Справа № 420/12679/22
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2023-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому просить:

скасувати податкове-повідомлення рішення за №0-1521 від 24 червня 2022 року про сплату податкового зобов`язання в розмірі 83100 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у розумінні положень Податкового кодексу України, нерухоме майно, з якого відповідачем обчислене податкове зобов`язання позивачки згідно спірного рішення, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки належить до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства» (код 1271) та використовується позивачкою як ФОП для провадження власної господарської діяльності, яка класифікується КВЕД ДК 018:2000. На вказане майно розповсюджуються пільги пп. "ж" пп.266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Ухвалою від 19.09.2022 року позов залишено без руху та роз`яснено позивачу, що виявлені недоліки мають бути усунені шляхом надання виправленої позовної заяви з її копією для відповідача.

Ухвалою від 03.10.2022 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Копію ухвали від 03.10.2022 про відкриття провадження у справі та матеріали позовної заяви відповідач отримав, що підтверджується звітом про доставку електронного листа.

18.10.2022р. до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечував проти задоволення позову. Відповідач зазначив, що позивачем жодним чином не підтверджена належність об`єкту нерухомого майна до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», а також те, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником, а тому у нього відсутні пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Таким чином, податкове повідомлення-рішення за №0-1521 від 24 червня 2022 року є законним та правомірним.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що з 17 грудня 2020 року ОСОБА_1 зареєстрована фізичною особою-підприємцем в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за № 000043474.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань та картки платника податків ФОП ОСОБА_1 здійснює такі види економічної діяльності:

01.19 вирощування інших однорічних і дворічних культур;

01.25 вирощування ягід, горіхів, інших плодових дерев і чагарників;

01.30 відтворення рослин;

46.22 оптова торгівля квітами та рослинами;

46.39 неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами;

47.76 роздрібна торгівля квітами, рослинами, насінням, добривами, домашніми тваринами та кормами для них у спеціалізованих магазинах;

47.91 роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу інтернет;

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) є власником об`єкта нежитлової нерухомості, а саме: виробничі та невиробничі будівлі та споруди, загальною площею 1385 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , які складаються з:

будівля, адміністративна, А;

будівля, адміністративна, А1;

підвал, А2;

склад, Б;

КПП, В, В1;

склади з рампою, Г, г1, г2;

підвал з шийкою, Д, д;

насосна, Е;

підвал, Ж;

підвал з шийкою, З, з1;

слюсарні з побутовими приміщеннями, И;

гараж, К, к;

туалет, Л;

вагова М. М1;

прийомне відділення з підвалом, H, H1, н2;

спиртокурки, О;

споруди та замощення, 1-12, 22-24, 1-II.

Податковим повідомленням-рішенням за №0-1521 від 24 червня 2022 року Головне управління ДПС в Одеській області нарахувало позивачу податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за податковий період 2021 рік на загальну суму 83100 грн.

Не погодившись з вищезазначеним податковим повідомленням-рішенням, позивачка звернулася до суду.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого.

Згідно ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки та збори в порядку і розмірах, установлених законом.

Відповідно до положень статті 1 Податкового кодексу України податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до пп. 4.1.11 п. 4.1 ст. 4 ПК України податкове законодавство України, серед вказаного, ґрунтується на таких принципах єдиний підхід до встановлення податків та зборів - визначення на законодавчому рівні усіх обов`язкових елементів податку.

Загальнодержавні, місцеві податки та збори, справляння яких не передбачено цим Кодексом, сплаті не підлягають (п. 4.2 ст. 4 ПК України).

Податкові періоди та строки сплати податків та зборів установлюються, виходячи з необхідності забезпечення своєчасного надходження коштів до бюджетів, з урахуванням зручності виконання платником податкового обов`язку та зменшення витрат на адміністрування податків та зборів (п. 4.3 ст. 4 ПК України).

Установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України (п. 4.4 ст. 4 ПК України).

При встановленні або розширенні існуючих податкових пільг такі пільги застосовуються з наступного бюджетного року (п. 4.5 ст. 4 ПК України).

Так, за пп. 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 ПК України до місцевих податків належить податок на майно.

Об`єктами нежитлової нерухомості за податковим законодавством визначено будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду (пп.14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Статтею 265 ПК України визначено, що до складу податку на майно входить: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (пп. 265.1.1), транспортний податок (пп. 265.1.2), податок з плати за землю (пп. 265.1.3).

Так, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, запроваджений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015.

Згідно пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Підпунктом 266.6.1. пункту 266.6 статті 266 ПК України передбачено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно з підпунктом 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Водночас, у підпунктах підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України закріплено перелік об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, які не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та у кожному буквеному пункті (від «а» до «л») передбачено конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. При цьому, міститься прив`язка або до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю, та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування. Кожен з перелічених підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України випадків не підлягає розширеному тлумаченню.

Так, згідно підпункту «ж» пп. 266.2.2 п.266.2 статті 266 ПК України, не є об`єктом оподаткування: будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Згідно Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 об`єктами класифікації в ДК БС є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Будівлі - це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несучо-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устаткування, тварин, рослин, а також предметів. До будівель відносяться: житлові будинки, гуртожитки, готелі, ресторани, торговельні будівлі, промислові будівлі, вокзали, будівлі для публічних виступів, для медичних закладів та закладів освіти тощо.

Згідно розділу 1 Будівлі підрозділу 12 Будівлі нежитлові групи 127 Будівлі нежитлові інші класу 1271 Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства ДК БС 018-2000 до класу будівель сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства належать - будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо, а саме: підклас 1271.1 Будівлі для тваринництва, підклас 1271.2 Будівлі для птахівництва, підклас 1271.3 Будівлі для зберігання зерна, підклас 1271.4 Будівлі силосні та сінажні, підклас 1271.5 Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства, підклас 1271.6 Будівлі тепличного господарства, підклас 1271.7 Будівлі рибного господарства, підклас 1271.8 Будівлі підприємств лісництва та звідництва, підклас 1271.9 Будівлі сільськогосподарського призначення інші.

В свою чергу до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» відносяться, зокрема:

1. Будівлі для тваринництва;

2. Будівлі для птахівництва;

3. Будівлі для зберігання зерна;

4. Будівлі силосні та сінажні;

5. Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства;

6. Будівлі тепличного господарства;

7. Будівлі рибного господарства;

8. Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва;

9. Будівлі сільськогосподарського призначення інші.

Абзацом одинадцятим ст. 1 Закону України від 18 січня 2001 року №2238-ІІІ "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років", із змінами та доповненнями, визначено, що сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Крім того, згідно з ст. 1 Закону України від 23 вересня 2008 року №575-VI "Про сільськогосподарський перепис", із змінами та доповненнями, до виробників сільськогосподарської продукції відносять юридичних осіб, фізичних осіб (фізичні особи підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності (далі КВЕД), мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Продукція сільського господарства (сільськогосподарська продукція) - це продукція, що виробляється в сільському господарстві та відповідає кодам Державного класифікатора продукції та послуг (абзац восьмий ст. 1 Закону №2238-ІІІ).

Коди продукції сільського господарства та пов`язані з ними послуги визначені розд. 1 секції A "Продукція сільського господарства, лісового господарства та рибного господарства" Державного класифікатора продукції та послуг ДК 016:2010 (далі - Класифікатор ДК 016:2010), затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11.10.2010 №457, із змінами та доповненнями.

Як зазначила позивач у позові, вона займається вирощуванням та реалізацією сільськогосподарської продукції, а саме: розсади квітів петунії, калібрахоа та міцелію грибів, що підпадає під дію абз. 19 ст. 1 Закону № 2238 від 18 січня 2001 року, а також визначені розд. І секції А "Продукція сільського господарства, лісового господарства та рибного господарства" Державного класіфікатора продукії та послуг ДК 016:2010., а саме код 01.30.10 - Матеріали для садівництва: рослини живі, цибулини, бульби та корені, живці, вусикі, міслій грибів.

Позивачем зазначено, що належні їй будівлі використовуються наступним чином:

1) підготовка та пророщування насіння (будівля A, A1);

2) вкорінення живців (спиртокурки, О);

3) початкова фаза вирощування (склад Б);

4)карантинна зона(для рослин що хворіють ) (вагова М, М1);

5) перехідна фаза вирощування (склади з рампою г, г1, г2);

6)остаточна фаза вирощування і очікування продажів (прийомне відділення Н, Н1);

Приміщення слюсарні з побутовими приміщеннями, використовується для зберігання субстрату, добрив, пакувального матеріалу, тощо.

В приміщеннях погребів (підвал А2, Д, Ж, З, З1) було запущено вирощування міцелію печериць, та подальшу їх реалізацію на місцеві лотки та ринки.

Торгівля розсадою квітів також здійснювалася через мережу інтернет на різних торговельних майданчиках, безпосередньо через сторінку в Instagram, профіль Green_flowers (http://instagram.com/direct/t/556803668/) та через бізнес сторінку Green_flowers на сайті OLX.

Здійснення діяльності з вирощування овочів та баштанних культур, корнеплодів та бульбоплодів (код згідно КВЕД 01.13) підтверджується також поданою позивачем податковою декларацією платника єдиного податку за 2021 рік.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не спростовано твердження позивача, що вона належні їй будівлі використовує для виробництва сільськогосподарської продукції.

Суд вважає, що позивачем доведено розповсюдження пільг пп. "ж" пп.266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України на належні їй будівлі, а тому відповідач протиправно нарахував позивачу податкове зобов`язання в розмірі 83100 грн спірним податковим повідомленням-рішенням за №0-1521 від 24 червня 2022 року, а том вказане рішення підлягає скасуванню.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст.2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури. Оскаржуване рішення вказаним приписам не відповідає, оскільки безпідставно не застосовано до позивача положення підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

З огляду на вищенаведене, суд вважає що адміністративний позов позивача підлягає задоволенню.

Згідно приписів ч.1 ст.139 КАС України суд стягує на користь позивача понесені нею витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 139, 241-246, 262, 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (адреса: вул. Семінарська, буд.5, м. Одеса, 65044, код ЄДРПОУ ВП 44069166) задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області за №0-1521 від 24 червня 2022 року про сплату податкового зобов`язання в розмірі 83100 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області сплачений судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Андрухів