Справа № 320/3512/22
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/3512/22 Суддя (судді) першої інстанції: Дудін С.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Іванківської селищної ради, у якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Іванківської селищної ради VIII скликання № VIII-19/3040 від 10.12.2021 про відмову ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 0,8000 гектарів із кадастровим номером :01:002:0012;

- зобов`язати Іванківську селищну раду на черговій сесії повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,8000 гектарів із кадастровим номером :01:002:012, що розташована на території Іванківської селищної ради.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що відповідач прийняв спірне рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, площею 0,8000 гектарів із кадастровим номером :01:002:0012, посилаючись на невідповідність площі земельної ділянки, яка вказана у проекті землеустрою (0,8 га), тій площі земельної ділянки (2,00 га), відносно якої було прийняте рішення Іванківською селищною радою від 09.07.2021 № VIII-10/1290 "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 ". Позивач не погоджується з правомірністю прийняття відповідачем спірного рішення, оскільки у рішенні від 09.07.2021 № VIII-10/1290, відповідач зазначив лише орієнтовний розмір земельної ділянки, що якої надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою, у той час, як у проекті землеустрою вже конкретно визначений розмір відповідної земельної ділянки.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2022 р. адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області VIII скликання "Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства г. ОСОБА_1 " від 10.12.2021 № VIII-19/3040.

Зобов`язано Іванківську селищну раду затвердити проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,8000 гектарів із кадастровим номером :01:002:012, що розташована на території Іванківської селищної ради.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 7992,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Іванківської селищної ради.

Відстрочено виконання рішення суду у зобов`язальній частині до припинення (скасування) воєнного стану в Україні.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2023 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у порядку письмового провадження на 15.03.2023.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області VIII скликання від 09.07.2021 № VIII-10/1290, надано ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області (за межами с.Степанівка) за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної форми власності.

Так, на замовлення позивача Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 на території Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області, загальною площею 0,8000 га.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 18.08.2021 № НВ-021, на підставі вказаного проекту землеустрою відділом у Приморському районі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області 16.08.2021, було здійснено реєстрацію земельної ділянки, площею 0,8 га, що розташована по в Київській області, Вишгородському районі, Іванківській селищній раді та присвоєно кадастровий номер :01:002:0012. Цільове призначення земельної ділянки: 01.03 для ведення особистого селянського господарства.

Надалі, позивач звернувся до Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області із заявою про затвердження проекту землеустрою, за результатами розгляду якої, відповідач прийняв рішення від 10.12.2021 №VIII-19/3040, яким відмовив у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 на території Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області у зв`язку з тим, що розроблений проект землеустрою ФОП ОСОБА_2 не відповідає площі земельної ділянки, відносно якої було прийняте рішення Іванківською селищною радою від 09.07.2021 №VIII-10/1290 "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 ".

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем спірного рішення, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що площа запланованої до відведення земельної ділянки є меншою за площу, вказану в рішенні від 09.07.2021 № VIII-10/1290 "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 ", що не є порушенням земельного законодавства, тому, з метою ефективного захисту порушеного права позивача, суд змінив спосіб захисту права, крім того, до припинення (скасування) воєнного стану в Україні, діє встановлена законом заборона на безоплатну передачу у приватну власність земель державної та комунальної власності, на надання уповноваженим органом виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, а також на розроблення відповідної документації, з огляду на що, судом першої інстанції відстрочено виконання рішення суду у зобов`язальній частині до припинення (скасування) воєнного стану в Україні.

Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, позаяк:

- у зв`язку із запровадженням в Україні воєнного стану, на території селищної ради оголошено простій, який припинено лише 04.04.2022, тому зазначення судом про направлення позовних матеріалів та ухвали про відкриття провадження у справі та неподання відзиву не забезпечило гарантій та прав відповідача на захист та подання відзиву;

- судом неправильно встановлено фактичні обставини справи, адже рішення від 09.07.2021 № VІІІ-10/1290 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою орієнтовною площею 2,0000 га. не приймалось, натомість було надано позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою площею 0,10 га, адже у рішенні відповідача було допущено описку (замість слів площею 0,10 га було помилково зазначено площею 2,0000 га).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Земельне законодавство включає Земельний кодекс України, інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин. Завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Відповідно до змісту пунктів «а» та «б» частини першої статті 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Пунктом б частини першої статті 121 Земельного кодексу України, визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно з частиною першою статті 122 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до приписів частини шостої статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

За частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (частина дев`ята статті 118 Земельного кодексу України).

Відповідно до частини восьмої-десятої статті 186 Земельного кодексу України, підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування, іншим суб`єктам, визначеним цією статтею, при погодженні та затвердженні документації із землеустрою забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до складу документації із землеустрою, визначеного Законом України "Про землеустрій"; надання погодження документації із землеустрою будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами чи організаціями, погодження яких не передбачено цією статтею; проведення будь-яких обстежень, експертиз чи робіт. Кожен орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, інший суб`єкт, визначений цією статтею, розглядає та погоджує документацію із землеустрою самостійно та незалежно від погодження такої документації іншими органами. Висновок (рішення) органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, іншого суб`єкта, визначеного цією статтею, щодо відмови у погодженні або затвердженні документації із землеустрою має містити вичерпний перелік недоліків документації із землеустрою з описом змісту недоліку та посиланням на відповідні норми законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, затверджену документацію із землеустрою або містобудівну документацію. Повторна відмова у погодженні або затвердженні документації із землеустрою допускається лише у разі, якщо розробник не усунув недоліки, зазначені у попередньому висновку (рішенні), а також якщо підстава для відмови виникла після надання попереднього висновку (рішення). Повторна відмова у погодженні або затвердженні не позбавляє розробника документації із землеустрою права усунути недоліки такої документації та подати її на погодження або затвердження.

Згідно з статтею 50 Закону України «Про землеустрій», проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок включає: пояснювальну записку; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; кадастровий план земельної ділянки.

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що спірним рішенням відмовлено позивачу у затвердженні проекту землеустрою, з тих підстав, що розроблений проект землеустрою ФОП ОСОБА_2 не відповідає площі земельної ділянки, відносно якої було прийняте рішення Іванківською селищною радою від 09.07.2021 № VIII-10/1290 "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 ", водночас, колегія суддів враховує, що рішенням від 09.07.2021 № VIII-10/1290, позивачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області (за межами с.Степанівка) за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної форми власності, а ФОП ОСОБА_2 на замовлення позивача було виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,8000 га, у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 на території Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області.

Водночас, під час розгляду апеляційної скраги колегією суддів встановлено, що рішення від 09.07.2021 № VІІІ-10/1290 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою орієнтовною площею 2,0000 га. не приймалось, натомість, відповідачем було надано позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою площею 0,10 га, адже у рішенні відповідача було допущено описку (замість слів площею 0,10 га було помилково зазначено площею 2,0000 га), про що не було повідомлено позивачем суд першої інстанції, однак, навіть беручи до уваги вказані обставини, вказаний у проекті розмір земельної ділянки, яку позивач має намір набути у власність 0,8 га, є меншим від того орієнтовного розміру земельної ділянки, дозвіл на розробки проекту землеустрою якої був наданий відповідачем рішенням від 09.07.2021 № VIII-10/1290 - 0,10 га, та в цьому рішенні було вказано лише орієнтовний розмір земельної ділянки (0,10 га), дозвіл на розробку проекту землеустрою якої надано позивачу, тому, колегія суддів вважає, що відхилення у проекті землеустрою від орієнтовного розміру земельної ділянки в менший розмір, не є підставою для відмови у затвердженні такого проекту землеустрою, вичерпний перелік яких вказаний у Земельному кодексі України. Інших обставин, які у силу приписів ЗК України, є підсатвою для відмови у наданні позивачу земельної ділянки у власність, відповідачем не наведено у спірному рішенні.

З урахуванням наведеного, оскільки відповідач неправомірно відмовив позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення відповідної земельної ділянки у власність лише з однієї підстави, неправомірність чого підтверджена під час розгляду цієї справи, а будь-які інші перешкоди для затвердження проекту у спірному рішенні не вказані, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що, у даному випадку, у відповідача відсутня дискреція, як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, у зв`язку з цим, позовні вимоги підлягають задоволенню, шляхом зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,8 га із кадастровим номером :01:002:012, що розташована на території Іванківської селищної ради.

Також, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог з відстроченням його виконання до закінчення воєєного станц в України, адже згідно підпункту 5 пункту 27 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України, під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей, як: безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Тож, задоволення позовних вимог з відстроченням виконання судового рішення, є дотриманням вимог чинного законодавства станом на дату прийняття рішення та прав усіх стрін, за якого, права позивача будуть захищеними, а обов`язок відповідача виконати рішення суду на період дії воєнного стану відтермінованим, за для не допущення порушння чинного законодавсва та штрафних санкцій за невиконання рішення суду.

Щодо доводів апелянта про те, що у зв`язку із запровадженням в Україні воєнного стану, на території селищної ради було оголошено простій, який припинено лише 04.04.2022, тому зазначення судом про направлення позовних матеріалів та ухвали про відкриття провадження у справі на електронну пошту та неподання відзиву не забезпечило гарантій та прав відповідача на захист та подання відзиву, колегія суддів зазначає, що, дійсно, відповідач не був забезпечений правом надання відзиву на позовну заяву, проте, це зумовлено не залежними від суду першої інстанції обставинами, адже судом було виконано всі залежні від нього дії за вимогами КАС України, для повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі. Також, колегією суддів перевірено всі наведені відповідачем у апеляційній скарзі обставини та посилання, досліджено долучені до неї додатки, проте, висновки суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог (хоча певні обставини встановлено додатково, які не були відомі суду першої інстанції), не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно вирішив даний спір та задовольнив позовні вимоги.

За наслідком апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

16.02.2023 до суду від сторони позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заявлено клопотання про стягнення з відповідача витрат на правничу правову допомогу під час апеляційного розгляду у розмірі 3500 грн., до якого додано: платіжне доручення від 06.02.2023 на суму 3500 грн., додаткова угода від 06.02.2023 до договору про надання правової допомоги № 01/37/22 від 01.02.22022, акт надання послуг від 08.02.2023, рахунок-фактуру № 06/178-23 від 06.02.2023, ордер.

За змістом статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною чи третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, установлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (послуг), виконаних (наданих) адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути сумірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до приписів частини 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті Кодексу суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, установлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Доведенення факту понесення витрат на правничу допомогу та їх обсяг покладається на сторону, яка їх понесла та клопоче відшкодувати і головне, документально має бути наданий як факт надання такої допомоги за договором, так і документальне узгодження стронами договору прийняття таких робіт, з деталізацією наданих послуг з відповідною тарифікацією, та/або оплатою таких послуг.

Втім, колегія суддів вважає, що визначена стороною позивача сума 3500 грн. понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу під час апеляційного розгляду, є завищеною, позаяк, справа є незначної складності, апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження, стороною позивача було надано відзив на апеляційну скаргу, який не містить додаткових обставин та доказів, тому, заявлена сума в 3500 грн. підлягає зменшенню до 2000 грн., з урахуванням принципу пропорційності та справедливості.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 132, 134, 139, 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2022 р. - залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області на користь ОСОБА_1 витрати на надання правничої допомоги адвоката під час апеляційного розгляду в розмірі 2000 грн. (дві тисячі гривень).

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко