Справа № 420/11470/22
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2023-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/11470/22
Головуючий в 1 інстанції: Скупінська О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Косцової І.П.,

суддів Зуєвої Л.Є., Коваля М.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Одеської митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2022 року у справі за позовом Приватного підприємства «ГЕЛІОС-ВАН» до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення щодо визначення (коригування) митної вартості товару,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

Приватне підприємство «ГЕЛІОС-ВАН» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило:

визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, Одеської митниці №UA500500/2022/000388 від 16.07.2022 року;

визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500500/2022/200152/2 від 16.07.2022 року.

В обґрунтування позову зазначено, що висновки контролюючого органу про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору є необґрунтованими, оскільки під час митного оформлення Товариство надало всі необхідні документи, які підтверджують заявлену митну вартість такого товару, отже у відповідача не було правових підстав для її корегування.

Позивачем наголошувалося, що митницею в оскаржуваних рішеннях не наведено достатнє обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано та не зазначено інформацію, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішень про коригування митної вартості, заявленої декларантом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2022 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження, позов задоволено.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що підприємство надало до митного органу всі необхідні документи, які підтверджують заявлену в декларації вартість товарів, отже рішення відповідача про коригування митної вартості товару є протиправними та підлягають скасуванню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального права, Одеська митниця просить скасувати його та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги митний орган зазначив, що заявлена митна вартість товарів є нижчою за рівень митної вартості аналогічних товарів, митне оформлення яких уже здійснено в Україні в час, максимально наближений до часу експорту товарів, заявлених до митного оформлення.

Апелянт також наголошує, що позивачем не було надано митному органу підтвердження того, чи дійсно мав факт відмови продавця від страхування товару, чи є письмове підтвердження та підстави, за яких продавець відмовився від страхування товарів.

09.02.2023 року ПП «ГЕЛІОС-ВАН» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Разом із відзивом представником позивача заявлено клопотання про стягнення виплат на правничу допомогу за розгляд справи судом апеляційної інстанції у розмірі 13 000 гривень.

У відповідності до вимог п.1 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 10 листопада 2015 року між компанією LILING ZHENGCAI CERAMIK MANUFACTURING CO., LTD (м. Лілінг, Китай) та ПП «Геліос ВАН» укладено Контракт №ZCS1115, за умовами якого Продавець зобов`язався поставити, а Покупець - прийняти та сплатити товари (столовий посуд та кухонне приладдя (т.1 а.с.61-66).

11.12.2020 року між ТОВ «Глобал Оушен Лінк» та ПП «Геліос ВАН» укладено Договір №0905-Т/20 про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення у контейнерах експертно-імпортних та транзитних вантажів (т.1 а.с.24-31).

08.01.2014 року між ПП «Геліос Ван» та ТОВ «Прайм Форвардинг» укладено Договір №0801-14 про транспортно-експедиторське обслуговування у сфері міжнародних та внутрішніх перевезень вантажів автомобільним транспортом (т.1 а.с.32-36).

На виконання умов Контракту №ZCS1115 компанія LILING ZHENGCAI CERAMIK MANUFACTURING CO., LTD у липні 2022 року поставила ПП «Геліос ВАН» товар посуд столовий та кухонний з фарфору, декорований: кухолі 77400 шт., торгівельна марка «HELIOS». Ціна товару становить 19 423,20 доларів США. (т.1 а.с.180).

Згідно з Коносаментом №ХМ22010813 вантажовідправник направив на адресу ПП «Геліос ВАН» 1450 картонних коробок з порту загрузки: Шекоу , Китай в порт розвантаження і доставки Константа, Румунія. Перевізник - ТОВ «Глобал Оушен Лінк» (т.1 а.с.131-132).

З метою здійснення митного оформлення отриманого товару позивач 13.07.2022 подав до Одеської митниці митну декларацію №UA500500/2022/021930, в якій митну вартість визначено за основним (першим) методом - ціною договору. Ціна товару 19 423,20 доларів США (т.1 а.с.180).

На підтвердження митної вартості позивачем разом з митною декларацією були подані наступні документи: контракт № ZCS1115 від 10.11.2015 року, додаткова угода №2 від 01.10.2019 року, специфікація №7 від 25.11.2021 року; інвойс від 21.01.2022 року; сертифікат про походження товару; пакувальний лист від 21.01.2022 року; платіжне доручення в іноземній валюті №21 від 02.06.2022 року; коносамент; міжнародна товарно-транспортна накладна від 13.07.2022 року; експертний висновок від 14.07.2022 року; митна декларація країни відправлення №40146313 від 21.01.2022 року; рахунки на оплату та платіжні доручення; довідки про транспортні витрати; калькуляція; виписка за банківським рахунком ПП «ГЕЛІОС-ВАН» від 15.07.2022 року; журнал-ордер ПП «ГЕЛІОС-ВАН» від 14.07.2022 року; договір №0801-14 від 08.01.2014 року; договір №0905-Т/20 від 11.12.2020 року (т.1 а.с.180).

16 липня 2022 року відповідачем було прийнято Рішення №UA500500/2022/200152/2 «Про коригування митної вартості товарів» та видана Картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA500500/2022/000388 (т.1 а.с.112-113).

В оскаржуваному рішенні відповідачем зазначено, що декларантом не надано документів на підтвердження вартості перевезення товару. Крім того, п.2.2 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 10.11.2015 року № ZCS1115 визначено, що ціна на товар включає в себе вартість самого товару, вартість експортної упаковки та маркування, транспортування до порту відправки. Проте, у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару. Декларанту запропоновано надати :1) виписку з бухгалтерської документації; 2) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; 3) банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 4) каталоги, специфікації; 5) копію митної декларації країни відправлення (з перекладом на Українську мову).

ПП «ГЕЛІОС-ВАН» додаткові документи до митниці не надало.

Відсутність вказаних документів та відмова позивача надати додаткові документи митниці стало підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів та відмови митним органом у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю. Митним органом обрано резервний метод визначення митної вартості.

Законність вказаних рішень є предметом спору у даній справі.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляції та висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до положень МК України орган доходів і зборів здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 статті 52 МК України встановлено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до п.2 ч.2 зазначеної статті Кодексу декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно з ч.1 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною 2 цієї статті Кодексу передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч.3 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи.

У частині 10 статті 58 МК України наведені витрати (складові митної вартості), які додаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, до яких, зокрема, віднесено витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів.

Згідно з ч.2 ст.6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» зовнішньоекономічний договір (контракт) укладається суб`єктом зовнішньоекономічної діяльності або його представником у простій письмовій формі, якщо інше не передбачено міжнародним договором України чи законом.

Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Виходячи з норм цивільного законодавства та законодавства, що регулює порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті, ціна зовнішньоекономічного договору є обов`язковою умовою договору, та за умови відсутності ціни товару в договорі, документ, в якому вона зазначена фактично, в цьому випадку інвойс, є невід`ємною частиною договору.

За приписами ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Пунктами 2,3 частини 6 статті 54 МК України встановлено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 55 МК України передбачено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Відповідно до ч.5 ст.55 МК України декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі.

Стаття 57 МК України передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Тобто, відповідно до норм Митного кодексу України митним органом при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів повинна бути зазначена послідовність застосування методів визначення митної вартості та причини, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено тощо.

Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості. У рішенні про коригування митної вартості мають бути наявні усі відомості про конкретні факти чи обставини, встановлені під час митного оформлення, оцінивши які в сукупності митниця прийняла рішення про неможливість застосування першого методу для визначення митної вартості імпортованого позивачем товару. Однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.

Як вбачається з оскаржуваного рішення Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів, підставами для його прийняття визначено відсутність у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) даних щодо вартості експортної упаковки та маркування, транспортування до порту відправки та не надання декларантом документів на підтвердження вартості перевезення товару.

Дослідивши умови Контракту №ZCS1115 від 10.11.2015 року, судова колегія зазначає, що відповідно до п. 2 сторонами умовлено, що ціна на товар включає вартість самого товару, вартість експортного пакування та маркування, транспортування до порту відправлення, вантажних робіт, витрат на оплату митного оформлення та інші витрати в країні вивезення.

Також п.3 Контракту передбачено, що поставка товару здійснюється на умовах FOB Шенджен, Китай (Інкотермс -2010) або на інших умовах поставки, які зазначаються в специфікації та інвойсі на кожну окрему поставку.

Згідно Специфікації №7 від 25.11.2021 року умови поставки FOB Шенджен (Шекоу), Китай, порт доставки: Одеса чи Чорноморськ (т.1 а.с.108).

Згідно з Коносаментом №ХМ22010813 вантажовідправник направив на адресу ПП «Геліос ВАН» 1450 картонних коробок з порту загрузки: Шенжень, Шекоу, Китай в порт розвантаження і доставки Константа, Румунія. Перевізник ТОВ «Глобал Оушен Лінк» (т.1 а.с.131-132).

Судова колегія зауважує на відмінності порту доставки у специфікації та коносаменті, однак вказане пояснюється військовою агресією з боку російської федерації та блокування морських перевезень до портів України у 2022 році.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що за умовами поставки FOB, саме продавець зобов`язаний нести витрати, пов`язані з діями щодо перевірки товару (такими як перевірка якості, розмірів, ваги, кількості), необхідними для здійснення поставки товару, за власний рахунок забезпечити пакування товару, необхідне для перевезення товару (за винятком випадків, коли в даній галузі торгівлі прийнято звичайно відвантажувати товари з такими ж характеристиками, що обумовлені договором, без упаковки), упаковка повинна містити належне маркування.

Більш того, на підтвердження вартості товару позивачем було надано до митного органу наступні документи: контракт №ZCS1115 від 10.11.2015 року, додаткова угода №2 від 01.10.2019 року, специфікація №7 від 25.11.2021 року; інвойс від 21.01.2022 року; сертифікат про походження товару; пакувальний лист від 21.01.2022 року; платіжне доручення в іноземній валюті №21 від 02.06.2022 року; коносамент; міжнародна товарно-транспортна накладна від 13.07.2022 року; експертний висновок від 14.07.2022 року; митна декларація країни відправлення №40146313 від 21.01.2022 року, однак відповідачем в оскаржуваному рішенні не наведено мотивів не прийняття вказаних документів, наявності в них будь-яких розбіжностей чи недоліків, які впливають на заявлену митну вартість.

Таким чином, ретельно дослідивши надані до митного оформлення документи, судова колегія зазначає, що вони містили дані щодо включення вартості експортної упаковки та маркування, транспортування до порту відправки до ціни товару.

З матеріалів справи також вбачається, що відповідно до умов поставки FOB позивач, як покупець, ніс витрати по транспортуванню товару з порту відправки, які були ним заявлені до складу митної вартості товару.

Питання транспортування товару з порту відправки і безпосередньо до самого покупця також врегульовано позивачем договорами з перевізниками ТОВ «Глобал Оушен Лінк» та ТОВ «Прайм Форвардинг», про що свідчать укладені договори та первинна документація.

На підтвердження понесених витрат було надано митному органу: Договір №0905-Т/20 про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення у контейнерах експертно-імпортних та транзитних вантажів від 11.12.2020 між ТОВ «Глобал Оушен Лінк» та ПП «Геліос ВАН»; Заявка про надання транспортно-експедиторських послуг № 1 від 09.05.2022 (фрахт 407754,80, ПРР 73 609,43, ТЄО 4980,06, Зберігання 297248,21. Вид транспорту - змішаний) експедитором ТОВ «Глобал Оушен Лінк» та ПП «Геліос Ван»; Договір №0801-14 про транспортно-експедиторське обслуговування у сфері міжнародних та внутрішніх перевезень вантажів автомобільним транспортом від 08.01.2014 укладеного між ПП «Геліос Ван» та ТОВ «Прайм Форвардинг»; Додатки до Договору №0801-14;Заявка № GL-Rо-1 від 14.06.2022 на міжнародне перевезення вантажу автотранспортом, замовник ПП «Геліос Ван», виконавець - ТОВ «Прайм Форвардинг»; Акти надання послуг товариством з обмеженою відповідальністю «Прайм Форвардинг» приватному підприємству «Геліос Ван» з міжнародного перевезення вантажів автомобільним транспортом за маршрутом м. Костанца, Румунія митний кордон України (ціна і сума без ПДВ 36000,00 грн), та послуг з міжнародного перевезення вантажів по території України: митний кордон України м. Чорноморськ (ціна і сума без ПДВ 44560,63 грн), експедиторські послуги за межами України за А/М держ.№ НОМЕР_1 / НОМЕР_2 (250 грн), експедиторські послуги по Україні за А/М держ.№ НОМЕР_1 / НОМЕР_2 (1140,31 грн);Інші бухгалтерські документи щодо замовлення та оплати транспортування товару.

Дослідивши вказані документи, судова колегія зазначає, що вони в повній мірі підтверджують заявлену позивачем вартість перевезення, яка була включена до митної вартості товару.

В свою чергу, оскаржувана картка відмови не містить жодного обґрунтування відхилення вказаних документів.

Також суд апеляційної інстанції вважає безпідставним посилання відповідача на положення статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі, оскільки ним не наведені обставини, а також не надані докази, яким чином документи, надані декларантом, порушують чи не відповідають вимогам вказаної угоди.

Щодо використання інформації з електронної бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи (далі - ЄАІС) Держмитслужби, слід зазначити, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження цієї вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом.

Верховний Суд у Постанові від 24.01.2019 року у справі № 820/636/17 зауважив, що рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також слід врахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.

Враховуючи вищенаведений правовий висновок Верховного Суду, підстава щодо порівняння ідентичних товарів з вищим рівнем митної вартості за інформацією з електронної бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи (далі - ЄАІС) Держмитслужби судом не приймається.

З огляду на те, що до митного оформлення декларантом були надані всі документи, перелік яких визначений митним законодавством, та, як встановлено під час розгляду справи, вказані документи давали митному органу можливість визначити заявлену митну вартість товару, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що витребування у декларанта додаткових документів є безпідставним, адже відповідачем не доведено неможливість застосування під час митного оформлення товару митної вартості за основним методом та не обґрунтовано застосування резервного методу, що свідчить про неправомірність рішення органу щодо її коригування.

Колегія суддів вважає, що встановлення в судому порядку необґрунтованості коригування митної вартості товару в силу приписів норм митного законодавства є беззаперечною підставою для скасування рішення, прийнятого на підставі неправомірних висновків митного органу.

Оскільки доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, підстави для задоволення скарги Миколаївської митниці та скасування оскаржуваного рішення суду колегія суддів відсутні.

Беручи до уваги, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст.316 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Щодо клопотання представника ПП «Геліос-Ван» про стягнення виплат на правничу допомогу за розгляд справи судом апеляційної інстанції у розмірі 13 000 гривень колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 3 ст.134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас, за приписами частини 5 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частина 7 ст.139 КАС України унормовує, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

На підтвердження обґрунтованості понесених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 13 000 грн. позивачем надано копії наступних документів: ордер №1033916 від 09.02.2023 року, рахунок на оплату №14 від 31.01.2023 року, виписка з рахунку за період з 01.02.2023 по 01.02.2023 року (т.2 а.с.69-71).

При цьому ч.2 ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, ЄСПЛ зазначив, що згідно з його прецедентною практикою (§ 23 справи «Санді Таймс проти Об`єднаного Королівства (№ 2)» (Sunday Times v. UK (№2) від 6.11.1980, скарга № 6538/74) відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, їх необхідність і, більше того, умова розумності їх розміру.

Таким чином, на суд покладаються вимоги не тільки формально дослідити умови виконання договору про надання правової допомоги, а й встановити співмірність визначеної суми з урахуванням індивідуальних обставин кожної справи.

З огляду на вказане у суду апеляційної інстанції наявні підстави для надання оцінки співмірності заявлених до відшкодування витрат на правову допомогу, що корегулюється з прецедентною практикою ЄСПЛ.

Крім того, висновки щодо можливості суду самостійно зменшувати розмір відшкодування витрат на правничу допомогу містяться у додатковій постанові Верховного суду від 30.09.2020 року у справі № 201/14495/16-ц.

В свою чергу, колегія суддів визначає, що компенсація витрат на правничу допомогу за рахунок суб`єкта владних повноважень не повинна розглядатись особою як сатисфакція за порушені права та нести надмірне фінансове навантаження на бюджет.

Судова колегія враховує, що дана справа є типовою, відноситься до справ незначної складності, тому не потребує значних зусиль та обсягу залученого часу з боку адвоката. Більш того, під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції підприємством лише надано відзив на апеляційну скаргу митного органу, доводи якого є ідентичними доводам позовної заяви, а розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, без особистої участі представника.

Враховуючи надані позивачем докази понесення витрат на правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції, з урахуванням дотримання вимог співмірності та обґрунтованості розміру витрат на оплату послуг адвоката, складності виконаної адвокатом роботи, колегія суддів вважає, що співмірним розміром судових витрат, пов`язаних з витратами на професійну правничу допомогу, є 1000 грн. (одна тисяча гривень).

Таким чином, клопотання ПП «ГЕЛІОС-ВАН» про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню.

Зважаючи, що судом першої інстанції правомірно розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Керуючись ст. ст.134,139, 308, 311, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеської митниці - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2022 року - залишити без змін.

Клопотання Приватного підприємства «ГЕЛІОС-ВАН» - задовольнити частково.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21-а, код ЄДРПОУ ВП 44005631) на користь Приватного підприємства «ГЕЛІОС-ВАН» (68001, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Шевченка, 7-А, офіс 44, ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Косцова І.П.
Судді Зуєва Л.Є. Коваль М.П.