Справа № 560/42/23
Суддя: Блонський В.К.
Дата ухвалення: 2023-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/42/23
РІШЕННЯ

іменем України

15 березня 2023 рокум. Хмельницький
Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Блонського В.К. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту з питань громадянства, помилування, державних нагород Офісу Президента України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до Департаменту з питань громадянства, помилування, державних нагород Офісу Президента України в якому просить:

- визнати бездіяльність Департаменту з питань громадянства, помилування, державних нагород Офісу Президента України з розгляду клопотання ОСОБА_1 , про помилування протиправною та зобов`язати розглянути клопотання.

В обгрунтування позову позивач зазначив, що він відбуває покарання у державній установі "Замкова виправна колонія №58" у виді довічного позбавлення волі.

31 серпня 2022 позивач звернувся до Офісу Президента України з клопотанням про помилування. За наслідками розгляду документів про помилування, Департаментом з питань помилування Адміністрації Президента України в адміністрацію установи відбування покарань був спрямований лист, в якому повідомлялось про відмову у помилуванні. Підставами для такої відмови, було зазначено ступінь тяжкості та обставини вчинених злочинів.

Відповідно до п. 5 Положення про порядок здійснення помилування, затвердженого Указом Президента України від 21 квітня 2015 року № 223 зі змінами згідно Указу Президента України "Про внесення змін до Положення про порядок здійснення помилування від 14.05.2015 року № 215/216, передбачено, що особи, які засуджені за тяжкі чи особливо тяжкі злочини, чи відбули незначну частину призначеного їм строку покарання, можуть бути помилувані у виняткових випадках за наявності надзвичайних обставин.

Такими обставинами позивач вказує свою невинуватість у вбивстві, засудженого як співучасника, також:

- в Україні війна, прогресує хвороба "СOVID-19";

- дружина позивача - ОСОБА_2 , має хворобу нирок;

- онук позивача є інвалідом з 2-х років, а його матері робили ряд хірургічних операцій;

- у сина позивача також проблеми зі здоров`ям;

- позивач перебуває в установах відбування покарання з 2003 року, та має вже на даний час похилий вік;

- матеріальний стан родини позивача важкий, роботою в установі позивач не забезпечений, допомагати матеріально не має можливості;

- позивач не являється порушником режиму відбування покарання, та вважає, що довів суспільству те, що має право на заміну невідбутої частини покарання на більш м`яке покарання, а подальше тримання в місцях позбавлення волі призводить до невиправданості мого подальшого ув`язнення, оскільки для цього відсутні обґрунтовані підстави.

- постановою начальника ДУ ЗВК-58 від 14.09.2016 року, якою засудженого ОСОБА_1 , переведено з двомісних камер до багатомісних камер-приміщень камерного типу колонії максимального рівня безпеки.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, якщо для продовження довічного ув`язнення особи більше немає пенологічних підстав, то її подальше тримання в установі виконання покарань суперечитиме статті 3 Конвенції та відповідно суперечить статті 28 Конституції України;

Вказане свідчать про наявність надзвичайних обставин, які дають підстави про розгляд його клопотання про помилування на підставі ст.87 КК України.

Окрім того, позивач посилається на відповідні рішення та практику Європейського Суду з прав людини, якими висловлена позиція щодо недоліків та критики інституту помилування, неоднакових підходів при вирішенні таких питань, не прозорістю та не передбачуваністю такої системи, упередженість до одних та прихильність до інших осіб, що вказує на дискримінацію.

Також зазначає, що протокол засідання Комісії при Президентові України у питаннях помилування, на підставі якого його клопотання про помилування залишено без задоволення, позивачу не вручений.

З огляду на викладене, вважає, що бездіяльність відповідача з розгляду клопотання ОСОБА_1 , про помилування є протиправною, в зв`язку з чим відповідач повинен розглянути його клопотання про помилування.

Ухвалою від 06.01.2023 Хмельницький окружний адміністративний суд відкрив провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який вмотивований тим, що Департаментом розглядалось клопотання позивача від 31 серпня 2022 року, яке 08 вересня 2022 року надійшло від державної установи «Замкова виправна колонія № 58», за результатами розгляду якого на засіданні Комісії 28 вересня 2022 року ухвалено рішення стосовно клопотання позивача, оформлене Протоколом № 4, відповідно до якого клопотання ОСОБА_1 , про помилування залишено без задоволення.

Вказує, що позивач вчинив умисні злочини, у тому числі особливо тяжкі, у місцях позбавлення волі порушував режим, заохочень не має, адміністрація установи виконання покарань висловилися проти (не заслуговує) його помилування.

Глава держави, взявши до уваги рішення Комісії, не видав указ про помилування позивача, та клопотання засудженого було залишено без задоволення.

Відповідно до пункту 7 Положення підготовку матеріалів до розгляду клопотання про помилування та повідомлення заявника про результати такого розгляду здійснює Департамент з питань громадянства, помилування, державних нагород Офісу Президента України. На виконання цієї норми Управлінням з питань помилування листом від 4 жовтня 2022 року № 21-5527/04 у встановленому порядку через адміністрацію державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» було повідомлено позивача про результати розгляду його клопотання про помилування. Зазначає, що долучення до даного повідомлення протоколу рішення Комісії законодавством не передбачено.

Тому доводи позивача щодо відсутності розгляду його клопотання про помилування та не врахування фактичних обставин справи, поведінки позивача та характеристик, сформованих у результаті відбування покарання повністю спростовуються, як наслідок у задоволенні позов необхідно відмовити.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, яку обгрунтував своєю невинуватістю.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

ОСОБА_1 , 1949 року народження засуджений вироком Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 30 листопада 2004 за ст.ст. 115 ч. 2 пп. 1, 2, 4, 6, 12, 187 ч. 4, 263 ч. 1 КК України (умисне вбивство з корисливих мотивів шести осіб, у тому числі трьох малолітніх, вчинене з особливою жорстокістю, за попередньою змовою групою осіб, розбій, спрямований на заволодіння майном у великих розмірах, вчинений за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у житло, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, та придбання, зберігання, передача бойових припасів без передбаченого законом дозволу) до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Верховного Суду України від 28 квітня 2005 року вирок залишено без змін.

8 вересня 2022 року з державної установи "Замкова виправна колонія (№ 58)" до Департаменту з питань громадянства, помилування, державних нагород Офісу Президента України надійшло клопотання ОСОБА_1 про помилування від 31 серпня 2022 року та додані до нього документи.

Строк відбутого покарання засудженим із зарахуванням судом попереднього ув`язнення, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, складав 20 років і 4 місяці.

Зазначене клопотання позивача та відповідні матеріали 28 вересня 2022 року були розглянуті Комісією при Президентові України у питаннях помилування.

За результатами розгляду вказаного клопотання Комісія при Президентові України у питаннях помилування не знайшла підстав для внесення Президентові України пропозиції про застосування помилування і ухвалила - відповідно до пунктів 5, 9 Положення залишити без задоволення клопотання про помилування позивача (протокол № 4 засідання Комісії від 28 вересня 2022 року).

Вказаний протокол, листом заступника керівника Офісу Президента України, був направлений Президенту України, вх. №43/925-01 від 30.09.2022 року.

У вказаному листі зазначено, що Комісія доповідає Президентові України про те, що підстав для задоволення клопотань про помилування 388 засуджених осіб під час їх попереднього розгляду не було знайдено.

Глава держави, взявши до уваги рішення Комісії, не видав указ про помилування позивача та клопотання засудженого було залишено без задоволення, про що листом Департаменту від 04.10.2022 року № 21-5527/04 було повідомлено начальника Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)", та зобов`язано останнього оголосити ОСОБА_1 , результат розгляду клопотання про помилування.

Також у вказаному листі висловлено прохання про роз`яснення ОСОБА_1 , про те, що скарги на незаконність чи безпідставність засудження в порядку помилування не розглядаються, та порядок оскарження судових рішень встановлений Кримінальним процесуальним кодексом України.

Позивач, вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, звернувся в суд з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 27 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Президент України здійснює помилування.

Частиною 1 та 2 статті 87 КК України встановлено, що помилування здійснюється Президентом України стосовно індивідуально визначеної особи.

Актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.

Наказом Міністерства юстиції України від 28 вересня 2012 року № 1439/5, затверджений «Порядок подання до Адміністрації Президента України матеріалів за клопотаннями про помилування засуджених та виконання указів Президента України про помилування» (далі - Порядок № 1439/5), зареєстрованого Міністерством юстиції України 01 жовтня 2012 р. за № 1667/21979, який визначає механізм підготовки матеріалів за клопотаннями про помилування засуджених і подання їх до Департаменту з питань помилування Адміністрації Президента України Міністерством юстиції України та виконання указів Президента України про помилування згідно з Положенням про порядок здійснення помилування, затвердженим Указом Президента України від 21 квітня 2015 року № 223.

«Положення про порядок здійснення помилування», затвердженого Указом Президента України від 21 квітня 2015 року N 223/2015 (надалі - Положення № 223/2015) регулює правовідносини, які виникають в зв`язку з помилуванням осіб, засуджених до довічного позбавлення волі в тих рамках правового регулювання, які викладені в статті 87 КК України.

Пунктом 5 та 9 Положення № 223/2015 встановлено, що особи, які засуджені за тяжкі чи особливо тяжкі злочини або мають дві і більше судимостей за вчинення умисних злочинів чи відбули незначну частину призначеного їм строку покарання, можуть бути помилувані у виняткових випадках за наявності надзвичайних обставин.

Під час розгляду клопотання про помилування враховуються: ступінь тяжкості вчиненого злочину, строк відбутого покарання, особа засудженого, його поведінка, щире каяття, стан відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, сімейні та інші обставини; думка адміністрації установи виконання покарань або іншого органу, який виконує покарання, спостережної комісії, служби у справах дітей, місцевого органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, громадських об`єднань та інших суб`єктів про доцільність помилування.

У відповідності до п. 7, 8 Положення № 223/2015 підготовку матеріалів до розгляду клопотання про помилування та повідомлення заявника про результати такого розгляду здійснює Департамент з питань помилування Адміністрації Президента України (далі - Департамент).

Департамент для виконання покладених на нього завдань має право в установленому порядку запитувати та одержувати від державних органів, органів місцевого самоврядування, установ виконання покарань необхідні для розгляду клопотання про помилування документи, матеріали та інформацію.

Клопотання про помилування і підготовлені Департаментом матеріали попередньо розглядаються Комісією при Президентові України у питаннях помилування (далі - Комісія).

У відповідності до п. 10-14 цього Положення № 223/2015, про клопотання, які не підлягають задоволенню за обставин, передбачених цим Положенням, Департамент доповідає Комісії.

Пропозиції Комісії за результатами попереднього розгляду клопотань про помилування оформляються протоколом, який підписують голова та секретар Комісії.

За результатами попереднього розгляду клопотань про помилування і матеріалів, підготовлених Департаментом, Комісія вносить Президентові України пропозиції про застосування помилування.

Про клопотання, підстав для задоволення яких не знайдено, Комісія доповідає Президентові України.

Про помилування засудженого Президент України видає указ.

У разі відхилення Комісією клопотання про помилування засудженої особи повторне клопотання щодо неї за відсутності нових обставин, що заслуговують на увагу, може бути внесено на розгляд Комісії не раніш як через рік із часу відхилення попереднього клопотання.

Аналіз вищенаведених норм Положення № 223 дає підстав суду для висновку, що клопотання про помилування і підготовлені Департаментом матеріали попередньо розглядаються Комісією при Президентові України у питаннях помилування, та лише у випадку прийняття Комісією позитивного результату про можливість застосування помилування, передаються на розгляд по суті Президенту України, який в подальшому видає відповідний указ про помилування.

При цьому, якщо за наслідками розгляду клопотання, Комісія прийде до висновку про відсутність підстав для помилування на даний час, то Комісія обмежується доповіддю Президентові України про зазначені обставини. Така доповідь, є належною формою реалізації Комісією своїх функціональних обов`язків.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у випадку коли Комісія вносить Президентові України пропозицію про застосування помилування, то належною формою реалізації та юридично визначеним правовим наслідком з боку Президента України, є прийняття відповідного указу про помилування, а у випадку відхилення такої пропозиції, Комісія обмежується лише доповіддю Президенту України про це, в такому разі прийняття будь-яких указів з цього приводу, законодавством не передбачається.

Суд наголошує, що єдиним та належним рішенням, яке може бути прийняте Президентом України у випадку застосування до особи помилування, є указ. Такий указ, в межах спірних правовідносин, з урахуванням п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України є індивідуальним актом (рішенням) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи, безпосередньо особи відносно якої вирішене питання про помилування. В той же час, як вже зазначалось, що у випадку залишення Комісією без задоволення клопотання про помилування, законодавством не встановлено та не передбачено прийняття Президентом України будь-якого рішення.

В матеріалах справи відсутні відомості про відмову особисто Президентом України у розгляді клопотання про помилування, або прийнятті будь-якого ним рішення про відмову у такому помилуванні за наслідками внесеної Комісією Президентові України пропозиції про застосування помилування відносно ОСОБА_1 .

Аналіз змісту вищенаведених норм Положення № 223 та Порядку свідчить про те, що клопотання про помилування і підготовлені Департаментом матеріали попередньо розглядаються Комісією та лише потім, за наявності підстав, передаються на розгляд по суті Президенту України.

Суд зазначає, що Комісією при Президентові України у питаннях помилування з розгляду клопотань, згідно протоколу № 4 від 28 вересня 2022 року, ухвалено протокольне рішення, в п. 70 якого зазначено, що відповідно до п. 5, 9 Положення про порядок здійснення помилування, залишено без задоволення клопотання про помилування засудженого ОСОБА_1 .

Верховний Суд у постанові від 18.12.2020 у справі 9901/804/18 зазначив, що «питання права особи, засудженої до довічного позбавлення волі, на пом`якшення покарання, стосується меж (сфери) розгляду (угляду) держави, яка має надати можливість таким особам у царині правосуддя саме в кримінальних провадженнях (а не здійснення судового контролю за законністю дій суб`єкта владних повноважень) право на перевірку законності, обґрунтованості та ефективності тривання довічного позбавлення волі на стадії його виконання, визначити: чому, хто, коли, за яких підстав, у якому порядку (яким чином) має відбуватися реалізація права на пом`якшення покарання особам, засудженим до довічного позбавлення волі і з дотриманням яких принципів вона повинна відбуватися».

З наявного в матеріалах справи витягу з протоколу № 4 слідує, що 28.09.2022 Комісія при Президентові України у питаннях помилування розглянула матеріали за клопотаннями про помилування засуджених, підготовлені Департаментом, і вирішила залишити без задоволення, зокрема, клопотання про помилування ОСОБА_1 , виходячи із пунктів 5, 9 Положення про порядок помилування.

Суд бере до уваги, що пункт 9 Положення №223/2015 визначає перелік обставин, які враховуються під час розгляду клопотання про помилування, а саме:

ступінь тяжкості вчиненого злочину, строк відбутого покарання, особа засудженого, його поведінка, щире каяття, стан відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, сімейні та інші обставини;

думка адміністрації установи виконання покарань або іншого органу, який виконує покарання, спостережної комісії, служби у справах дітей, місцевого органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, громадських об`єднань та інших суб`єктів про доцільність помилування.

Пункт 5 Положення №223/2015 передбачає, що особи, які засуджені за тяжкі чи особливо тяжкі злочини або мають дві і більше судимостей за вчинення умисних злочинів чи відбули незначну частину призначеного їм строку покарання, можуть бути помилувані у виняткових випадках за наявності надзвичайних обставин.

Беручи до уваги, що відповідно до частини 1 статті 64 Кримінального кодексу України довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк, помилування засуджених до довічного позбавлення волі можливе лише у виняткових випадках за наявності надзвичайних обставин.

Суд зауважує, що витяг з протоколу № 4 від 28.09.2022 засідання Комісії при Президентові України у питаннях помилування не містить опису конкретних обставин, з урахуванням яких Комісія вирішила залишити без задоволення клопотання про помилування ОСОБА_1 , натомість рішення обгрунтоване лише посиланням на пункти 5, 9 Положення про порядок помилування.

Водночас, виходячи із змісту вказаних пунктів, Комісією фактично враховано усі обставини, які мають значення для прийняття рішення за наслідками розгляду клопотання засудженого про помилування .

При цьому у листі заступника керівника Офісу Президента України, вх. №43/925-01 від 30.09.2022 року, яким направлено до Президента України протокол комісії від 28.09.2022 року № 4 зазначено, що під час розгляду матеріалів та клопотань про помилування Комісія враховувала ступінь тяжкості вчинених злочинів, строк фактичного відбуття покарання, особу засуджених, їх сімейний стан, поведінку до вчинення злочину і після засудження, відшкодування завданого збитку та усунення заподіяної шкоди, думку органів і установ виконання покарань щодо доцільності помилування та інші обставини і за наслідками розгляду Комісією прийнято рішення про залишення без задоволення клопотання про помилування 388 засуджених, в числі яких є ОСОБА_1 .

Стосовно посилання позивача на сімейний стан, стан його здоров`я, стан здоров`я його рідних, суд зазначає, що вказані обставини, підтверджені документами, долученими до клопотання про помилування, не мають характер надзвичайних.

При цьому доводи позивача у клопотанні про помилування зводяться фактично до його незаконного засудження.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що у клопотанні про помилування позивачем не наведено обставин, які свідчать про наявність у нього виняткового випадку та надзвичайних обставин, що є необхідною умовою для помилування засуджених до довічного позбавлення волі.

За таких обставин суд відхиляє доводи позивача про те, що фактичні обставини справи, поведінка позивача, характеристика, сформована в результаті відбування покарання, давали відповідачу усі підстави для задоволення клопотання позивача.

Суд також звертає увагу на те, що повноваження Комісії є дискреційними і жодним нормативно-правовим актом не передбачено наводити аргументацію прийнятих Комісією рішень, зокрема, у відповідних протоколах.

У рішенні по справі «Петухов проти України (№ 2)» (Заява № 41216/13) від 12 березня 2019 року ЄСПЛ також визнав, що порядок помилування в Україні не зобов`язує ні Комісію у питаннях помилування, ні Президента України обґрунтовувати свої рішення, прийняті за клопотаннями про помилування (п. 177).

ЄСПЛ зазначив, що в Україні президентські повноваження щодо здійснення помилування є сучасним еквівалентом королівської прерогативи помилування, яка ґрунтується на принципі гуманності, а не на порядку, заснованому на пенологічних підставах і з належними процесуальними гарантіями, щодо перегляду ситуації засудженого для можливої зміни його покарання у виді довічного позбавлення волі (див., для порівняння, згадане рішення у справі «Матіошаітіс та інші проти Литви» (), пункт 173) (пункт 180).

Отже, суд зазначає, що Комісія під час розгляду клопотання позивача діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавством. Відсутність детальної аргументації підстав для залишення без задоволення клопотання позивача про помилування у протоколі не свідчить про порушення Комісією встановленого законодавством порядку розгляду клопотання позивача про помилування.

При цьому, беручи до уваги зміст матеріалів клопотання ОСОБА_1 , які були предметом розгляду Комісії, та не містили надзвичайних обставин, рішення Комісії про залишення клопотання про помилування не можна визнати необгрунтованим, тобто прийнятим без врахування обставин, які мали істотне значення для прийняття рішення про надання пропозиції щодо помилування.

Суд зазначає, що Комісією не допущено бездіяльності щодо розгляду клопотання ОСОБА_1 , про помилування, оскільки нею прийнято протокольне рішення № 4 від 28.09.2022 року.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що предметом розгляду даної справи не є бездіяльність Комісії при Президентові України у питаннях помилування.

Відповідно до пункту 7 Положення підготовку матеріалів до розгляду клопотання про помилування та повідомлення заявника про результати такого розгляду здійснює Департамент з питань громадянства, помилування, державних нагород Офісу Президента України.

Суд звертає увагу на те, що Департаментом на виконання пункту 7 Положення, листом від 04 жовтня 2022 року №21-5527/04 на адресу начальника Державної установи "Замкова виправна колонія №58» було надіслано відповідне повідомлення для оголошення його ОСОБА_1 , що не може вважатися протиправною бездіяльністю щодо нерозгляду клопотання про помилування.

У вказаному листі міститься прохання оголосити ОСОБА_1 , що його клопотання про помилування розглянуто, але враховуючи ступінь тяжкості та обставини вчинених позивачем злочинів, клопотання залишено без задоволення.

Також суд зазначає, що чинним законодавством не встановлено обов`язку долучення до вказаного повідомлення протоколу рішення Комісії.

Окрім того суд звертає увагу на те, що скарги на незаконність чи безпідставність засудження в порядку помилування не розглядаються, а порядок оскарження судових рішень встановлений Кримінальним процесуальним кодексом України, проте у клопотанні про помилування позивач в основній частині зазначає, що його незаконно засудили до довічного позбавлення волі.

Щодо твердження позивача про допущення дискримінації, а саме про те, що Верховним Судом України 28.04.2005 року вирок відносно двічі засудженого ОСОБА_3 , був змінений на 15 років, а йому не судимому, без усяких на те підстав, вирок залишили без змін, суд зазначає наступне.

Положеннями ст. 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Закон, що визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії дискримінації з метою забезпечення рівних можливостей щодо реалізації прав і свобод людини та громадянина, є Закон України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» від 6 вересня 2012 року № 5207-VI (далі - Закон № 5207).

Статтею 6 Закону № 5207 встановлено, що відповідно до Конституції України, загальновизнаних принципів і норм міжнародного права та міжнародних договорів України всі особи незалежно від їх певних ознак мають рівні права і свободи, а також рівні можливості для їх реалізації.

Форми дискримінації з боку державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, юридичних осіб публічного та приватного права, а також фізичних осіб, визначені статтею 5 цього Закону, забороняються.

Не вважаються дискримінацією дії, які не обмежують права та свободи інших осіб і не створюють перешкод для їх реалізації, а також не надають необґрунтованих переваг особам та/або групам осіб за їх певними ознаками, стосовно яких застосовуються позитивні дії, а саме:

спеціальний захист з боку держави окремих категорій осіб, які потребують такого захисту;

здійснення заходів, спрямованих на збереження ідентичності окремих груп осіб, якщо такі заходи є необхідними;

надання пільг та компенсацій окремим категоріям осіб у випадках, передбачених законом;

встановлення державних соціальних гарантій окремим категоріям громадян;

особливі вимоги, передбачені законом, щодо реалізації окремих прав осіб.

Згідно частин 1, 2 статті 14 Закону № 5207, особа, яка вважає, що стосовно неї виникла дискримінація, має право звернутися із скаргою до державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та/або до суду в порядку, визначеному законом.

Реалізація зазначеного права не може бути підставою для упередженого ставлення, а також не може спричиняти жодних негативних наслідків для особи, яка скористалася таким правом, та інших осіб.

Внаслідок відсутності рішення Президента України про відмову у помилуванні, враховуючи також індивідуально визначену складову дискреційних повноважень Президента України при здійсненні помилування щодо інших осіб шляхом винесення указів, суд вважає відсутніми підстави для здійснення аналізу та оцінки підстав для помилування іншої особи.

Позивачем не доведено та не встановлено судом, що прийнятим рішенням, була допущена дискримінація та порушення прав, свобод чи інтересів позивача, тому як наслідок відсутні підстави для зобов`язання повторно розглянути клопотання засудженого до довічного позбавлення волі про його помилування.

Рішення про відмову у помилуванні засудженого ОСОБА_1 , видано з дотриманням норм чинного законодавства України, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту з питань громадянства, помилування, державних нагород Офісу Президента України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Департамент з питань громадянства, помилування, державних нагород Офісу Президента України (вул. Банкова, 11,Київ 220,01220 , код ЄДРПОУ - 37395664)
Головуючий суддя В.К. Блонський