Справа № 420/6032/22
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2023-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/6032/22

Категорія:112010200 Головуючий в 1 інстанції: Свида Л.І.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту: 09.12.2022 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУПФ України в Одеській області) про:

- визнання протиправною бездіяльності ГУПФ України в Одеській області щодо не поновлення позивачу виплати пенсії, визнання протиправним та дискримінаційним та скасування рішення про відмову у поновленні пенсії позивачу, викладене у листі відповідача від 31 січня 2022 року №1500-0307-8/13933;

- визнання протиправними та дискримінаційними дій ГУПФ України в Одеській області щодо відмови поновити виплати пенсії позивачу;

- зобов`язання ГУПФ України в Одеській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 лютого 2017 року на вказаний ним банківський рахунок, з нарахуванням індексації та компенсації втрати частини доходів відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", надбавок та доплат, як не працюючому пенсіонеру, дитині війни та виплачувати на визначений пенсіонером банківський рахунок;

- стягнення з відповідача коштів в сумі 100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому протиправними дискримінаційними рішеннями, дією та бездіяльністю, в результаті яких відповідач відмовив у поновленні пенсії позивачу.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що він проживав у м. Одесі та отримував пенсію за віком та надалі виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю, у зв`язку із чим його знято з обліку та виплату пенсії припинено. 17 січня 2021 року представник позивача звернувся до відповідача із заявою щодо поновлення виплати пенсії з 01 грудня 2017 року. Проте листом ГУПФ України в Одеській області позивачу відмовлено в поновленні виплати пенсії за заявою позивача, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що законодавством не передбачено прийняття органами Пенсійного фонду України заяви про поновлення виплати пенсії, надісланої поштою громадянином України або представником, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Оскільки позивач звернувся до ГУПФ України в Одеській області з порушенням порядку звернення, така заява була розглянута відповідачем в порядку Закону України "Про звернення громадян".

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до ГУПФ України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не поновлення позивачу виплати пенсії, визнання протиправним та дискримінаційним та скасування рішення про відмову у поновленні пенсії позивачу, викладене у листі відповідача від 31 січня 2022 року №1500-0307-8/13933, визнання протиправними та дискримінаційними дій відповідача щодо відмови поновити виплату пенсії позивачу, зобов`язання відповідача поновити виплату пенсії позивачу з 01 лютого 2017 року на вказаний ним банківський рахунок, з нарахуванням індексації та компенсації втрати частини доходів відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", надбавок та доплат, як не працюючому пенсіонеру, дитині війни та виплачувати на визначений пенсіонером банківський рахунок, стягнення з відповідача коштів в сумі 100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому протиправними дискримінаційними рішеннями, дією та бездіяльністю, в результаті яких відповідач відмовив у поновленні пенсії позивачу задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ГУПФ в Одеській області щодо неприйняття рішення за результатом розгляду заяви про поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 від 24 жовтня 2021 року.

Зобов`язано ГУПФ України в Одеській області розглянути у встановленому законодавством порядку по суті заяву про поновлення виплати та перерахунок пенсії ОСОБА_1 від 24 жовтня 2021 року з урахуванням висновків суду.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ГУПФ України в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн.

В апеляційній скарзі ГУПФ України в Одеській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги:

- виїжджаючи за межі України на постійне місце проживання до іншої країни та звертаючись до відповідного органу Пенсійного фонду з заявою про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання до країни Ізраїль ОСОБА_1 був ознайомлений зі своїми правами та про припинення виплати пенсії після одноразово її отримання за шість місяців наперед. У 2017 році заяв від позивача щодо незгоди з діючими на той час нормами пенсійного законодавства на адресу ГУПФ України в Одеській області не надходило, тобто 5 років з моменту припинення виплати пенсії особа мала змогу потурбуватися про своє ніби-то порушене право на поновлення виплати пенсії;

- розглядаючи даний спір, суду необхідно врахувати, той факт, що позивачем та його представником не були подані усі документи, необхідні для правильного розрахунку розміру пенсії, як того вимагає Порядок №22-1. Відмова ГУПФ України в Одеській області у поновленні пенсії ОСОБА_1 не є звуженням обсягу вже набутих прав та/або позбавленням права на соціальний захист, а лише є роз`ясненням норм законодавства за якими особа набуває право на звернення до органів Пенсійного фонду з відповідними заявами;

- оскільки питання про поновлення пенсії навіть не розглядалося, нарахування пенсії не відбулось, то, відповідно до чинного законодавства України, підстави для виплати компенсації у ГУПФ України в Одеській області відсутні.

Відзиву на апеляційну скаргу на адресу суду апеляційної інстанції не надходило.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2022 року іншими учасниками справи не оскаржено.

Таким чином, відповідно до правил ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тобто, в частині задоволених позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУПФ України в Одеській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:

ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 .

По досягненні пенсійного віку та наявності необхідного страхового стажу позивачу була призначена пенсія за віком, яка виплачувалася йому до виїзду за кордон.

ОСОБА_1 виїхав за кордон на постійне місце проживання до Ізраїлю, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль.

З моменту виїзду за кордон виплату пенсії позивачу припинено.

Представником позивача за нотаріально посвідченою довіреністю 24 грудня 2021 року подано до ГУПФ України в Одеській області заяву про поновлення виплати раніше призначеної пенсії за віком.

Листом №1500-0307-8/13933 від 31 січня 2022 року ГУПФ України в Одесі області представнику позивача повідомлено, що відповідно до п.1 ст. 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на пенсію мають громадяни України, які згідно із цим Законом досягли пенсійного віку, або яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення". Виплата пенсій громадянам України, які проживають за її межами відповідно до п.2 ст. 49 Закону припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України. Відповідно до пп.1.1 п.1 Постанови правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Порядок №22-1) заява про поновлення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України особисто. Підстав для поновлення пенсії за віком згідно заяви від 24 жовтня 2021 року не має, що і стало підставою для звернення до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач по суті заяву про поновлення пенсії ОСОБА_1 не розглянув, а лише направив на адресу представника позивача листа з приводу того, що законодавством передбачено подання заяви про поновлення виплати пенсії особисто.

Таким чином, ГУПФ України в Одеській області не вчинено дій, передбачених Порядком №22-1 щодо розгляду заяви про поновлення пенсії позивача, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов висновку про допущення протиправної бездіяльності відповідачем щодо неприйняття рішення за результатом розгляду заяви від 24 жовтня 2021 року про поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 .

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ч.2 ст. 19, ст. 46 Конституції України ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ч.2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"п.2 ч.1 ст. 49, ст. 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV, абз.1 п.1.5 розділу I, п.п.4.1, 4.3 розділу IV Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, кожний громадянин України має право на вибір місця проживання. При цьому обсяг конституційних прав не може бути обмежено.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст. 49 та у другому реченні ст. 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV (далі Закон №1058-IV) у редакції, чинній до 07 жовтня 2009 року, було передбачено припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов`язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України.

Рішенням від 07 жовтня 2009 року у справі №25-рп/2009 Конституційний Суд України визнав зазначені положення Закону №1058-IV такими, що не відповідають Конституції України.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що оспорюваними нормами Закону №1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Відповідно ч.2 ст. 49 Закону №1058-IV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

На виконання зазначеного рішення Конституціного Суду пенсійні виплати підлягають поновленню з дня ухвалення цього рішенням, а саме 07 жовтня 2009 року. Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково визначив дату, з якої можуть бути поновлені права позивача, як дату його звернення із відповідною заявою.

Відповідно до положень ч.2 ст. 49 Закону №1058-IV передбачено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому ч.3 ст. 35 та ст. 46 цього Закону.

Згідно з положеннями абз.1 п.1.5 розділу I Порядку №22-1, заяви про поновлення виплати пенсії, подаються пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України.

Таким чином, вищевказаними положеннями було визначено виключний перелік осіб, які мають право подати заяву про поновлення виплати пенсії, а саме пенсіонер особисто або його законний представник.

Пунктом 4.1 розділу IV Порядку №22-1 також було визначено, що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про поновлення виплати раніше призначеної пенсії, при зверненні особи з відповідною заявою.

Відповідно до положень п.4.3 розділу IV Порядку №22-1, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абз.2 пп.3 п.4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення, зокрема, щодо поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу начальника управління щодо розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління.

Водночас, колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що за результатом розгляду заяви позивача про поновлення пенсії за віком з 01 грудня 2017 року, поданої його представником за довіреністю 24 грудня 2021 року, відповідачем складено лише лист №1500-0307-8/13933 від 31 січня 2022 року, зі місту якого вбачається, що питання про поновлення пенсії позивачу, шляхом прийняття остаточного рішення, може бути розглянуто в майбутньому.

З цих підстав, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що лист відповідача №1500-0307-8/13933 від 31 січня 2022 року, не є рішенням, яке мав прийняти відповідач згідно приписів ч.2 ст. 49 Закону №1058-IV та Порядку №22-1. Таким чином, відповідач не прийняв відповідного рішення про поновлення/відмову у поновленні пенсії, чим порушив права та законні інтереси позивача.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18 червня 2020 року у справі №265/4170/17, у постанові від 30 вересня 2021 року у справі №200/10179/19-а.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 14 березня 2023 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.