Справа № 160/4692/23
Суддя: Савченко Артур Владиславович
Дата ухвалення: 2023-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
15 березня 2023 р.Справа №160/4692/23
Дніпропетровський окружний адміністративним суд у складі: головуючого - судді Савченка А.В. розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
13 березня 2023 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка виразилась у не вирішенні його заяви про відстрочку від 07.03.2023 р.;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 прийняти у передбаченому законодавством порядку рішення за його заявою про відстрочку від 07.03.2023 р, яким його заяву задовольнити та надати йому відстрочку від призову під час мобілізації;
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 по його призову на військову службу під час мобілізації (які виразились у врученні йому 07.03.2023 р повістки, згідно якої він повинен 13.03.2023 р. (23.03.2023 р.) з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_1 з особистими документами, засобами гігієни та продуктами харчування);
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 утриматися від вчинення дій по його призову на військову службу під час мобілізації на весь період існування щодо нього обставин, передбачених п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - наявності у нього дружини, яка є інвалідом.
Разом з позовом, позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій він просить заборонити ІНФОРМАЦІЯ_1 вчиняти дії по його призову на військову службу під час мобілізації.
В обґрунтування заяви зазначено, що згідно п.11 ч.1 ст.23 закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» він має право на відстрочку та не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, оскільки він має дружину, яка є інвалідом 3 групи за загальним захворюванням. Таким чином, є очевидними ознаки протиправності вищевказаних дій та бездіяльності відповідача та порушення його прав, свобод та інтересів вищевказаними діями та бездіяльністю відповідача. Вказує, якщо його відправлять з ІНФОРМАЦІЯ_1 до військової частини, то він з цього дня буде вже військовослужбовцем. І з цього часу суд вже не може задовольнити його позов та зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 утриматися від вчинення дій по його призову на військову службу під час мобілізації на весь період існування щодо нього обставин, передбачених п.11 ч.1 ст.23 закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - наявності у нього дружини, яка є інвалідом, оскільки він вже буде призваний на військову службу, буде її проходити та буде військовослужбовцем. Таким чином, в разі задоволення позову, особливо в частині зобов`язання відповідача утриматися від вчинення дій по його призову на військову службу під час мобілізації виконати буде неможливо. Крім того, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення його порушених прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду.
Отже, заявник фактично посилається на наявність підстав для забезпечення позову, передбачених пп.1, 2 ч.2 ст.150 КАС України.
Дослідивши подану позивачем заяву та доводи, наведені в ній, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Згідно з пп.1, 2 ч.2 чт.150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Відповідно до ч.1, ст.151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Згідно з ч.1 ст.154 КАС України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Аналіз вказаних норм дозволяє зробити висновок, що заходи забезпечення позову повинні бути нерозривно пов`язані з предметом позову і правами, про судовий захист яких іде мова, а заява, подана в порядку вказаних статей КАС України, повинна містити належні обґрунтування необхідності застосування таких процесуальних повноважень з поданням на їх підтвердження належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів.
Заходи забезпечення позову застосовуються задля гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача. Водночас для виконання таких заходів потрібно додержуватися щонайменше однієї з умов, визначених у частині другій статті 150 КАС України.
Як наслідок, забезпечується можливість виконання судового рішення на підставі принципу обов`язковості судових рішень, регламентованого в статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі Конвенція), пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 13 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів", пункті 5 частини третьої статті КАС України, рішеннях Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справах "Рябих проти Росії" (§§ 51, 52), "Горнсбі проти Греції" (§ 40).
Згідно з Рекомендацією N R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.
За правовою позицією, викладеною у Рішенні Конституційного Суду України від 31 травня 2011 року №4-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв`язку зі статтями 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України, з метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут "забезпечення позову" (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини).
Слід зазначити, що інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
За своєю юридичною природою інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту.
При цьому, заходи забезпечення позову повинні бути співмірними та адекватними заявленим позовним вимогам.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Тобто, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Як вбачається з матеріалів, доданих до заяви про забезпечення позову, 07.03.2023 р. ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_3 , яка є інвалідом 3 групи за загальним захворюванням.
Цього ж дня, 07.03.2023 р. ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною із заявою про надання йому відстрочки від призову як особі, що має дружину із числа осіб з інвалідністю.
Даних про вирішення відповідачем питання про відстрочку від призову ОСОБА_1 матеріали справи не містять.
Також встановлено, що позивачу було вручено повістку, з якої вбачається, що йому наказано з`явитися 23.03.2023 р. о 09:00 год. за адресою АДРЕСА_1 та мати при собі документи і речі, вказані на звороті повістки.
За встановлених обставин, суд вважає необхідним забезпечити позов, оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Так, предметом позову у цій справі є зобов`язання відповідача розглянути заяву про відстрочку та надати ОСОБА_1 відстрочку від призову під час мобілізації; зобов`язання відповідача утриматися від вчинення дій по призову ОСОБА_1 на військову службу.
Згідно з абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яка регламентує питання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю.
Відповідно до ч.9 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, зокрема, що військовослужбовці - особи, які проходять військову службу.
Згідно з п.4 ч.1 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
З аналізу вище зазначених норм, вбачається, що військовозобов`язані, які були призвані на військову службу під час мобілізації, в особливий період, набувають нового юридичного статусу - військовослужбовці.
При цьому особа, яка має право на відстрочку, не повинна підлягати призову на військову службу під час мобілізації.
Таким чином, суд доходить висновку, що якщо позивача буде призвано на військову службу під час мобілізації, в особливий період, він набуде нового юридичного статусу військовослужбовця, що унеможливить реалізацію права на відстрочку, а також унеможливить виконання рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача, оскільки надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації особі, яка вже є військовослужбовцем, є неможливим.
Отже, наявна підстава для забезпечення позову, яка передбачена п.1 ч.2 чт.150 КАС України.
При цьому, суд вважає, що підстава для забезпечення позову, яка передбачена п.2 ч.2 чт.150 КАС України у цьому випадку відсутня. Так, очевидна протиправність дій відповідача має вказувати на такі обставини, що не потребують детального з`ясування чи додаткового доказування (прийнято неповноважним органом, з перевищенням наданих повноважень тощо). Позивач посилається на очевидність ознак протиправності відповідача, тобто на обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, та наявність яких має встановлюватися судом під час розгляду адміністративної справи, та ухвалення рішення по суті заявлених позовних вимог, тому таке обґрунтування вимог заяви є безпідставним.
У заяві про забезпечення позову заявник просить заборонити ІНФОРМАЦІЯ_1 вчиняти дії по його призову на військову службу під час мобілізації, однак не зазначає строк, на який відповідачу необхідно утриматися від вчинення таких дій.
Отже, суд вважає за необхідне задовольнити заяву позивача частково та заборонити ІНФОРМАЦІЯ_1 вчиняти дії по його призову на військову службу під час мобілізації до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.
Суд вважає вказаний спосіб забезпечення позову таким, що відповідає критерію співмірності, оскільки відсутні такі негативні наслідки від його вжиття, які б переважали ті негативні наслідки, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, а саме неможливість позивача реалізувати право на відстрочку від призову та вірогідна неможливість виконати судове рішення.
Також суд вважає обраний позивачем спосіб забезпечення позову таким, що відповідає критерію адекватності оскільки він відповідає вимогам, на забезпечення яких він вживається. Так, на думку суду, лише тимчасова заборона відповідачу вчиняти дії по призову ОСОБА_1 на військову службу може гарантувати можливість виконання судового рішення у майбутньому, у випадку задоволення позову.
Суд звертає увагу, що забезпечення позову не є вирішенням спору по суті, суд при розгляді цієї заяви про забезпечення позову не повинен та не робить висновків щодо того, чи має ОСОБА_1 право на відстрочку. Вжиті заходи забезпечення позову є тимчасовими, діють до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі, або їх скасування, та є необхідними для запобігання негативних наслідків для позивача до ухвалення судового рішення у цій справі, які можуть в подальшому унеможливити виконання рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.
Таким чином, забезпечення позову відповідає предмету адміністративного позову та водночас вжиття такого заходу не зумовлює фактичного вирішення спору, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті, тому обраний заявником спосіб забезпечення позову відповідає вимогам статті 150 КАС України.
Керуючись статтями 44, 72-77, 150-154, 246, 248, 294, 295, 297 КАС України, суд, -
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №160/4692/23 задовольнити частково.
Заборонити ІНФОРМАЦІЯ_1 вчиняти дії по призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації до набрання законної сили судовим рішенням у справі №160/4692/23.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 ).
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).
Копію ухвали про забезпечення позову негайно надіслати до ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 .
Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя А.В. Савченко