Справа № 440/8156/22
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2023-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 р. Справа № 440/8156/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.10.2022, (головуючий суддя І інстанції: С.С. Сич) по справі № 440/8156/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом, у якому просив:

-визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 як інваліду другої групи (по інвалідності) за наявністю трудового стажу;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області провести нарахування ОСОБА_1 пенсії по інвалідності за наявністю трудового стажу 14 років.

В обґрунтування позовних вимог зазначив про протиправність рішення пенсійного органу щодо відмови у призначенні позивачу пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Позивач вважає, що незважаючи на подання ним до пенсійного органу достатніх доказів на підтвердження страхового стажу, відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу позивача періоди його роботи у колгоспі "Жовтень" із 05.07.1989 по 19.11.1991, у Карлівській автоколоні з 05.07.1984 по 13.04.1988 та у Миргородській ПМК з 06.10.1987 по 22.04.1988 року.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27.10.2022 позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 18 жовтня 2021 року №16 про відмову в призначенні пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи ОСОБА_1 з 05 липня 1984 року по 13 січня 1986 року водієм третього класу в Карлівській автоколоні виробничо-транспортного об`єднання Полтавського обласного споживчого кооперативу, з 06 жовтня 1987 року по 22 квітня 1988 року каменярем третього класу в Миргородській ПМК, з 05 липня 1989 року по 19 листопада 1991 року у колгоспі "Жовтень" Машівського району та призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 26 серпня 2021 року.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції його скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач зазначив, що згідно даних електронної пенсійної справи страховий стаж ОСОБА_1 складає 10 років 04 місяці 09 днів (страховий стаж враховано по 31.08.2018), при цьому до страхового стажу позивача не зараховано: періоди роботи в Карлівській автоколоні з 05.07.1984 по 13.04.1988 та у Миргородській ПМК з 06.10.1987 по 22.04.1988 року, оскільки записи про звільнення завірено печатками підприємств, які неможливо ідентифікувати, що свідчить про заповнення трудової книжки позивача НОМЕР_1 з порушенням вимог Інструкції, та період роботи в колгоспі "Жовтень" з 05.07.1989 по 19.11.1991, оскільки відповідно до наданої позивачем довідки від 08.10.2021 № 186/01-11/2 в ній відсутні відомості про відпрацьовані трудодні.

Крім того, вважав, що зобов`язуючи пенсійний орган призначити пенсію позивачу, суд першої інстанції фактично перебрав на себе повноваження іншого органу та самостійно вирішив питання про наявність підстав для призначення пенсії, які є виключними повноваження відповідача , чим порушив завдання адміністративного судочинства.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.10.2022 без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї , дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що з 26.08.2021 р. ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи (безтерміново), що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААВ № 113426 (а.с.25).

11.10.2021 р. позивач, по досягненні 58 років звернувся до Пенсійного фонду із заявою щодо призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» .

За результатами розгляду заяви ГУ ПФУ в Луганській області прийнято рішення № 16 від 18.10.2021 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності, оскільки підтверджений страховий стаж ОСОБА_1 складає 10 років 04 місяці 09 днів, що є недостатнім для призначення пенсії по інвалідності (а.с.16)

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відмовляючи позивачу у призначенні пенсії по інвалідності згідно ст. 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійний орган застосував суто формальний підхід, що не відповідає принципу верховенства права, а отже, рішення ГУ ПФУ в Луганській області №16 від 18.10.2021 р. є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (в подальшому - Закон № 1058-IV), пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону № 1058, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Згідно із ст. 23 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсії по інвалідності призначаються в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату здоров`я, внаслідок: трудового каліцтва або професійного захворювання; загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства).

Відповідно до ч. 2 ст. ст. 25 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсії по інвалідності внаслідок загального захворювання призначаються при наявності 14 років стажу роботи за умови встановлення інвалідності у віці від 56 років до 61 року.

Згідно із ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи також зараховується, зокрема: військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби; навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до статті 24 Закону України № 1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (в подальшому Порядок № 22-1) затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р.№ 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 р. за № 1566/11846 встановлено, що заява про призначення/перерахунок пенсії подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію).

Відповідно до п. 1.7 Порядку № 22-1, у разі якщо до заяви про призначення/перерахунок пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначені на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Згідно із п. 4.1. розділу IV Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Пунктом 4.2, Порядку 22-1 встановлено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію: перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

Пунктом 4.3. Порядку № 22-1 встановлено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними документами.

Відповідно до ст.62 Закону України " Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено та не спростовано відповідачем, що в трудовій книжці серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 у хронологічному порядку містяться записи про трудову діяльність позивача. Зокрема, про щодо роботи ОСОБА_1 водієм третього класу в Карлівську автоколону Полтавського ВТО ОСК з 05.07.1984 та звільнення відповідно до статті 38 КЗпП УРСР за власним бажанням з 13.01.1986; роботи на посаді каменяра третього класу в Миргородській ПМК з 06.10.1987 та звільнення із зазначеної посади з 22.04.1988 у зв`язку з закінченням строку договору. Вказані записи є розбірливими, скріплені печатками підприємств, зроблені з посиланням на відповідні накази по підприємству (а.с.67-71)

Відповідно до архівної довідки Комунальної установи "Карлівський трудовий архів" від 09.11.2021 №05-64/779, автоколона Карлівського районного споживчого кооперативу ліквідована розпорядженням голови Карлівської РДА №782 від 30.12.2003 "Про скасування державної реєстрації суб`єктів підприємницької діяльності юридичних осіб" . Документи з особового складу даного підприємства в зв`язку з ліквідацією надійшли на збереження у трудовий архів. (а.с. 23).

Відповідно до архівної довідки Комунальної установи "Карлівський трудовий архів" від 09.11.2021 №05-64/778, згідно з книгами наказів з особового складу Карлівської автоколони виробничо-транспортного об`єднання Полтавського обласного споживчого кооперативу ОСОБА_1 був прийнятий на роботу водієм 3 класу з 05.07.1984 (наказ №51 п. 3 від 05.07.1984), звільнений з 13.01.1986 (наказ №5 від 13.01.1986) (а.с. 22).

Як вбачається з архівного витягу архівного відділу Миргородської міської ради Полтавської області від 22.11.2021 №07-02/630, відповідно до наказу директора Миргородської пересувної механізованої колони №65 по особовому складу №176 від 06.10.1987, зокрема, ОСОБА_1 прийнято на роботу з 06.10.1987 каменярем 3 розряду на підставі направлення спецкомендатури. Відповідно до наказу директора Миргородської пересувної механізованої колони №65 по особовому складу №68 від 26.04.1988 ОСОБА_1 , каменяра 3 розряду, умовно засудженого, звільнено з роботи з 22.04.1988 у зв`язку з помилуванням від покарання на підставі: листа спецкомендатури. (а.с. 24).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що період роботи ОСОБА_1 з 05.07.1984 по 13.01.1986 водієм третього класу в Карлівській автоколоні виробничо-транспортного об`єднання Полтавського обласного споживчого кооперативу та період роботи з 06.10.1987 по 22.04.1988 каменярем третього класу в Миргородській ПМК підтверджено, як записами у трудовій книжці позивача, так і архівними документами Комунальної установи "Карлівський трудовий архів" від 09.11.2021 №05-64/778 та архівним витягом архівного відділу Миргородської міської ради Полтавської області від 22.11.2021 №07-02/630.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах. Проте, відомості в трудовій книжці не є єдиним джерелом інформації про характер трудових відносин.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 16.09.2022 р. у справі № 560/1399/19.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, рішення суб`єкта владних повноважень мають відповідати критерію обґрунтованості, який вимагає від останнього враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами.

Проте, відповідач, приймаючи рішення про відмову у призначенні пільгової пенсії, не надав будь-якої оцінки записам трудової книжки щодо періодів роботи позивача в Карлівській автоколоні виробничо-транспортного об`єднання Полтавського обласного споживчого кооперативу та Миргородській ПМК, архівним довідкам та витягу виданим архівним відділом Миргородської міської ради Полтавської області, які містять інформацію щодо зайнятості позивача, як і не зазначив мотивів неврахування вищезазначених документів.

Посилання ГУ ПФУ в Луганській області, щодо не врахування вказаних періодів роботи позивача до страхового стажу з підстав неможливості ідентифікувати печатки підприємств, якими засвідчено записи про звільнення, що свідчить про заповнення трудової книжки позивача НОМЕР_1 з порушенням вимог Інструкції, колегія суддів вважає необгрунтованими.

Згідно з приписами пунктів 2.2, 2.3, 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року №162, заповнення трудової книжки вперше провадиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

З вищевказаної Інструкції вбачається, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи організації, і не може мати негативні наслідки для особи, яка звернулася з заявою про призначення пенсії.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 428/7863/17 та від 16 квітня 2020 року у справі №159/4315/16-а.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що те, що на печатках, якими завірені записи про звільнення, не проглядаються назви підприємств, в яких позивач працював, проте вказані обставини не може бути самостійною підставою для не зарахування спірних періодів до страхового стажу позивача.

Крім того, відповідачем ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не подано доказів письмового повідомлення позивача про те, які документи необхідно подати додатково та доказів витребування пенсійним органом відповідних первинних документів від підприємств, які б підтвердили або спростували право позивача на призначення пенсії.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 05.07.1989 по 19.11.1991 у колгоспі "Жовтень" з підстав відсутності відомостей про фактично відпрацьовану кількість трудоднів та встановлений мінімум трудової участі у колгоспі, колегія суддів зазначає наступне.

Так, в трудовій книжці серії НОМЕР_1 міститься запис про прийняття ОСОБА_1 з 05.07.1989 на роботу у колгосп "Жовтень" на підставі договору №190 від 05.07.1989 та звільнення його з 19.11.1991 у зв`язку із закінчення робіт згідно договору (а.с.28).

Відповідно до частин 1, 2 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Отже, законодавець передбачив особливий порядок зарахування до страхового стажу періоду роботи та членства у колгоспі і визначив для цього певні умови та порядок.

Так, за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, то враховується час роботи за фактичною тривалістю, якщо ж виконував встановлений мінімум трудової участі або не виконував з поважних причин, то зараховується весь період роботи.

Пунктом 2 постанови Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 "Про трудові книжки колгоспників", установлено, що трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспу. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу, в тому числі на членів рибознавчих колгоспів, з моменту прийняття їх у члени колгоспу.

Відповідно до пункту 1 Основного положення про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затвердженого постановою правління Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310, основним документом про трудову діяльність членів колгоспу є трудова книжка колгоспника, яка ведеться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу (пункт 2 Основних положень).

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних положень).

Згідно пункту 6 Основних положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Згідно із зразком трудової книжки колгоспника, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року № 310, у трудовій книжці колгоспника зазначається в розділі V відомості про трудову участь в загальному господарстві, зокрема прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві та причини невиконання такого річного мінімуму.

Отже, основним документом про трудову діяльність членів колгоспу є трудова книжка колгоспника, яка ведеться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу та підтверджує обставини про трудову участь: прийняття в колгоспі річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві, його виконання чи не виконання.

Проте, як вірно зазначив суд першої інстанції, ОСОБА_1 працював у колгоспі "Жовтень" Машівського району на підставі трудового договору №190 від 05.07.1989, тобто не був членом колгоспу.

Доказів на спростування вказаних обставин відповідачем не надано.

На звернення позивача стосовно отримання уточнюючих довідок, Комунальний заклад "Машівський трудовий архів" Машівської селищної ради Полтавської області від 08.10.2021 №186/01-11/2 повідомив, що у книгах обліку нарахування заробітної плати колгоспників колгоспу "Жовтень" Андріївської сільської ради Машівського району Полтавської області, відомостей про відпрацьовані вихододні на ОСОБА_1 не виявлені, тому надати довідку за період роботи з 01.01.1989 по 31.12.1991 не є можливим (а.с. 80).

Водночас, як вбачається з архівної довідки Комунального закладу "Машівський трудовий архів" Машівської селищної ради Полтавської області від 08.10.2021 №186/01-11/1, у книгах обліку нарахування заробітної плати колгоспників колгоспу "Жовтень" Андріївської сільської ради Машівського району Полтавської області наявний запис про отримання ОСОБА_1 за період роботи з 01.01.1989 по 31.12.1991 заробітної плати у таких розмірах: листопад 1989 - 117,55, січень 1990 - 215,23, березень 1990 - 84,64, квітень - 184,20, червень 1990 - 44,64, жовтень - 47,98, січень 1991 - 25,67, квітень 1991 - 300,00, травень 1991 - 309,06, червень 1991 - 211,25, липень 1991 - 60,34, вересень 1991 - 262,54, жовтень 1991 - 115,39 (а.с. 79).

Таким чином, період роботи позивача з 05.07.1989 по 19.11.1991 у колгоспі "Жовтень" Машівського району на підставі договору №190 від 05.07.1989, та отримання ним за цей час заробітної плати підтверджено записами в трудовій книжці та архівної довідкої КЗ "Машівський трудовий архів" Машівської селищної ради Полтавської області від 08.10.2021 №186/01-11/1.

Вказані докази свідчать про факт перебування позивача в трудових відносинах з колгоспом "Жовтень" Андріївської сільської ради Машівського району Полтавської області.

Доказів зворотнього відповідачем під час розгляду справи ні в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції не надано.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення відповідача про відмову в призначенні позивачу пенсії необґрунтоване та правомірно скасовано, а також з обраним судом способом захисту прав позивача.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.10.2022 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.10.2022 по справі № 440/8156/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді С.П. Жигилій Т.С. Перцова