Справа № 520/1589/22
Суддя: Білова О.В.
Дата ухвалення: 2023-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків
15 березня 2023 року № 520/1589/22
Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Білової О.В., розглянувши у порядку письмового провадження питання про зупинення провадження по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 , в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні за період з 23.03.2021 по 22.12.2021 з урахуванням розміру середньоденного грошового забезпечення, обрахованого відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, за період затримки розрахунку при звільненні за 272 календарних дні, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44.

Ухвалою суду від 15.02.2022 відкрито спрощене позовне провадження у цій справі, надано відповідачу строк на надання відзиву на адміністративний позов. Ухвала суду та позовна заява з додатками доставлені на електронну адресу відповідача, що підтверджується звітом про доставку електронного листа.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач на виконання рішення суду від 22 червня 2021 р. у справі № 520/5873/21 виплатив середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 6406,56 грн. за період 11.02.2020 року по 22.03.2021 року. В той же час, 22.12.2021 відповідач виконав рішення Другого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2021 року у справі № 520/8776/21 та виплатив грошові кошти присудженої індексації в сумі 78227 грн. 49 коп. Оскільки останній розрахунок середнього заробітку по справі від 22 червня 2021 р. № 520/5873/21 був здійснений по 22 березня 2021 року, а остаточний розрахунок при звільненні відбувся 22 грудня 2021 року, кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить 272 календарних дні. Виходячи з наведеного, позивач вважає порушеним право на середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні за період з 23.03.2021 по 22.12.2021.

Ухвалою суду від 30.06.2022 провадження у цій справі було зупинено до завершення військового стану в Україні у зв`язку з неможливістю реалізації Військовою частиною НОМЕР_2 своїх прав як сторони в адміністративному судочинстві та виконання покладених КАС України обов`язків, з метою дотримання принципу рівності сторін в адміністративному судочинстві.

Ухвалою суду від 06.02.2023 поновлено провадження у справі за заявою позивача у зв`язку з надходженням відзиву на позовну заяву від відповідача.

В поданому до суду відзиву на адміністративний позов представник відповідача в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що відносини військової служби (трудові відносини) з позивачем припинені 10.02.2020. Затримка виплат боргу за рішенням суду не має жодного відношення до розрахунків по заробітній платі та, тим більше, не є втратою частини доходу з врахуванням фактичного припинення трудових відносин. Розрахунок з відповідачем на виконання рішення суду від 18.11.2021 проведений в повному обсязі відповідно до вимог діючого законодавства.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.

Ця справа розглядається в порядку, визначеному ст. 262 КАС України, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 18.02.2009 року.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 №31 від 10.02.2020 старшого прапорщика ОСОБА_1 , головного сержанта інженерно-саперної роти групи інженерного забезпечення, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 02.01.2020 року №І-РС з військової служби в запас за статтею 26 частиною 5, пунктом 2 підпунктом "а" (у зв`язку із закінченням строку контракту) Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з 10.02.2020 року виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

При проведені розрахунків з позивачем при звільненні спірним залишилося питання щодо виплати позивачу Військовою частиною НОМЕР_2 індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби, в зв`язку з чим позивач звернувся з позовом до Харківського окружного адміністративного суду.

04.11.2020 року Харківський окружний адміністративний суд рішенням у справі № 520/11565/2020 визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_2 за період з 01.12.2015 року по 10.02.2020 року включно. Зобов`язав військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_2 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 10.02.2020 року включно.

23.03.2021 року на виконання вказаного рішення суду Військовою частиною НОМЕР_2 було перераховано та виплачено недоплачену частину грошового забезпечення, а саме індексацію грошового забезпечення в сумі 6411.44 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 р. у справі № 520/5873/21 за позовом ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_2 визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 з приводу ненарахування та невиплати ОСОБА_3 у період з 11.02.2020 року по 22.03.2021 року середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні за 406 календарних днів.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_3 середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні за період з 11.02.2020 року по 22.03.2021 року з урахуванням розміру середньоденного грошового забезпечення обрахованого відповідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, за період затримки розрахунку при звільненні за 406 календарних днів, з урахуванням викладених висновків суду.

Відповідач виконав рішення суду та виплатив середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 6406,56 грн. за період 11.02.2020 року по 22.03.2021 року.

У зв`язку з виплатою відповідачем індексації грошового забезпечення у зменшеному розмірі без застосування базового місяця січень 2008 року, позивач повторно звернувся до суду з приводу нарахування та виплати індексації грошового забезпечення.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2021 року у справі № 520/8776/21 за позовом ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 , які полягають у здійсненні нарахування та виплати ОСОБА_3 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 у зменшеному розмірі; зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_2 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року.

З виписки з карткового рахунку Позивача судом встановлено, що 22.12.2021 відповідач виконав рішення Другого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2021 року у справі № 520/8776/21 та виплатив грошові кошти позивачу в сумі 78227 грн. 49 коп.

Отже, остаточний розрахунок з позивачем проведено 22.12.2021, проте відповідачем не виплачено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.03.2021 по 22.12.2021.

Зазначену бездіяльність позивач вважає протиправною.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Питання виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначене Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з ч.ч. 1-4 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад; оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Разом з тим, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постановою КМУ від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим Наказом МОУ 07.06.2018 № 260, які є спеціальними у спірних правовідносинах, не врегульовано питання щодо порядку виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Таким чином, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Слід зауважити, що непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Так, ч. 1 ст. 47 КЗпП України (в редакції, чинній станом на день виникнення спірних правовідносин) передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відтак, враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює грошове забезпечення військовослужбовців, не врегульовано питання відповідальності роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин норми статей 116 та 117 КЗпП України як такі, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення зі служби у Збройних Силах України.

Вказане узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 30.01.2019 у справі № 805/4523/16-а, від 10.05.2019 у справі №805/416/16-а, від 31.10.2019 у справі №2340/4192/18 та від 20.05.2020 у справі № 816/1640/17.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивача виключено із списків особового складу військової частини 10.02.2021.

23.03.2021 року на виконання рішення суду Військовою частиною НОМЕР_2 було перераховано та виплачена недоплачена частина грошового забезпечення, а саме індексація грошового забезпечення в сумі 6411.44 грн.

У зв`язку з несвоєчасним проведенням розрахунку в частині індексації, відповідач на виконання рішення суду виплатив середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 6406,56 грн. за період з 11.02.2020 року по 22.03.2021 року.

22.12.2021 Відповідач виконав рішення Другого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2021 року у справі № 520/8776/21 та виплатив недоплачену частину грошового забезпечення в частині індексації грошового забезпечення в розмірі 78227 грн. 49 коп.

Таким чином, датою остаточного розрахунку з позивачем є 22.12.2021.

При цьому, дата фактичної виплати не включається у строк затримки розрахунку.

Відтак, період затримки розрахунку при звільненні становить з 23.03.2021 по 21.12.2021.

Відповідно до п. 242-2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 р. №1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Відтак, відповідальність роботодавця за ст.ст. 116, 117 КЗпП України передбачена саме за несвоєчасний розрахунок при звільненні та не ставиться у залежність від виду невиплаченої суми та від включення/невключення відповідної суми до складу заробітної плати/грошового забезпечення.

Вказані висновки корелюються з позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, згідно з якою під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо)».

Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі Кечко проти України (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Вказана правова позиція викладена в рішеннях Верховного Суду від 18.12.2018 по справі № 820/4619/16 та від 14.03.2019 по справі № 820/660/17.

Щодо розміру стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає про таке.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц вказує, що для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було б передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за відповідні роки можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою забезпечення рівня свого життя.

З аналізу даних, розміщених на офіційному сайті Національного банку України, встановлено, що на дату звільнення позивача розмір облікової ставки НБУ становив 6% річних. Враховуючи суму недоотриманих коштів - 78227,49 грн, 6 % річних від цієї суми становитиме 4693,65 грн, тобто 12,86 грн за день затримки розрахунку (4693,65:365). Враховуючи загальний період затримки розрахунку, що становить 272 дня, середній заробіток за затримку повного розрахунку при звільненні становитиме 3497,92 грн (12,86х272).

Отже, з огляду на розмір заборгованості, дії позивача та відповідача, суд дійшов висновку, що справедливою, пропорційною і такою, що відповідатиме критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат, може вважатися виплата у розмірі 3497,92 грн.

Одночасно з цим, суд не вирішує питання щодо утримання з цієї суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата податків у даному випадку є обов`язком роботодавця, а не суду (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2018 у справі №805/1008/16-а).

Суд вважає, що з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, враховуючи принцип розумності, справедливості та пропорційності, а також те, що 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан в Україні, фінансування оборонного сектору економіки є обмеженим, оскільки законами України про Державний бюджет України на відповідний рік Міністерству оборони України виділяються кошти згідно затвердженого кошторису доходів та видатків на рік. Міністерство фінансів України щомісячно перераховує на рахунки Міністерства оборони України, які відкриті у Державній казначейській службі України, кошти за відповідними напрямками, в т.ч.: виплати грошового забезпечення та заробітної плати, тилове забезпечення, ремонт та утримання озброєння і військової техніки, підготовка військ, тощо. Водночас виділення коштів за напрямком нарахування та виплати коштів (зокрема середньої заробітної плати за несвоєчасний розрахунок при звільненні) на виконання рішення суду відповідними кошторисами доходів та видатків не передбачено. Відтак, суд зазначає, що заповнення відповідної фінансової прогалини буде здійснюватись за рахунок основних напрямів воєнного сектору, які, в умовах воєнного стану, потребують першочергової підтримки.

Відповідно, стягнення на користь позивача середнього грошового забезпечення в сумі 3497,92 грн буде пропорційною, достатньою та справедливою компенсацію майнових втрат, які він поніс через несвоєчасний розрахунок при звільненні, та не призведе до надмірного фінансового тягаря для відповідача.

Стосовно позовних вимог позивача щодо застосування при стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні одночасної компенсації сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 №44, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктами 2 - 5 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації суми податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44, грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Держспецзв`язку, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро.

Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб".

Виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Отже, Порядком виплати щомісячної грошової компенсації суми податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу передбачено виплату грошової компенсації лише при виплаті грошового забезпечення, з якого утримуються відповідні податки.

Оскільки середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні не входить до складу грошового забезпечення, а є фактично мірою відповідальності роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум при звільненні, то позовні вимоги позивача в цій частині не є обґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 257-263, 295, 297 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.03.2021 по 21.12.2021.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні за період з 23.03.2021 по 21.12.2021 в сумі 3497,92 грн.

В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 15 березня 2023 року.

Суддя Білова О.В.