Справа № 120/9056/22
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 березня 2023 р. Справа № 120/9056/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Поліщук І.М., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю дій відповідача щодо відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої п. 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Ухвалою від 08.11.2022 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив щодо задоволення даного позову. Зокрема зазначив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та з 18.05.2022 року отримує пенсію за віком. Вказав, що відповідно до даних трудової книжки НОМЕР_1 від 19.08.1980 року позивач був прийнятий на посаду райсудмедексперта з 01.08.1987 у Вінницький обласний відділ охорони здоров`я Бюро судово-медичної експертизи. Крім того, 25.01.1996 наказом №8 від 25.01.1996 йому було присвоєно 9 ранг державного службовця, з 28.03.2003 - 8 ранг, а з 29.08.2007 - 7 ранг. З огляду на зазначене, представник відповідача вказав, що для зарахування періодів трудової діяльності позивача з 25.01.1996 по 31.08.1996 та з 02.09.1996 по 07.04.2011 до страхового стажу, який визначає право на призначення пенсії за вислугу років, законні підстави відсутні.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію за віком.

05.07.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги, передбаченої п. 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Разом із тим, листом від 25.07.2022 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для виплати йому відповідної допомоги. Свою відмову відповідач мотивував тим, що відповідно до даних трудової книжки НОМЕР_1 від 19.08.1980 року позивач був прийнятий на посаду райсудмедексперта з 01.08.1987 у Вінницький обласний відділ охорони здоров`я Бюро судово-медичної експертизи. Крім того, 25.01.1996 наказом №8 від 25.01.1996 йому було присвоєно 9 ранг державного службовця, з 28.03.2003 - 8 ранг, а з 29.08.2007 - 7 ранг. З огляду на зазначене, відповідач вказав, що для зарахування періодів трудової діяльності з 25.01.1996 по 31.08.1996 та з 02.09.1996 по 07.04.2011 до страхового стажу, який визначає право на призначення пенсії за вислугу років, законні підстави відсутні.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Так, згідно з п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугою років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи від 25-30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

В даному випадку, заперечуючи проти задоволення вимог даного адміністративного позову, представник відповідача вказує на відсутність у позивача права на отримання десяти місячних пенсій, оскільки 25.01.1996 наказом №8 від 25.01.1996 йому було присвоєно 9 ранг державного службовця з 28.03.2003 - 8 ранг, а з 29.08.2007 - 7 ранг.

Надаючи оцінку даним твердженням представника відповідача, суд виходив із наступного.

Так, на виконання приписів пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1191 затверджено Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати (далі - Порядок №1191).

Пунктом 2 Порядку №1191 встановлено, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону №1788-XII, що передбачені зокрема, переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 №909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".

Пунктом 5 Порядку № 1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статті 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е-ж» статті 55 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року за № 909 було затверджений перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, зокрема в сфері охорони здоров`я (Розділ 2), зокрема в медико-соціальних експертних комісіях, бюро судово-медичної експертизи передбачені посади - лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).

З аналізу наведених норм законодавства можна зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" будь-якого іншого виду пенсії.

В даному ж випадку, обставини того, що позивач в спірні періоди з 25.01.1996 по 31.08.1996 працював на посаді завідувача відділом судово-медичної експертизи потерпілих, обвинувачених та інших осіб у Вінницького обласному бюро судово-медичної експертизи, з 02.09.1996 по 16.02.1998 - на посаді завідувача відділом обстеження потерпілих, обвинувачених та інших осіб, з 16.02.1998 по 01.01.1999, з 15.01.1999 по 17.12.1999, з 17.01.2000 по 07.04.2011 - на посаді завідувача відділом судово-медичної експертизи трупів, а також на посаді начальника бюро по експертній роботі в періоди з 01.01.1999 по 15.01.1999 та з 17.12.1999 по 17.01.2000, представником відповідача не заперечується.

Втім, останній зазначив, що 25.01.1996 наказом №8 від 25.01.1996 позивачу було присвоєно 9 ранг державного службовця, з 28.03.2003 - 8 ранг, а з 29.08.2007 - 7 ранг, що, на його думку, виключає можливість зарахування відповідних періодів до страхового стажу позивача, який визначає право на призначення пенсії за вислугу років, законні підстави відсутні.

Разом із тим, суд критично оцінює наведені вище посилання представника відповідача, адже вони жодним чином не спростовують факт роботи позивача в спірні періоди у закладах охорони та зайняття ним посад, на які поширюється дія постанови Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року за № 909, зокрема посади лікаря в бюро судово-медичної експертизи (незалежно від найменування посад).

Враховуючи наведене, відповідачем протиправно відмовлено позивачу у зарахуванні до його спеціального стажу, який дає право на пенсійне забезпечення відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" періодів його роботи у Вінницькому обласному бюро судово-медичної експертизи з 25.01.1996 по 31.08.1996 - на посаді завідувача відділом судово-медичної експертизи потерпілих, обвинувачених та інших осіб, з 02.09.1996 по 16.02.1998 - на посаді завідувача відділом обстеження потерпілих, обвинувачених та інших осіб, з 16.02.1998 по 01.01.1999, з 15.01.1999 по 17.12.1999, з 17.01.2000 по 07.04.2011 - на посаді завідувача відділом судово-медичної експертизи трупів, а також періодів роботи на посаді начальника бюро по експертній роботі з 01.01.1999 по 15.01.1999 та з 17.12.1999 по 17.01.2000.

Таким чином, заявлені позивачем вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Що ж до вимог позивача про зобов`язання відповідача зарахувати до його страхового стажу відповідні періоди роботи, як такого, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, та здійснити виплату грошової допомоги передбаченої пунктом 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", то суд зазначає наступне.

Так, суд звертає увагу на те, що право на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виникає за наявності трьох обов`язкових обставин, а саме:

1) наявність у особи необхідного спеціального стажу роботи, на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. е ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (в даному випадку 35 років);

2) вихід особи на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної або комунальної форми власності;

3) неотримання особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" будь-якого іншого виду пенсії.

В даному ж випадку, позивач просить суд зобов`язати відповідача зарахувати до його стажу, який дає право на пенсію за вислугу років періоди його роботи у Вінницькому обласному бюро судово-медичної експертизи з 25.01.1996 по 31.08.1996 - на посаді завідувача відділом судово-медичної експертизи потерпілих, обвинувачених та інших осіб, з 02.09.1996 по 16.02.1998 - на посаді завідувача відділом обстеження потерпілих, обвинувачених та інших осіб, з 16.02.1998 по 01.01.1999, з 15.01.1999 по 17.12.1999, з 17.01.2000 по 07.04.2011 - на посаді завідувача відділом судово-медичної експертизи трупів, а також на посаді начальника бюро по експертній роботі з 01.01.1999 по 15.01.1999 та з 17.12.1999 по 17.01.2000.

Таким чином, спірний період трудової діяльності позивача, відмова щодо зарахування якого є предметом оскарження у даній справі, становить 15 років 2 місяці 18 днів.

При цьому, існування будь-яких інших спірних періодів, які б не були зараховані до страхового стажу позивача, із наявних у справі матеріалів судом не встановлено.

Крім того, варто зазначити, що право на захист - це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: "Права і свободи людини і громадянина захищаються судом" (ст. 55 Конституції України).

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Із системного аналізу вказаних норм випливає, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В даному ж випадку, враховуючи усі наведені вище обставини, суд приходить до висновку, що оскаржувана у даній справі відмова відповідача у зарахуванні до страхового стажу позивача, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, періодів його роботи у Вінницького обласному бюро судово-медичної експертизи, не відповідає вимогам ст. 2 КАС України, адже прийнята відповідачем без врахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, а тому підлягає скасуванню.

Так, положеннями ч. 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

В даному ж випадку, враховуючи неможливість перевірки судом інформації про те, чи виконано позивачем усі визначені законом умови для виплати йому допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а також чи перевірялись органом Пенсійного фонду усі обставини наявності чи/або відсутності у позивача необхідного страхового стажу, суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача з урахуванням висновків суду.

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, враховуючи, що позов задоволено частково судові витрати, понесені позивачем у даній справі, підлягають відшкодуванню в сумі 661,60 грн., пропорційно розміру задоволених вимог за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови у зарахуванні до стажу ОСОБА_1 , який дає право на призначення пенсії за вислугу років, періодів його роботи у Вінницькому обласному бюро судово-медичної експертизи з 25.01.1996 по 31.08.1996 - на посаді завідувача відділом судово-медичної експертизи потерпілих, обвинувачених та інших осіб, з 02.09.1996 по 16.02.1998 - на посаді завідувача відділом обстеження потерпілих, обвинувачених та інших осіб, з 16.02.1998 по 01.01.1999, з 01.01.1999 по 15.01.1999 - на посаді начальника бюро по експертній роботі, з 15.01.1999 по 17.12.1999, 17.12.1999 по 17.01.2000 - на посаді начальника бюро по експертній роботі, з 17.01.2000 по 07.04.2011 - на посаді завідувача відділом судово-медичної експертизи трупів.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про отримання грошової допомоги в розмірі десяти пенсій за віком станом на день призначення пенсії відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти вимог даного позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 661 (шістсот шістдесят одну) гривню 60 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, );

Повний текст рішення складено 16.03.2023.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна