Справа № 260/248/23
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2023-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

14 березня 2023 рокум. Ужгород№ 260/248/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), в якому просить: 1) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін) щодо не вчинення дій із нарахування та виплати ОСОБА_1 при звільненні одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за 17 календарних років вислуги військової служби; 2) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 у зв`язку із звільненням одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за 17 календарних років вислуги військової служби.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що він проходив військову службу в органах Державної прикордонної служби України. 19 вересня 2022 року його було звільнено у запас та виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. При цьому оголошена календарна вислуга років становила 17 років. З огляду на що вважає, що відповідно до п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», він має право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний рік служби, як батьку-військовослужбовцю, що самостійно виховує дитину віком до 18 років. Однак така допомога протиправно виплачена не була.

02 лютого 2023 року відповідач надіслав через особистий електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» відзив на позовну заяву, в якому проти заявлених позовних вимог заперечив. Зазначив, що ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» розмежовує звільнення з військової служби військовослужбовця у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, та через сімейні обставини. Від такої підстави залежить і розмір одноразової грошової допомоги, що підлягає виплаті при звільненні. Так, для отримання спірної допомоги за сімейними обставинами необхідна наявність як сімейних обставин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, так і вислуга 10 років і більше. Проте звільнення з військової служби за пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не належить до підстав, передбачених переліком сімейних обставин, визначених Кабінетом Міністрів України, та відповідно не є підставою для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні.

20 лютого 2023 року представник позивача надіслав до суду відповідь на відзив, в якому зазначає, що нормами чинного законодавства передбачено право військовослужбовців-жінок, які мають дитину віком до 18 років та звільняються з військової служби в особливий період, на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік служби. Ці пільги поширюються також на батьків з числа військовослужбовців, які виховують дітей без матері. Оскільки позивач звільнений з військової служби у зв`язку з настанням особливого періоду та не бажанням продовжувати військову службу, враховуючи самостійне виховання дитини віком до 18 років, він має право на отримання спірної одноразової грошової допомоги.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) проходив військову службу в органах Державної прикордонної служби України.

Так, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 12.09.2022 №346-ос підполковника ОСОБА_2 звільнено з військової служби в запас, відповідно до пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме: через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей віком до 18 років).

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі НОМЕР_2 прикордонний загін) від 19.09.2022 №659-ос ОСОБА_1 виключено із списків особового складу та усіх видів забезпечення з 19 вересня 2022 року.

При цьому, як вбачається з тексту зазначеного наказу, вислуга років ОСОБА_1 станом на 19 вересня 2022 року в календарному обчисленні становила 17 років 01 місяць 21 день, в пільговому обчисленні 05 років 06 місяці 22 дні, всього 22 роки 08 місяців 13 днів.

При звільнення одноразова грошова допомогам, передбачена ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ОСОБА_1 виплачена не була.

Вважаючи протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону щодо не здійснення нарахування та виплати при звільненні одноразової грошової допомоги у розмірі 50% грошового забезпечення за кожен календарний рік служби, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно ст. 40 Закону №2232-ХІІ гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ від 20.12.1991 (далі - Закон №2011) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно абз. 1 ч. 2 ст. 15 Закону №2011 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України «Про розвідку», а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Отже, зазначена законодавча норма передбачає виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у разі звільнення з військової служби, в тому числі, військовослужбовця-жінки, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу.

Саме вказаною законодавчою нормою обґрунтовує позивач заявлені позовні вимоги. При цьому вважає, що такі положення поширюються також на нього, як на батька-військовослужбовця, який виховує дитину без матері.

Однак суд не може погодитися з такими твердженнями позивача з огляду на наступне.

Ч. 5 ст. 11 Закону №2011, що регламентує право військовослужбовців на охорону здоров`я та медичну допомогу, визначено, що військовослужбовці-жінки користуються всіма пільгами, передбаченими законодавством з питань соціального захисту жінок, охорони материнства і дитинства. Ці пільги поширюються на батьків з числа військовослужбовців, які виховують дітей без матері (у разі її смерті, позбавлення батьківських прав, на час перебування у лікувальному закладі охорони здоров`я та в інших випадках відсутності материнського піклування про дітей).

Отже, з проведеного правового аналізу вказаної законодавчої норми вбачається, що на військовослужбовців-батьків розповсюджуються такі пільги тільки у разі, якщо виховання дітей без матері пов`язане з її смертю, позбавленням батьківських прав, на час перебування у лікувальному закладі охорони здоров`я та в інших випадках відсутності материнського піклування про дітей.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 звільнений з військової служби на підставі пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як військовослужбовець, який самостійно виховує дитину (дітей) віком до 18 років.

При цьому в якості підстави для звільнення в наказі начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 12.09.2022 №346-ос, серед іншого, вказано рішення Берегівського районного суду Закарпатської області №297/1658/22 від 01.07.2022.

Так, таким рішенням суду розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з її батьком ОСОБА_1 .

Проте ні з рішення Берегівського районного суду Закарпатської області №297/1658/22 від 01.07.2022, ані з ухвали Берегівського районного суду Закарпатської області №297/1658/22 від 15.08.2022 про роз`яснення судового рішення не вбачається наявність обставин, з якими ч. 5 ст. 11 Закону №2011 пов`язує поширення пільг на військовослужбовців-батьків, в тому числі щодо відсутності материнського піклування про дитину.

З огляду на вищезазначене суд вважає, що в ОСОБА_1 було відсутнє право на отримання при звільненні передбаченої нормами абз. 1 п. 2 ст. 15 Закону №2011 одноразової грошової допомоги у розмірі 50%.

Поряд з цим, абз. 2 п. 2 ст. 15 Закону №2011 визначено, що військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Вказане кореспондується також з нормами Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року №558.

Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року №413. Так, до такого переліку, серед іншого, віднесено також виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей, що з нею (з ним) проживають, без батька (матері).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 був звільнений з військової служби через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років. При цьому вислуга років позивача на день звільнення становить більше 10 років.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що ОСОБА_1 , як військовослужбовець, що звільнений з військової служби через сімейні обставини (військовослужбовець, який самостійно виховує дитину (дітей) віком до 18 років) за наявності вислуги років, що перевищує 10 років, має право на одноразову грошову допомогу, передбачену абзацом другим п. 2 ст. 15 Закону №2011, у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Доказів виплати позивачу при звільнення такої одноразової грошової допомоги відповідач не надав.

Відтак, враховуючи положення ст. 9 КАС України, з метою забезпечення належного та ефективного захисту прав ОСОБА_1 , суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, та зобов`язати виплатити таку.

Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

3. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

4. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяР.О. Ващилін