Справа № 600/4465/22-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2023-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 р. м. Чернівці Справа № 600/4465/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лелюка О.П., за участю: секретаря судового засідання Миронець Н.Я., представника позивача Станкевича В.В. та представника відповідача Ахтемійчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 19 вересня 2022 року №00000/3564/ж10/24-13-07-04/ НОМЕР_1 .

В обґрунтування позову зазначено про недопущення позивачем порушення податкового законодавства (проведення операції з продажу алкогольних напоїв без наявності діючої ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями на суму 557,00 грн), внаслідок чого прийнято оскаржуване рішення. Позивач зазначає, що вона з 08.10.2021 року (дати реєстрації РРО) до моменту отримання ліцензії не здійснювала реалізацію алкогольних напоїв. Вказує, що 19.10.2021 року позивач проводила попереднє програмування найменування товарів, їх цін в реєстраторі розрахункових операцій, заповнювала коди УКТ ЗЕД. Під час програмування товарів були допущені помилки, які відразу в межах кожного чеку РРО відкориговані на нульовий обіг.

Крім цього, в обґрунтування позову зазначено і про необґрунтоване застосування відповідачем штрафу у розмірі саме 34000,00 грн.

Ухвалою суду від 29 грудня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження; призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; встановлено строки для подання до суду заяв по суті справи.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначав про законність оскаржуваного рішення. При цьому відповідач у відзиві вказує, посилаючись на виписку з бази даних СОД РРО, що позивач 19.10.2021 року проводила операції з продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів на загальну суму 557 грн, при цьому без наявності ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, що було встановлено в ході проведення фактичної перевірки.

Також у відзиві вказано, що до позивача застосований мінімальний розмір штрафних санкцій, передбачених Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», у загальній сумі 34000,00 грн, з них 17000,00 грн за реалізацію алкогольних напоїв без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, та 17000,00 грн за реалізацію тютюнових виробів без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами.

Позивачем подано відповідь на відзив, доводи якої аналогічні доводам позовної заяви.

Відповідачем, у свою чергу, подано заперечення, у яких вказано про те, що посилання позивача, що під час програмування товарів були допущені помилки, які відразу в межах кожного чеку РРО були відкориговані на нульовий обіг, не відповідають фактичним обставинам справи. При цьому вказано, що жодного коригування сум в межах кожного чеку РРО позивачем не здійснювалось, а позивачем до перевірки не були надані акти про видачу коштів та про скасування помилково проведеної через РРО суми розрахунку, помилкової форми оплати.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові та відповіді на відзив. Натомість представник відповідача просив суд у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у поданих ним заявах по суті справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, яка здійснює свою підприємницьку діяльність у магазині за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі наказу Головного управління ДПС у Чернівецькій області від 29 серпня 2023 року №1097-п «Про проведення фактичної перевірки», направлень на перевірку від 29 серпня 2023 року №1733, №1734 податковим органом проведено фактичну перевірку суб`єкта господарювання ОСОБА_1 в магазині за вказаною адресою.

За результатом проведеної перевірки складено Акт (довідка) фактичної перевірки від 30 серпня 2022 року №2313/ж5/24-13-07-04/ НОМЕР_1 , у якому, зокрема, вказано, що ФОП ОСОБА_1 отримано ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями в магазині за адресою: АДРЕСА_1 : ліцензія на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями №2000267 терміном дії з 25.02.2020 по 25.02.2021 року (включно), ліцензія на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями №2102143 терміном дії з 24.10.2021 року по 24.10.2022 року (включно). Відповідно до бази даних ПК «Податковий блок» виявлено, що ФОП ОСОБА_1 в магазині за адресою: АДРЕСА_1 через РРО ф.н. проводила операції з продажу алкогольних напоїв без наявності діючої ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольним напоями на загальну суму 557,00 грн.

На підставі Акта (довідки) фактичної перевірки від 30 серпня 2022 року №2313/ж5/24-13-07-04/ НОМЕР_1 , Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області прийнято податкове повідомлення-рішення від 19 вересня 2022 року №00000/3564/ж10/24-13-07-04/ НОМЕР_1 , яким за порушення статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», на підставі пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України і згідно статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», застосовано до ФОП ОСОБА_1 штрафні санкції на суму 34000,00 грн.

Не погоджуючись з указаним рішенням, ФОП ОСОБА_1 звернулася до ДПС України зі скаргою, за результатом розгляду якої рішенням від 22 листопада 2022 року №15064/6/99-00-06-03-01-06 залишено скаргу без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 19 вересня 2022 року №00000/3564/ж10/24-13-07-04/ НОМЕР_1 без змін.

За таких обставин, позивач звернулася до адміністративного суду із цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального на території України визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (далі Закон №481/95-ВР в редакції на час виникнення спірних відносин).

Згідно положень статті 1 Закону №481/95-ВР:

алкогольні напої - продукти, одержані шляхом спиртового бродіння цукровмісних матеріалів або виготовлені на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 0,5 відсотка об`ємних одиниць, які зазначені у товарних позиціях 2203, 2204, 2205, 2206 (крім квасу "живого" бродіння), 2208 згідно з УКТ ЗЕД, а також з вмістом спирту етилового 8,5 відсотка об`ємних одиниць та більше, які зазначені у товарних позиціях 2103 90 30 00, 2106 90 згідно з УКТ ЗЕД;

тютюнові вироби - сигарети з фільтром або без фільтру, цигарки, сигари, сигарили, а також люльковий, нюхальний, смоктальний, жувальний тютюн, махорка та інші вироби з тютюну чи його замінників для куріння, нюхання, смоктання, жування чи нагрівання;

роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання (у тому числі іноземних суб`єктах господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) громадського харчування;

ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ, що засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Приписами статті 15 Закону №481/95-ВР встановлено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами, або рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) терміном на один рік.

Згідно абзацу 6 частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом), - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що суб`єкти господарювання маю право здійснювати роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами тільки у разі наявності у них відповідних ліценцій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами. У разі ж допущення вказаного порушення такі суб`єкти господарювання підлягають притягненню до фінансової відповідальності.

Водночас суд звертає увагу на те, що статтею 109 Податкового кодексу України передбачено, що податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Вчинення платниками податків, їх посадовими особами та посадовими особами контролюючих органів порушень законів з питань оподаткування та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно статті 110 Податкового кодексу України платники податків, податкові агенти та/або їх посадові особи несуть відповідальність у разі вчинення порушень, визначених законами з питань оподаткування та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до статті 111 Податкового кодексу України за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються такі види юридичної відповідальності: фінансова; адміністративна; кримінальна. Фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.

Наведені норми дають підстави для висновку, що за недотримання вказаних вище вимог податкового законодавства платники податків-суб`єкти господарювання притягуються контролюючим органом до фінансової відповідальності шляхом накладення штрафів. Уповноважений суб`єкт владних повноважень (у даному випадку Головне управління ДПС у Чернівецькій області), будучи органом, який притягує платника податків-суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності, зобов`язаний довести склад відповідного правопорушення в діях такого суб`єкта (у даному випадку ФОП ОСОБА_1 ).

Необхідною умовою для притягнення до юридичної відповідальності є встановлення складу правопорушення як сукупності об`єктивних та суб`єктивних ознак, що характеризують діяння як правопорушення.

Особливістю адміністративного судочинства, порівняно з іншими видами судочинства, є обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Однак в ході судового розгляду цієї справи Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області не доведено допущення позивачем податкового правопорушення, що згідно змісту Акту (довідки) фактичної перевірки від 30 серпня 2022 року №2313/ж5/24-13-07-04/ НОМЕР_1 виразилось у проведенні операції з продажу алкогольних напоїв без наявності діючої ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольним напоями на загальну суму 557,00 грн.

У ході судового розгляду відповідачем не надано належних та достовірних у розумінні статей 73 та 75 Кодексу адміністративного судочинства України доказів виявлення саме під час проведення 30 серпня 2022 року фактичної перевірки у позивача указаного вище порушення.

Водночас суд звертає увагу на те, що в Акті (довідці) фактичної перевірки від 30 серпня 2022 року №2313/ж5/24-13-07-04/ НОМЕР_1 зазначено про виявлення указаного порушення відповідно до бази даних ПК «Податковий блок».

При цьому у вказаному Акті не зазначено ні дати вчинення позивачем порушення, встановленого податковим органом, ні документів, на підставі яких податковим органом виявлено порушення, ні назви алкогольних напоїв, які, за твердженням відповідача, були продані позивачем без наявності діючої ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями.

Суд також звертає увагу на те, що у графі Акту (довідки) фактичної перевірки « 4.5. Додати до акта перевірки» не вказано про документи, на підставі яких, за твердженням податкового органу, позивачем допущено порушення у вигляді продажу алкогольних напоїв без наявності діючої ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольним напоями.

Водночас, як вбачається з наявних у справі матеріалів та визнавалось представниками сторін у судовому засіданні, вказані у графі « 4.5. Додати до акта перевірки»: фіскальний чек, «Х» звіт, додаток № 3 не стосуються порушення, за яке ОСОБА_1 притягнуто до фінансової відповідальності оскаржуваним у цій справі рішенням.

З наданого ж відповідачем відзиву та пояснень у судовому засіданні вбачається, що, притягуючи позивача оскаржуваним рішенням до фінансової відповідальності, податковий орган керувався виключно відомостями з інформаційно-аналітичної системи АІС «Податковий блок». Так, відповідачем указувалось, що на підставі бази даних СОД РРО виявлено, що позивач 19.10.2021 року проводила операції з продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів на загальну суму 557 грн, при цьому без наявності ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами. До заперечення ж відповідачем додані фіскальні чеки від 19.10.2021 року (РРО ФН , ФОП ОСОБА_1 , магазин за адресою: АДРЕСА_1 ), у яких вказано назви алкогольних та тютюнових виробів, проданих, згідно позиції відповідача, позивачем без відповідних ліцензій.

Поряд з цим суд звертає увагу на те, що згідно Акту фактичної перевірки від 30 серпня 2022 року №2313/ж5/24-13-07-04/ НОМЕР_1 , на підставі якого і прийнято оскаржуване рішення, при її проведенні указані вище чеки не брались до уваги контролюючим органом. Відомості про це відсутні як в описовій частині Акту, так і у висновках перевірки. В додатках до Акту перевірки чеки, подані відповідачем суду, не відображені.

До цього варто зауважити, що складання посадовими особами контролюючого органу акту фактичної перевірки із відображенням у ньому лише твердження про інформацію у базі даних ПК «Податковий блок» є недостатнім і повинно здійснюватися шляхом повного фіксування та збирання всіх необхідних доказів на підтвердження обставин, що дають підстави для висновку про порушення платником податку вимог Закону №481/95-ВР.

З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими та безпідставними висновки контролюючого органу про допущення позивачем податкового порушення, за яке останнього притягнуто до фінансової відповідальності оскаржуваним рішенням.

До того ж, твердження відповідача у відзиві, надані в обґрунтування правомірності застосованої суми штрафних санкцій 34000,00 грн, про те, що позивачем 19.10.2021 року через РРО ФН було здійснено операцію з продажу тютюнових виробів (пачка сигарет «Бонд преміум синій» по ціні 57,00 грн), за що оскаржуваним рішенням накладені штрафні санкції у розмірі 17000,00 грн (як частина із загального розміру 34000,00 грн), суд оцінює критично та вважає безпідставними, оскільки в Акті фактичної перевірки від 30 серпня 2022 року №2313/ж5/24-13-07-04/ НОМЕР_1 зазначено про виявлення податковим органом порушення, що виразилось у проведенні позивачем операції з продажу лише алкогольних напоїв (а не і тютюнових виробів) без наявності відповідної ліцензії.

Отже, доводи відзиву щодо обставин допущеного позивачем, на думку податкового органу, порушення вимог статті 15 Закону №481/95-ВР суперечать обставинам, викладеним у Акті фактичної перевірки від 30 серпня 2022 року №2313/ж5/24-13-07-04/ НОМЕР_1 , на підставі якого прийнято оскаржуване рішення.

Вказане дає підстави суду також для висновку і про необґрунтованість застосованої в оскаржуваному рішенні суми штрафних санкцій саме у розмірі 34000,00 грн.

Про безпідставність застосування відповідачем указаного розміру штрафних санкцій наголошено і у позовній заяві, що, як встановлено у ході розгляду справи, не спростовано відповідачем.

Крім цього, вирішуючи спір, суд зважає і на доводи позову про те, що 19.10.2021 року (дата, коли, на думку податкового органу, позивачем вчинено податкове порушення) позивач проводила попереднє програмування найменування товарів, їх цін в реєстраторі розрахункових операцій, заповнювала коди УКТ ЗЕД. Під час програмування товарів були допущені помилки, які відразу в межах кожного чеку РРО відкориговані на нульовий обіг.

Вказані доводи позову підтверджуються доданим до нього Z-звітом РРО від 19.10.2021 року, в якому відображено сума корекції в 557,00 грн та сума обігу 0,00 грн.

Відсутність реалізації позивачем товарів у жовтні 2021 року підтверджується і доданим до позову повним періодичним звітом з РРО від 21.09.2022 року, а також інформацією, з Електронного кабінету платника податків ФОП ОСОБА_1 .

Викладене у своїй сукупності свідчить про обґрунтованість позову.

Стосовно посилань відповідача щодо не надання позивачем актів про видачу коштів та про скасування помилково проведеної через РРО суми розрахунку, помилкової форми оплати, то суд зазначає, що не складення позивачем таких та, відповідно, не подання їх контролюючому органу до перевірки не становлять склад податкового порушення, за яке позивача притягнуто до фінансової відповідальності оскаржуваним рішенням. При цьому у судовому засіданні представник позивача не заперечував щодо не складання позивачем таких актів, водночас наголосив про недопущення ОСОБА_1 порушення, за яке її притягнуто до відповідальності - проведення операції з продажу алкогольних напоїв без наявності діючої ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями.

За таких обставин та враховуючи те, що для притягнення до відповідальності, передбаченої абзацом 6 частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР, необхідним є встановлення факту роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій, який посадові особи контролюючого органу при проведенні 30 серпня 2022 року у ФОП ОСОБА_1 фактичної перевірки та здійсненні у цей день контрольної закупки (згідно Акту фактичної перевірки - пляшки пива «Львівське 1715» за ціною 25,00 грн) не встановили, то суд вважає безпідставними та необґрунтованими твердження відповідача про допущення позивачем порушення вимог статті 15 Закону №481/95-ВР, а також відхиляє його посилання лише на відомості з інформаційно-аналітичної системи АІС «Податковий блок». Такі самі по собі є неналежними та недостовірними у розумінні статей 73 та 75 Кодексу адміністративного судочинства України доказами вчинення позивачем порушення, за яке її притягнуто до відповідальності оскаржуваним рішенням. До того ж, взяті до уваги відповідачем відомості спростовуються доказами, наданими позивачем до позову, про що вказано вище.

Згідно з частинами першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи оскаржуване позивачем рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність його критеріям, наведеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що при його прийнятті відповідач діяв не на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); упереджено; недобросовісно; нерозсудливо та без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване прийняте ним рішення.

Отже, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернівецькій області від 19 вересня 2022 року №00000/3564/ж10/24-13-07-04/ є протиправним, а тому воно підлягає скасуванню. Тому, позов належить задовольнити повністю.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність письмових та електронних доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач довів обґрунтованість позову, а відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність оскаржуваного рішення.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України у резолютивній частині рішення (окрім іншого) зазначається розподіл судових витрат.

У позовній заяві позивач просить суд стягнути на її користь понесені судові витрати, що складаються із судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно частин першої та сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так, відповідно до квитанції від 22 грудня 2022 року позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачено судовий збір у розмірі 2481,00 грн.

Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, то наявні правові підстави для стягнення на користь позивача судового збору в розмірі 2481,00 грн.

Стосовно витрат на професійну правничу допомогу, то суд звертає увагу на те, що відповідно до частин першої-п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі у розмірі 2500,00 грн позивачем надано:

- Договір про надання правничої допомоги від 21 грудня 2022 року №1/12/22, укладений між позивачем та адвокатом Станкевичем В.В. і предметом якого є зобов`язання адвоката надавати необхідну правничу допомогу клієнту ( ОСОБА_1 ) у адміністративному судочинстві у спорі із Головним управління ДПС у Чернівецькій області щодо скасування податкового повідомлення-рішення від 19 вересня 2022 року №00000/3564/ж10/24-13-07-04/;

- Ордер на надання правничої (правової) допомоги від 23 грудня 2022 року серії СЕ №1054274;

- розрахункову квитанцію №1/12/22 від 21 грудня 2022 року про сплату ФОП ОСОБА_1 адвокату Станкевичу В.В. гонорару (винагороди) за послуги згідно договору про надання правничої допомоги №1/12/22 від 21 грудня 2022року у розмірі 2500,00 грн.

Проаналізувавши вказані документи окремо та у їх сукупності, враховуючи наведені вище норми процесуального права, суд вважає підтвердженою сплату позивачем адвокату коштів у розмірі 2500,00 грн за надання професійної правничої допомоги саме у цій адміністративній справі.

З огляду на викладене, такі підлягають стягненню на користь позивача.

Водночас, вирішуючи питання про розподіл витрат на правову допомогу, варто зазначити і те, що згідно з частинами шостою та сьомою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зміст наведених вище положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, у випадку задоволення позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до Кодексу адміністративного судочинства України законодавцем принципово по новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін.

Суд також звертає увагу і на позицію суду касаційної інстанції в питанні розподілу витрат на правничу допомогу.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності клопотання іншої сторони.

Аналогічний висновок міститься і у постанові Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №520/12065/19.

У постановах від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 листопада 2019 року у справі №910/906/18, від 19 липня 2021 року у справі №910/16803/19 судом касаційної інстанції викладено правову позицію, відповідно до якої зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Однак у ході розгляду цієї справи відповідачем не було подано до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Ним жодним чином не доведено не співмірності понесених позивачем витрат.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 72-77, 90, 139, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19 вересня 2022 року №00000/3564/ж10/24-13-07-04/, прийняте Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області по відношенню до ОСОБА_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2481,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Оскільки в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 15 березня 2023 року.

Повне найменування учасників справи: позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), відповідач - Головне управління ДПС у Чернівецькій області (вул. Героїв Майдану, 200-А, м. Чернівці, 58013, ).

Суддя О.П. Лелюк