Справа № 320/11373/22
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2023-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Черпіцької Л.Т., суддів: Глущенко Я.Б., Пилипенко О.Є., за участю секретаря: Висоцького А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від "12" грудня 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області про визнання протиправною бездіяльність,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність старшого державного виконавця Швед Р.М. з приводу не визначення розміру заборгованості зі сплати аліментів з інформацією про розмір всіх доходів (усіх ознак доходу) боржника за 2019-2022 роки за даними Державної фіскальної служби України та даними Пенсійного фонду України;

- зобов`язати старшого державного виконавця Швед Р.М. провести розрахунок заборгованості зі сплати аліментів з інформацією про розмір всіх доходів (усіх ознак доходу) боржника за 2019-2022 роки за даними Державної фіскальної служби України, даними Пенсійного фонду України, Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12" грудня 2022 р. відмовлено у відкритті провадження у цій справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України (позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства).

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач не погоджується із діями державного виконавця щодо складання довідки-розрахунку заборгованості по аліментах за період з 13.10.2021 по 30.09.2022 від 17.10.2022 №78419, які вчиненні ним у рамках виконавчого провадження №69964589 з примусового виконання судового наказу №755/17124/21, який виданий Дніпровським районним судом м. Києва 16.09.2022 та ухвалений за правилами Цивільного процесуального кодексу України, то дана справа підлягає розгляду за правилами ЦПК України.

Позивач не погоджуючись із судовим рішенням, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та повернути справу для продовження розгляду.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник, посилаючись на правові висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, в постанові від 30 листопада 2022 року у справі №640/14282/19, зазначає, що імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону № 1404-УІІІ закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. При цьому, до юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби.

Також скаржник вказує, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали порушив правила предметної юрисдикції адміністративних судів, зазначивши, що розгляд позивних вимог повинен здійснюватися Дніпровським районним судом м. Києва, оскільки заявлені позовні вимоги не відносяться до предметної підсудності місцевого загального суду як адміністративного суду.

Крім того, на думку скаржника, суд першої інстанції безпідставно врахував правові висновки Великої палати Верховного Суду, викладені в постанові від 22.01.202р. у справі № 320/247/19, адже такі висновки стосуються позовів у кримінальному провадженні.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.

У судове засідання з апеляційного розгляду справи учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не прибули, а тому відповідно до частини четвертої статті 229, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний суд ухвалив здійснити розгляд справи за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам процесуального закону оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає, а викладені у апеляційній скарзі мотиви скаржника є не прийнятними, з огляду на наступне.

За змістом частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Поряд з цим, згідно з частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами частини 1 статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Тобто, критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Частиною 1 статті 287 КАС України встановлено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, припис вказаної статті КАС України застосовується лише у випадку, якщо інший нормативно-правовий акт не визначає інший порядок оскарження дій і бездіяльності державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби.

Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 2 Закону № 1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких засад, як забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина 1статті 74 Закону № 1404-VIII).

За приписами статті 383 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (частина 2 статті 384 ЦПК України).

Отже, зазначеними нормами передбачена можливість оскарження боржником або стягувачем дій державного виконавця до того суду, який видав виконавчий документ на виконання свого рішення, зокрема ухваленого в порядку цивільного судочинства. Така скарга подається з метою судового контролю за виконанням судового рішення, ухваленого у відповідній справі.

Судом першої інстанції достовірно встановлено, що позивач не погоджується із діями головного державного виконавця Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Шведа Р.М. щодо складання довідки-розрахунку заборгованості по аліментах за період з 13.10.2021 по 30.09.2022 від 17.10.2022 №78419, які були вчинені в рамках примусового виконання судового наказу Дніпровського районного суду м. Києва від 06.12.2021 у справі №755/17124/21, ухваленого відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України.

Також матеріали справи свідчать, що 04.10.2022 головним державним виконавцем Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Шведом Р.М. відкрито виконавче провадження №69964589 з примусового виконання судового наказу №755/17124/21, який був виданий Дніпровським районним судом м. Києва 16.09.2022 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходів), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 жовтня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

У межах виконавчого провадження №69964589 головним державним виконавцем Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Шведом Р.М. складено довідку-розрахунок заборгованості по аліментах за період з 13.10.2021 по 30.09.2022, відповідно до якої загальна заборгованість по аліментах станом на 30.09.2022 становить 25365,32 грн.

Зі змісту довідки-розрахунку заборгованості по аліментах за період з 13.10.2021 по 30.09.2022 від 17.10.2022 №78419 вбачається, що вона складена у межах примусового виконання судового наказу №755/17124/21, який був виданий Дніпровським районним судом м. Києва 16.09.2022 у порядку цивільного судочинства.

Отже, оскільки ОСОБА_1 є позивачем у цивільній справі та стягувачем у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва, то справа щодо оскарження нею протиправної бездіяльності старшого державного виконавця Шведа Р.М. з приводу не визначення розміру заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №69964589 з примусового виконання судового наказу №755/17124/21, який був виданий Дніпровським районним судом м. Києва 16.09.2022 у цивільній справі, підлягає розгляду в порядку ЦПК.

Аналіз наведених правових норм у сукупності з обставинами цієї справи дають підстави для висновку, що спір з приводу оскарження дій державного виконавця під час дії Закону № 1404-VIII про невжиття заходів з виконання виконавчого листа, виданого судом у цивільній справі, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 815/4232/17, від 22 квітня 2019 року у справі № 757/53656/17-а, у постановах Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/5597/19, від 22 грудня 2022 року у справі № 160/12964/21.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому висновки суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 170 КАС України, і її розгляд у порядку цивільного судочинства, є обґрунтованими.

Посилання скаржниці, зокрема, на постанову від 30 листопада 2022 року у справі №640/14282/19 Суд відхиляє, оскільки у справі № 640/14282/19 предметом оскарження була постанова державного виконавця про накладення штрафу, яка оскаржувалась в суді на підставі частини 2 статті 74 Закону № 1404-VIII, натомість у справі, яка розглядається, предметом позовних вимог є протиправна бездіяльність державного виконавця з виконання рішення суду у цивільній справі, що підпадає під визначення юрисдикції суду, передбаченої приписами частини 1 статті 74 Закону № 1404-VIII. Тобто, у справі № 640/14282/19 та у справі, яка розглядається, правовідносини не є подібними.

Доводи скаржниці про те, що суд першої інстанції порушив правила предметної юрисдикції адміністративних судів, зазначивши, що розгляд позивних вимог повинен здійснюватися Дніпровським районним судом м. Києва, тобто місцевим загальним судом як адміністративним судом, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд першої інстанції роз`яснив позивачу право звернутися до Дніпровського районного суду м. Києва з відповідним позовом саме у порядку цивільного судочинства, а не адміністративного.

Проаналізувавши інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Крім того, аналізуючи всі доводи учасників справи, апеляційний суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від "12" грудня 2022 р. - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-329 КАС України.

Головуючий суддя Судді:Л.Т. Черпіцька Я.Б. Глущенко О.Є. Пилипенко