Справа № 160/4464/23
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2023-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
15 березня 2023 р.Справа №160/4464/23
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Горбалінський В.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -
08.03.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства економіки України, в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства економіки України №734 від 30.01.2023 року «Про внесення змін до структури апарату Міністерства економіки України».
13.03.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 , в якій позивач просить:
- забезпечити адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства економіки України шляхом зупинення дії наказу №734 від 30.01.2023 року «Про внесення змін до структури апарату Міністерства економіки України»;
- заборонити Міністерству економіки України вчиняти дії щодо виключення зі структури апарату Міністерства економіки України Директорату праці та зайнятості та Директорату розвитку реального сектору економіки;
- заборонити Міністерству економіки України та відповідним його підрозділам та/або посадовим особам вчиняти будь-які дії щодо звільнення позивача з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу», до набрання законної сили рішенням у даній справі.
В обгрунтування вказаної заяви позивач зазначив, що позивач призваний на військову службу з 01.03.2022 року до Військової частини НОМЕР_1 . Позивач зазначає, що оскаржуваним наказом не затверджено нову структуру, а внесено зміни до діючої структури. Водночас законом та іншими підзаконними нормативно-правовими актами не передбачено відповідних повноважень міністра. Також позивач зауважує, що для посад головних спеціалістів, начальників відділу, директора департаменту відповідної надбавки законодавством не встановлено, що свідчить про фактичну зміну істотних умов оплати праці в бік погіршення внаслідок видання наказу №734. Крім цього позивач зазначає, що така реорганізація свідчить про скорочення посад фахівців з питань реформ, до яких відноситься й посада позивача, шляхом ліквідації директоратів та утворення замість них департаментів шляхом зміни назв структурних підрозділів та/або найменувань посад, які не містять рівнозначних посад державної служби та не пов`язані з виконанням завдань щодо формування державної політики. Отже, питання фінансування у 2023 році надбавок державним службовцям, які займають посади фахівців з питань реформ було вирішено в межах затвердженого фонду оплати праці на 2023 рік, а відповідач, ухваливши наказ №734, фактично створив підґрунтя для зміни істотних умов державної служби, в тому числі для погіршення умов оплати праці для державних службовців, які будуть вимушені перевестися на запропоновані посади у новостворені департаменти. Підсумовуючи позивач зауважив, що незабезпечення позову в даному випадку може призвести до звільнення позивача. У зв`язку з чим, позивач просить задовольнити заяву про забезпечення позову.
Вирішуючи вказану заяву по суті, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Частиною 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути забезпечено:
- зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;
- забороною відповідачу вчиняти певні дії;
- забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;
- зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Верховний Суд в постанові від 01.06.2022 року по справі №380/4273/21 зазначив, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
З викладеного слідує, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.
Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Крім того, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.
Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
Отже, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Як встановлено судом, позивач з 17.01.2020 року працює на посаді державного експерта експертної групи з питань умова праці та безпеки і здоров`я працівників директорату праці та зайнятості Міністерства економіки України.
ОСОБА_1 призваний на військову службу з 01.03.2022 року до Військової частини НОМЕР_1 та зарахований до списків вказаної військової частини з 02.03.2022 року.
30.01.2023 року Міністерством економіки України прийнято наказ №734, яким, зокрема, внесено зміни до структури апарату Міністерства економіки України, а саме: розділи «Директорат праці та зайнятості» та «Директорат розвитку реального сектору
Як зазначає позивач в заяві про забезпечення позову, незабезпечення позову в даному випадку призведе до зміни істотних умов оплати праці в бік погіршення, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Крім цього позивач зазначає, що оскаржуваний наказ є очевидно протиправним.
В свою чергу, суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази та підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Крім цього суд зазначає, що позивач просить зупинити дію наказу №734 від 30.01.2023 року «Про внесення змін до структури апарату Міністерства економіки України», який, в свою чергу, може стосуватися невизначеного кола осіб, які не є учасниками справи, та зупинення дії якого може вплинути на права, інтереси та обов`язки вищезазначених осіб.
Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" та постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року № 2 "Про практику застосування адміністративним судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Згідно з п.17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року № 2, застосування судом таких заходів забезпечення, які за змістом є ухваленням рішення без розгляду справи по суті, не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Забезпеченням позову у такий спосіб суди виходять за межі підстав забезпечення позову, що є неприпустимим.
Виходячи з завдання адміністративного судочинства та цілей, які спрямовані на вжиття заходів забезпечення позову, суд приходить до висновку, що у заяві про забезпечення позову позивачем не наведено беззаперечних доводів та не надано будь-яких доказів того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду; або є очевидними ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Суд зазначає, що сам факт подання позову не може бути підставою для забезпечення позовної заяви.
За таких обставин, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись статтями 150, 151, 154, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.
Ухвала набирає законної сили у порядку та у строки, встановлені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтею 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Горбалінський