Справа № 953/20404/21
Суддя: Колесник С. А.
Дата ухвалення: 2023-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 березня 2023 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Колесник С.А.,
при секретарі - Півоваровій Д.В.,
за участі позивача ОСОБА_1 ,
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати постанову від 17.10.2021 про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП та закрити провадження у справі.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 17.10.2021 інспектором УПП в Харківській області ДПП відносно нього було складено постанову про накладення адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 3 400,00 грн. З вказаною постановою позивач не погоджується з наступних підстав.
17.10.2021 він був зупинений співробітниками поліції, які йому не представилися, причину зупинки не зазначили. Постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП було винесено на місці зупинки транспортного засобу без розгляду справи. При яких обставинах була складена оскаржувана постанова і що саме зазначено у постанові, йому не відомо. Інспектор поліції не дав йому можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП у повному обсязі, проігнорував вимоги ч. 2 ст. 33 КУпАП. На його думку, своїми діями, співробітник поліції грубо порушив вимоги ст.ст. 278, 279 КУпАП.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2021 справу передано для розгляду судді Лях М.Ю.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Лях М.Ю. від 01.11.2021 відкрито провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Лях М.Ю. від 11.02.2022 позовну заяву було залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків (а.с. 30).
13.10.2022 на підставі протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями з підстав перебування судді Лях М.Ю. у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, зазначена цивільна справа розподілена в провадження судді Колесник С.А. (а.с. 31-32).
Ухвалою суду від 21.10.2022 справу прийнято до розгляду та продовжено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 33).
12.12.2022 ОСОБА_1 на виконання ухвали суду від 11.02.2022 було подано позовну заяву, де позивач зазначив, що недолік зазначений в ухвалі усунути не представляється можливим, оскільки самої копії постанови йому не вручалося, а тому просив витребувати з УПП в Харківській області постанову про накладення на нього адміністративного стягнення 17.10.2021.
13.12.2022 позивач подав до суду копію квитанції про сплату судового збору у розмірі 454,00 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.
Ухвалою суду від 16.12.2022 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с. 47).
16.01.2023 до суду від представника Управління патрульної поліції в Харківській області ДПП Іващенко О. надійшов Відзив на позовну заяву (а.с. 53-57), у якому представник відповідача просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, з наступних підстав.
17.10.2021 об 11 год. 36 хв. в місті Харкові по шосе Мереф`янське, поблизу будинку 23, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Renault Master, реєстраційні номери НОМЕР_1 , з пневмонагнітачем ВМS Alpha Z3, реєстраційні номери НОМЕР_2 , не маючи при цьому права керування категорії ВЕ, а саме керував транспортним засобом з причепом, повна маса якого перевищує 750 кілограмів, порушивши вимоги пункту 2.1 а) Правил дорожнього руху, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001. Позивачеві в повному обсязі роз`яснені його права, передбачені статтею 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП. Під час встановлення всіх обставин вищевказаної події, було з`ясовано, що Позивач не має права керування транспортними засобами категорії ВЕ, що є порушенням п. 2.1 а) ПДР України. За результатом розгляду справи, згідно з вимогами ст.ст.251, 252, 268, 278, 279, 280 КУпАП, поліцейським встановлений факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 126 КУпАП, тому була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 4914599. При винесенні даної постанови, поліцейський керувався положеннями ПДР та КУпАП, в постанові чітко описане правопорушення, яке було скоєне водієм, а тому він діяв в межах своїх повноважень і не порушував норм матеріального та процесуального права.
Окрім цього, представник відповідача вказує, що відповідно до інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції» було сформовано витяг, аналізуючи який можна прийти до висновку, що на момент винесення оскаржуваної постанови, 17.10.2021 позивач мав право керування тільки транспортними засобами категорії В.
Представник відповідача зазначає, що оскаржувана постанова винесена відповідно до КУпАП, а розгляд справи відбувся з дотриманням процедури визначеної цим же кодексом. Під час розгляду справи інспектор з`ясував, що позивач вчинив адміністративне правопорушення, дослідив матеріали, які підтверджують винність останнього у вчиненні правопорушенні, а також з`ясував всі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи.
Також зазначив, що саме стаття 286 КАС визначає особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності. Такий наслідок, як визнання дій неправомірними вказана стаття не передбачає, тому вимога позивача про визнання дій інспектора неправомірними є необґрунтованою і безпідставною.
У зв`язку з вищевказаним, вважає, що позовна заява ОСОБА_1 щодо скасування постанови не підлягає задоволенню, оскільки постанова серії ЕАО № 4914599 винесена у відповідності до норм чинного законодавства.
24.01.2023 позивач подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву (а.с. 73-76), у якій посилаючись на ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», ч. 3 ст. 258, ст.ст. 276, 283 КУпАП,зазначив, що з запереченнями представника відповідача не погоджується оскільки відповідно до примітки до статті 126 КУпАП, відповідно положення частин першої та другої статті 126 КпАП України не застосовуються до осіб, які у встановленому порядку навчаються водінню транспортного засобу.
Так, позивач зазначив, що у період з 27.09.2021 до 08.11.2021 пройшов 57-годинну підготовку для отримання права на керування транспортними засобами категорії ВЕ та склав позитивно випускні іспити. Тобто, 17 жовтня 2021 року він знаходився на навчанні водінню транспортного засобу і дія ч. 2 ст. 126 КУпАП до нього не застосовується.
15.02.2023 до суду від представника відповідача надійшли заперечення на позовну заяву, у яких представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, вказавши наступне.
Щодо «місця вчинення правопорушення» зазначив, що відповідно до статті 147 Конституції України, Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених цією Конституцією випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження і відповідно до цієї Конституції.
28.05.2015 Конституційний Суд України офіційно оприлюднив прийняте 26 травня Рішення у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення. (далі - Кодекс).
Уповноважений Верховної Ради України з прав людини звернувся до Конституційного Суду України з клопотанням в аспекті того, чи можна словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься у вище зазначеному положенні, розуміти як таке, що дозволяє здійснювати розгляд справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення одразу після складення протоколу про таке правопорушення.
У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.
Отже, складання протоколу про адміністративні правопорушення та розгляд уповноваженим органом справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження.
У статті 258 Кодексу зазначені випадки, коли протокол про вчинення адміністративних правопорушень не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення за умови, що особа не оспорює допущене нею порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у законі мінімуму. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом. Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.
Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Проаналізувавши дане рішення Конституційного Суду України, можна прийти до висновку, що спрощений порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення може бути проведений безпосередньо «на місці вчинення правопорушення».
Твердження Позивача про те, що справа про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі розглядається лише за адресою управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції не є вірним, адже юрисдикція УПП в Харківській області ДПП поширюється на всю територію міста Харків та міжнародні автошляхи державного значення, що пролягають в Харківській області.
Щодо осіб, які навчаються водінню транспортного засобу вказав, зокрема, що одним із аргументів щодо своєї невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення Позивач наводить примітку до статті 126 Кодексу, яка викладена наступним чином: «Положення частин першої та другої цієї статті не застосовуються до осіб, які у встановленому порядку навчаються водінню транспортного засобу.»
Так, пунктом 24.5. Правил дорожнього руху України, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі - ПДР України) встановлено, що навчальна їзда на дорогах дозволяється тільки в присутності спеціаліста з підготовки водіїв і за достатніх початкових навичок водіння у того, хто навчається.
Пунктом 24.8. ПДР України закріплено, що транспортні засоби (за винятком мотоциклів, мопедів та квадроциклів), на яких проводиться навчання, повинні мати розпізнавальні знаки "Учбовий транспортний засіб" відповідно до вимог підпункту "к" пункту 30.3 цих ПДР України.
У тексті позовної заяви та відповіді на відзив позивач жодного разу не вказав про наявність на транспортному засобу під його керуванням розпізнавального знаку "Учбовий транспортний засіб". Крім того, не можна встановити, що позивач здійснював навчальну їзду в присутності спеціаліста з підготовки водіїв, оскільки позивач вказує, що він керував транспортним засобом, не вказуючи кого-небудь ще.
Підготовка, перепідготовка і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, що експлуатуються на вулично-дорожній мережі загального користування, проводяться акредитованим у визначеному законодавством порядку закладом, що зареєстрований в територіальному сервісному центрі МВС за його місцезнаходженням (пункт 3 Порядку підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 487).
Враховуючи викладене, позивач не був особою, яка у встановленому порядку навчалась водінню транспортного засобу і відповідно на неї не можна розповсюджувати дію примітки до статті 126 КУпАП, що як наслідок не звільняє останнього від адміністративної відповідальності, оскільки він здійснював керування транспортним засобом, але не мав права керування ним. Посилання позивача, що ним було здано теоретичну частину іспиту, а тому мав право на його керування спростовуються вище наведеними нормами.
Отже, на думку відповідача, вся аргументація позивача направлена не на відновлення справедливості та верховенства права, а на уникнення та звільнення від адміністративної відповідальності.
У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи (а.с. 97).
Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень ст. 268 КАС України, не перешкоджає розгляду справи.
Суд, вислухавши доводи позивача, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті на предмет їх належності, допустимості, достовірності у їх сукупності, приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 17.10.2021 о 11:47 год. за адресою: м. Харків, шосе Мереф`янське, буд. 23, інспектором 1 батальйону 2 роти старшим лейтенантом поліції Приходько В.В. відносно позивача була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, серія ЕАО № 4914599 від 17.10.2021 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 3 400,00 грн.
У зазначеній постанові вказано, що 17.10.2021 о 11:36 год. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Renault Master д/н. НОМЕР_1 з пневмонагнітачем BMS ALPHA Z23, д/н. НОМЕР_2 не маючи права керування відповідним транспортним засобом, а саме без необхідної категорії ВЕ, чим порушив п. 2.1.а ПДР керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом. У зв`язку з вищезазначеним, водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400,00 грн. (а.с. 12).
Відповідно до п. 2.1.а ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями), водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог та заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху (ПДР), затверджені постановою КМ України від 10 жовтня 2001 року № 1306.
В пункті 1.3 Правил дорожнього руху України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно із ч. 2 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом - тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Положеннями КУпАП визначено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Відповідно до частини першої статті 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.
Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
Відповідно до ч. 4 Розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Згідно ч.ч. 1, 2 розділу ІV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП.
Відповідно до 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Змістом вказаної статті визначено, які відомості мають міститися у постанові.
У відповідності до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
З урахуванням роз`яснення п.п. 4,7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1988 року «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення» суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачено адміністративну відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку та обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, строк оскарження постанови якщо оскаржувалася до вищестоящого органу обчисляється з наступного дня після прийняття цим органом рішення за скаргою.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі порушення Правил дорожнього руху.
Згідно з пп. «а» п. 2.4 ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
Виходячи з наведених вище правових норм, право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.
З аналізу наведеного слідує, що відповідальність за частиною 2 статті 126 КУпАП настає у разі керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Отже, посилання позивача на безпідставність зупинки транспортного засобу під його керуванням не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.
Щодо доводів позивача про те, що розгляд справи про порушення ПДР може відбуватися лише в будівлі відповідного управління патрульної поліції, а не на місці зупинки транспортного засобу, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 2.4. Рішення Конституційного суду України від 26 травня 2015 року у справі № 1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП, аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв`язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення", які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення "за місцем його вчинення", застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.
Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення "за місцем його вчинення", яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до примітки до статті 126 КУпАП положення частин першої та другої цієї статті не застосовуються до осіб, які у встановленому порядку навчаються водінню транспортного засобу.
Порядок навчання водінню транспортним засобом передбачений Правилами дорожнього руху України.
Так, пунктом 24.5. Правил встановлено, що навчальна їзда на дорогах дозволяється тільки в присутності спеціаліста з підготовки водіїв і за достатніх початкових навичок водіння у того, хто навчається.
Пунктом 24.8. Правил закріплено, що транспортні засоби (за винятком мотоциклів, мопедів та квадроциклів), на яких проводиться навчання, повинні мати розпізнавальні знаки «Учбовий транспортний засіб» відповідно до вимог підпункту «к» пункту 30.3 цих Правил.
Позивачем не надано до суду доказів того, що транспортний засіб, яким керував позивач мав розпізнавальний знак «Учбовий транспортний засіб».
Крім того, позивачем не доведено, що він здійснював саме навчальну їзду в присутності спеціаліста з підготовки водіїв, який має навички навчання і є відповідним спеціалістом.
Варто вказати на те, що підготовка, перепідготовка і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, що експлуатуються на вулично-дорожній мережі загального користування, проводяться акредитованим у визначеному законодавством порядку закладом, що зареєстрований в територіальному сервісному центрі МВС за його місцезнаходженням (пункт 3 Порядку підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 487).
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що до позивача не можна розповсюджувати дію примітки до статті 126 КУпАП, що, як наслідок, не звільняє останнього від адміністративної відповідальності, оскільки він здійснював керування транспортним засобом, але не мав права керування ним.
Також суд вважає, що відповідач при винесенні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача правильно встановив наявність в діях останнього складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, а винесена постанова серії ЕАО № 4914599 від 17.10.2021 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності повністю відповідає нормам КУпАП та не підлягає скасуванню.
Будь-які належні і допустимі докази, які б спростовували правильність встановлених обставин позивачем надано не було, окрім свідоцтва про закінчення закладу з підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв серії та посвідчення водія категорії ВЕ, виданого 30.11.2021.
Позивачем також не надано належних та допустимих доказів з приводу порушень інспектором поліції прав позивача під час складання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, а також її вручення.
Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що вчинення позивачем порушення підтверджено належними і допустимими доказами, а постанова серії ЕАО № 4914599 від 17.10.2021 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 3 400,00 грн. винесена відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені КУпАП, обґрунтовано, тобто, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), а тому скасуванню не підлягає.
Згідно зі ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, в силу ст. 139 КАС України та з огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, суд не вбачає підстав для відшкодування понесених позивачем судових витрат.
Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 77, 205, 229, 241-246, 255, 257, 263, 295, 382 КАС України, суд, -
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя С.А. Колесник