ».

Відповідач вказує, що неможливість здійснення наведеними контрагентами господарської операції з ідентифікованими товарами, обумовлена відсутністю факту (джерела) їх законного введення в обіг, тобто відсутністю факту реального одержання (купівлі) цього товару зазначеними контрагентами від інших суб`єктів господарювання ланцюга постачання, та відсутністю факту власного задекларованого виробництва цих ТМЦ. Відсутність факту первинного постачання (продажу) товару від інших продавців, доводить нереальність одержання (купівлі) товарів суб`єктами господарювання задіяними у ланцюгу, а відтак і неможливість його наступного постачання кожним суб' єктом господарювання по всьому ланцюгу його документально оформленого нереального руху, включно до ДП «Придніпровська залізниця».

Відповідач стверджуючи про відсутність можливості здійснення контрагетами операцій з постачання товарів посилається на інформацію з Єдиного Реєстру судових рішень про наявність кримінальних проваджень, які розслідуються правоохоронними органами відповідно до ст. 205, 209, 212 Кримінального Кодексу України та у яких фігурують контрагенти, задіяні у ланцюгах постачання, свідчень осіб отриманих у ході допитів по таким справам, фактів, встановлених у ході обшуків та інших слідчих дій.

Суд з висновками контролюючого органу не погоджується, вважає, що вони не можуть свідчити про нереальність здійснення господарських операцій з контрагентами, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків (ст. 72 КАС України).

Частиною 3 ст. 77 КАС України встановлено, що докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати з власної ініціативи.

Всі витрати господарюючого суб`єкта мають бути здійснені в межах господарської діяльності та підтверджені відповідними первинними документами.

Контролюючим органом всупереч вимог Кодексу адміністративного судочинства України не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для проведення господарських операцій з поставки товару.

За правилами ч. 4. ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.05.2018 у справі №804/1604/17 за цими ж сторонами визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про донарахування податку на додану вартість від 16.03.2017 №, винесене на підставі акту перевірки від 30.09.2016 № 174/28-01-48-03-01073828, який був підставою і для винесення податкових повідомлень-рішень у справі №804/1545/17.

У справі №804/1604/17 судом визнані реальними взаємовідносини залізниці із контрагентами: ТОВ "ФОРВАРД-ТРЕЙД", ТОВ "СФС", ТОВ "МАДЕН ДНЕПР", ТОВ "ФІРМА БІЗОН", ТОВ Торгова компанія КВІК -2006", ТОВ «ЕЛЬТРАНС УКРАЇНА», ТОВ "КОНТАКТ ХІМ", ТОВ "ВОСТОК-ІНВЕСТ", ТОВ Трастова компанія АМЕТИСТ", ТОВ НВП "ЛОКОМОТИВ", ТОВ "КИЇВТЕХЦЕНТР".

У справі №804/14809/15 постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2018 визнані реальними взаємовідносини залізниці з ТОВ «МАДЕН-ДНЕПР».

У справі №804/15266/15 постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2016 підтверджено придбання товарно-матеріальних цінностей залізницею у контрагентів: ТОВ «ТІАРЕ», ПрАТ «Київський електротехнічний завод «ТРАНССИГНАЛ», ТОВ «Промислова-торгівельна компанія «АВАНГАРД».

У вищенаведених правових нормах мова йде про преюдиційні факти. У процесуальному праві встановлено обов`язок суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені набравшим законної сили судовим рішенням або вироком у будь-якій іншій справі.

За вимогами ч.5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 19.12.2019 у справі №520/11429/17 вказав, що преюдиційні факти це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Норми Податкового кодексу не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності.

Порушення постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення платником податку на прибуток (покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат, тому цей платник не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на зменшення об`єкта оподаткування на суму витрат, які він фактично поніс у зв`язку з отриманням доходу, за можливу неправомірну діяльність контрагента в ланцюгу поставок за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність цього платника щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними. Тобто нормативно закріплено підхід належної обачності та індивідуальної юридичної відповідальності платника податків при здійсненні господарських операцій та їх наслідків.

Відповідачем не надано й доказів невідповідності господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, їх збитковості тощо, які б окремо або в сукупності свідчили, що вчинення таких операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру); недостатності у контрагентів трудових та інших ресурсів, які були їм необхідні.

До того ж, контролюючі органи не наділені повноваженнями на перевірку економічної доцільності рішень, що приймаються суб`єктами господарювання, які у сфері господарської діяльності наділені самостійністю та широкою дискрецією (зокрема, при виборі контрагентів, вирішенні питання щодо необхідності залучення третіх осіб до виконання своїх господарських зобов`язань тощо).

Як встановлено судом в ході розгляду справи, позиція податкового органу про порушення позивачем податкового законодавства ґрунтується лише на інформації, отриманій за результатами здійснення податкового контролю по взаємовідносинам його контрагентів з іншими особами.. Разом з тим, правовідносини контрагентів із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими позивач не вступав у господарські відносини, самі по собі, за обставин даної справи й відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть свідчити про нереальність господарських взаємовідносин платника податку.Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 28.05. 2020 року у справі № 820/2125/16.

Висновки відповідача ґрунтуються на податковій інформації з баз даних щодо контрагентів позивача, а не на аналізі суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді, що, в свою чергу, також не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних господарських операцій.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.07.2022 у справі №160/3364/19 зазначила, що посилання контролюючого органу на аналіз зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації не є допустимим доказом у розумінні процесуального закону.

Також Велика Палата Верховного Суду вказала, що платник податків не може бути обмежений у використанні первинного документа для цілей податкового обліку в тому разі, якщо безпосередньо він не вносив до такого документа неправдиві (недостовірні) відомості. Всі негативні наслідки, пов`язані з недостовірністю даних, зазначених у первинному документі, мають покладатися виключно на ту особу, яка їх внесла. Якщо іншою особою були внесені до документа відомості щодо учасника господарської операції, який має дефекти правового статусу, то добросовісний платник податків, який скористався відповідним документом для підтвердження даних свого податкового обліку, не може зазнавати жодних негативних наслідків у тому разі, якщо інші обставини, зазначені в первинному документі, зокрема рух відповідних активів, мали місце. При цьому має враховуватися реальна можливість платника податків пересвідчитися у тому, чи були достовірними відомості, що внесені до первинного документа його контрагентом.

Таким чином, позивач як платник податків самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та сплату лише ним самим податку до бюджету відповідно до законодавства України. Він не може нести відповідальність за порушення контрагентами правил здійснення господарської діяльності та/або податкової дисципліни, як і не може нести відповідальність за неподання контрагентом первинних документів. У разі якщо контрагентом були допущені порушення норм податкового або іншого законодавства, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цього контрагента, а не сумлінного платника податків.

За правовою позицією Верховного Суду в постанові від 16.10.2018 у справі № 808/1593/17, порушення, допущені одним платником податків, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків; чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів; так само невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаності платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.

Відповідно до частини восьмої статті 9 Закону № 996-ХIV відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що відповідальність, зокрема, за недостовірність відображених у первинних документах даних покладена саме на ту особу, яка склала та підписала ці документи. Відтак кожен з учасників господарської операції відповідає лише за ті відомості, які до первинного документа вносив він сам.

Таким чином, у приписах частини восьмої статті 9 Закону № 996-ХIV знайшов відображення принцип індивідуальної відповідальності платника податків.

Водночас немає жодних підстав перекладати на платника податків відповідальність за внесення до первинних документів недостовірних даних іншою особою. Інакше це буде суперечити принципу індивідуальної відповідальності та визначеним у статті 16 ПК України обов`язкам платника податків, до яких не віднесено те, що останній повинен дбати про правомірність податкового обліку контрагента.

У постанові від 14.09.2022 у справі №320/6338/19 Верховний Суд звернув увагу на те, що дослідження контролюючим органом фінансово-господарських правовідносин між контрагентами по ланцюгу з третіми особами, ніяким чином не стосується відносин, що склалися між позивачем та його контрагентами.

За таких обставин, посилання відповідача на неможливість здійснення господарських операцій контрагентами не підтверджується матеріалами справи, а тому не може бути беззаперечним свідченням нереальності спірних господарських операцій.

Беручи до уваги індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, у разі порушення контрагентом платника податків чинного законодавства, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи, у зв`язку з чим право платника податків, тобто позивача, на формування податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третьою особою.

Принцип індивідуальної відповідальності платника податків також доктринально закріплений у судовій практиці Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

Рішенням ЄСПЛ у справі "Інтерсплав проти України" визначено, що платник податків не може відповідати за зловживання свого контрагента за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що такий платник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

Отже, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.

Саме собою невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не можуть бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.

Посилання контролюючого органу на наявність кримінальних проваджень, порушених відносно третіх осіб постачальників контрагентів позивача , відхиляється судом, оскільки відповідно до положень ч. 6 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, проте контролюючим органом, всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України, такого доказу як вирок надано не було.

Посилання контролюючого органу на кримінальні провадження, відкриті відносно третіх осіб-постачальників контрагентів позивача не є достатнім. Відповідачем не надано документальних доказів встановлення обставин, які б свідчили про невиконання третіми особами постачальниками контрагентів своїх договірних зобов`язань саме по господарських відносинах з контрагентами, як і доказів невиконання в подальшому договірних зобов`язань самими контрагентами по відносинах з позивачем або обставин, які б свідчили про фіктивність (нереальність) господарських операцій між вказаними суб`єктами господарської діяльності.

Подібна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 26.06.2018 по справі №808/2360/17, від 05.06.2018 по справі №809/1139/17, від 15.11.2021по справі № 520/8063/19.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 27.03.2018 у справі № 816/809/17, від 24.04.2018 у справі № 2а/0370/205/12, від 20.03.2019 у справі № 813/1979/15, від 22.07.2020 у справі № 620/3925/18, унесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей по кримінальному провадженню не спростовує фактичного здійснення операцій між позивачем та його контрагентами, адже наявність досудового розслідування не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій.

Належними доказами можуть бути лише встановлені вироком суду обставини, у тому числі щодо причетності або обізнаності позивача у цьому. Під час проведення господарських операцій платник податку може бути і необізнаним щодо дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів (в тому числі по ланцюгу постачання) і реально отримати від них товари/роботи/послуги, незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають намір щодо порушення податкового законодавства.

Отже, сам по собі факт порушення кримінальних справ щодо третіх осіб-постачальників контрагентів позивача не може слугувати належним доказом фіктивності розглядуваних господарських операцій та не тягне за собою правових наслідків для позивача.

Відповідач на виконання ухвали суду від 08.11.2022, враховуючи правову позицію Верховного Суду в постанові від 03.10.2022 не надав на підтвердження своїє позиції відомостей про стан кримінальних проваджень відносно третіх осіб-постачальників контрагентів та/або контрагентів позивача.

Разом з тим, судом встановлено, що позивач і його контрагенти на момент укладання та виконання спірних операцій були зареєстровані в ЄДР, знаходились на податковому обліку в ДПІ, мали свідоцтва платника податку на додану вартість, що не заперечується відповідачем.

За умови подання платником податків усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими платником податків правомірно (обґрунтовано), якщо контролюючий орган не доведе зворотне.

Відповідно до статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним та правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

При цьому суд зауважує, що вчинення платником податків дій, що мають своїм результатом одержання податкової вигоди (звільнення від оподаткування, зменшення бази або ставки оподаткування, одержання права на залік або відшкодування податку на додану вартість тощо), саме по собі не означає, що відповідні правочини були вчинені з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Оскільки наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, то факт виконання поставки товару входить до предмету доказування у справі.

За приписами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, довести правомірність свого рішення відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Разом з тим, відповідно до принципу змагальності суб`єкт господарювання має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

В даному випадку податковий орган не подав доказів, які однозначно свідчили б про неправдивість одержаних від платника документів, підтверджували б фіктивний характер спірних операцій між позивачем і його контрагентами, що в свою чергу свідчило б про недобросовісність позивача як платника податків.

У пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Суд звертає увагу на те, що чинним податковим законодавством на платника податків не покладено обов`язку контролювати діяльність осіб, що виконують роботи, послуги, не зобов`язано перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства чи походження товару під час його придбання.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.01.2018 у справі № К/9901/25587/18.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позивачем дотримано вимоги щодо документування та підтвердження здійснених господарських операцій первинними документами, у відповідності до вимог пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Первинні бухгалтерські та податкові документи, які складені з дотримання закону документально підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, що призвело до реальних змін майнового стану платника податків.

Позивачем доведено реальність здійснення господарських операцій з ТОВ "ФОРВАРД-ТРЕЙД", ТОВ "СФС", ТОВ "МАДЕН ДНЕПР", ТОВ "ФІРМА БІЗОН", ТОВ Торгова компанія КВІК -2006", ТОВ "КОНТАКТ ХІМ", ТОВ "ВОСТОК-ІНВЕСТ", ТОВ Трастова компанія АМЕТИСТ", ТОВ "Містбудремонт", ТОВ НВП "ЛОКОМОТИВ", ТОВ "Кихвтехцентр", ТОВ "Група Індастріал", ТОВ "Авангард", ТОВ "Вторінвест Т", ТОВ "Тіаре", ПрАТ "Київський електротехнічний завод ТРАНССИГНАЛ", що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

В порушення вимог ст. 77 КАС України відповідач не довів та не надав належних, достатніх та допустимих доказів, які б свідчили, що наявні в контрагентів по ланцюгу постачання трудові і матеріальні ресурси були недостатніми для проведення господарської діяльності з поставки товару, обумовленого укладеними договорами з позивачем. Відповідач також не довів та не надав належні докази, які б свідчили про наявність фактів протиправної поведінки позивача та про обізнаність платника податків щодо протиправної поведінки його контрагентів і злагодженості дій між ними і третіми особами.

Керуючись ст.ст. 139, 243-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Державного підприємства "Придніпровська залізниця" до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16 березня 2017 року № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток на суму 25341487 грн. 87 коп. та застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 11891754 грн. 29 коп. та визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 19 жовтня 2016 року № - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 16 березня 2017 року № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток на суму 25341487 грн. 87 коп. та застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 11891754 грн. 29 коп. та податкове повідомлення рішення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 19 жовтня 2016 року № .

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 16.03.2023.

Суддя О.В. Врона