Справа № 520/7985/22
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2023-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2023 р. №520/7985/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Бідонька А.В.;

за участю секретаря судового засідання - Літвіщенко Д.О.;

представника позивача, Лютянської Н.С.,

позивача, Рудоміна Д.С.

представника відповідача, Вишневського О.В.,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24,м. Харків,61057, ) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом та просить суд:

- скасувати рішення ГУ ДМС у Харківській області від 15.08.2022 про скасування рішення ГУ ДМС України в Харківській області від 19.06.2020 про набуття ОСОБА_1 громадянства України.

- зобов`язати ГУ ДМС України в Харківській області прийняти у ОСОБА_1 декларацію про відмову від громадянства Російської Федерації та оформити йому довідку про реєстрацію громадянином України.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що 19.06.2020 ГУ ДМС в Харківській області прийняло рішення про набуття позивачем громадянства України за територіальним походженням згідно зі статтею 8 Закону України «Про громадянство України». Проте, рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 15.08.2022 року скасовано рішення від 19.06.2020 року у зв`язку з невиконанням позивачем зобов`язання про припинення іноземного громадянства.

Позивачем вказано, що відповідач протиправно та безпідставно відмовив у прийнятті декларації про відмову позивача від громадянства РФ, оскільки є незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства. Так, зазначає, що оформлення виходу з громадянства РФ перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, установленого законом України на момент, коли позивач набув громадянство України та є підставою для подання декларації, а тому відповідач відмовляючи, йому у прийнятті декларації, діяв всупереч вимогам чинного законодавства. Ухвалою

Харківського окружного адміністративного суду від 03.10.2022 року відкрито провадження по справі.

Ухвалою суду від 07.12.2022 р. вирішено подальший розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження. Представником відповідача - Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області, надано відзив на позов, в якому сторона відповідача проти вимог поданого позову заперечує. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що підстави для подання позивачем декларації про відмову від іноземного громадянства відсутні.

В судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали доводи заявленого позову, просили суд його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача в судових засіданнях проти вимог заявленого позову заперечував. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав та мотивів. Як встановлено судовим розглядом, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народився на території України, уродженець міста Харків (а.с. 111). 29.04.2009 року відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію», як особа, яка має право на набуття громадянства України за територіальним походженням отримав дозвіл на імміграцію в Україну, та був документований посвідкою на постійне проживання в Україні 30.04.2009 року НОМЕР_2 (а.с. 116).

11.03.2020 року позивач звернувся до ГУ ДМС України в Харківській області із заявою про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням (а.с. 114-115). 19.06.2020 року ГУ ДМС України в Харківській області прийнято рішення про оформлення набуття громадянства України ОСОБА_1 відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про громадянство України", у зв`язку з чим позивачу видано тимчасове посвідчення громадянина України № НОМЕР_3 від 30.06.2020.

У зв`язку з ухваленим відповідачем рішення про оформлення набуття громадянства України, позивачем подано до відповідача зобов`язання припинити громадянство Російської Федерації протягом двох років з моменту набуття громадянства України та подати до відповідача документ про припинення громадянства Російської Федерації, або ж у разі неотримання з незалежних від нього причин документа про припинення громадянства Російської Федерації - подати декларацію про відмову від громадянства цієї держави та повернути національний паспорт громадянина Російської Федерації до уповноваженого органу цієї держави (а.с. 118). 25.06.2021 позивач звертався до МЗС України з заявою про видачу довідки, що підтверджує переслідування через політичні переконання громадянина РФ.

У відповідь на звернення МЗС України повідомило позивача, що підстави у видачі довідки відсутні, заяву та додані до неї документи було повернуто, як такі, що не підпадають під дію чинного Порядку оформлення та видачі Міністерством закордонних справ, дипломатичним представництвом чи консульською установою України довідки, що підтверджує переслідування через політичні переконання громадянина РФ у країні своєї громадської незалежності, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 27.12.2019 р. №1130 (а.с.130). Судом також встановлено, що у відповідь на запит позивача, щодо можливості подання декларації про відмову від іноземного громадянства, листом від 28.10.2021 №6301.6.2-20240/63.3-22 відповідач повідомив, що підстав для подання декларації про відмову від іноземного громадянства немає.

21.06.2022 ГУ ДМС України в Харківській області позивачу направлено повідомлення про те, що 19.06.2022 року сплинув термін виконання ним зобов`язання про припинення громадянства Російської Федерації та надання до ГУДМС України в Харківській області документа про припинення громадянства Російської Федерації, виданого уповноваженим на те органом цієї держави та просило надати вищезазначений документ, що підтверджується листом від 21.06.2022 №6301.6.2-4146/63.3-22 (а.с. 181). 21.06.2022 року ОСОБА_1 через урядовий контактний центр подав звернення з питання продовження терміну громадянства України, в якому просив надати можливість скласти декларацію про припинення іноземного громадянства за обставин, що не залежать від нього для збереження громадянства України, що підтверджується реєстраційною карткою звернення №РО-14180036 (а.с. 182-185).

Рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 15.08.2022 року скасовано рішення від 19.06.2020 року у зв`язку з невиконанням позивачем зобов`язання про припинення іноземного громадянства (а.с. 136). Вважаючи дії відповідача щодо прийняття вказаного рішення та відмови у прийнятті декларації про відмову від громадянства Російської Федерації протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне. В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, визначено Законом України "Про громадянство України" від 18.01.2001 №2235-III (далі - Закон №2235-III в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)

Відповідно до визначень, які містить частина перша статті 1 Закону №2235-III, громадянство України - це правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - це особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Положенням статті 6 Закону №2235-III закріплено підстави набуття громадянства України, зокрема, згідно з пунктом 2 частини першої вказаної статті громадянство України набувається за територіальним походженням.

Так, особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства (частина перша статті 8 Закону №2235-III).

Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону №2235-III іноземці, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства. При цьому, зобов`язання припинити іноземне громадянство - це письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав дооргану, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України (частина перша статті 1 Закону №2235-III). Відповідно до частини восьмої статті 8 Закону №2235-III особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов`язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. Вимога про взяття зобов`язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні.

Так, із частиною першою статті 1 Закону №2235-III, декларацією про відмову від іноземного громадянства є документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав

Частиною першою статті 9 Закону №2235-III передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх клопотаннями прийняті до громадянства України. За правилами пункту 2 частини другої статті 9 Закону №2235-III однією з умов прийняття до громадянства України, зокрема, є подання декларації про відсутність іноземного громадянства (для осіб без громадянства) або зобов`язання припинити іноземне громадянство (для іноземців). Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту прийняття їх до громадянства України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства. При цьому, незалежною від особи причиною неотримання документа про припинення іноземного громадянства - є невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), документа про припинення громадянства (підданства) у встановлений законодавством іноземної держави термін (за винятком випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років від дня подання клопотання, якщо термін не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства за ініціативою особи чи якщо така процедура не здійснюється або вартість оформлення припинення іноземного громадянства (підданства) перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України (частина перша статті 1 Закону №2235-III).

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що особа, яка набула громадянство України, зобов`язана протягом двох років подати до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав або, у випадку неможливості надання такого документу з незалежних від них причин, декларацію про відмову від іноземного громадянства. При цьому, до незалежних причин законодавцем віднесено, зокрема, якщо вартість оформлення припинення іноземного громадянства (підданства) перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України.

Указом Президента України від 27.03.2001 №215 затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (надалі - Порядок).

Зазначений Порядок визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Пунктом 119 Порядку №215 передбачено, що особам, які набули громадянство України та взяли зобов`язання припинити іноземне громадянство, видаються тимчасові посвідчення громадянина України. Після подання цими особами в установленому Законом порядку документа про припинення іноземного громадянства або декларації про відмову від іноземного громадянства їм замість тимчасових посвідчень громадянина України залежно від місця проживання видаються паспорти громадянина України або паспорти громадянина України для виїзду за кордон.

Судом встановлено, що відповідно до інформації із сайту Консульського відділу Посольства Російської Федерації в Україні та у відповідності до розділу II, пункту 2 Наказу Посольства Російської Федерації в Україні за №1 від 10.01.2020 "Тариф збір за здійснення консульських дій", передбачає необхідність сплати за оформлення заяви про вихід з громадянства Російської Федерації в загальному та спрощеному порядку в розмірі 78 дол. США (2106 грн.), в тому числі: консульський збір у розмірі - 1755,00 грн., в тому числі збір за відшкодування фактичних витрат у розмірі - 351,50 грн.

Суд звертає увагу, що в обох випадках, при визначенні розміру збору за вчинення консульських дій вказується, що складовими є консульський збір та збір за відшкодування фактичних витрат, на що вказує примітка «в тому числі».

Відтак, доводи позивача, що громадянин Російської Федерації, який має намір подати заяву про вихід з громадянства РФ повинен сплатити загальну вартість є необґрунтованими, оскільки позивач фактично плюсує загальну вартість послуги та її складові. Більш того, відповідно змісту тарифів, збір за відшкодування фактичних витрат громадяни Російської Федерації не сплачують, оскільки звільнені від сплати такого «Консульским уставом Российской Федерации от 05 июля 2010 года № 154-ФЗ».

Таким чином, від громадянина РФ для виходу з громадянства вимагається подача заяви до відповідного органу, та в строк до 6 місяців відповідним органом приймається таке рішення. Вартість такої заяви про вихід, щоб почала відбулась процедура припинення громадянства коштувала 1755,00 грн.

Що стосується іншої суми, що окремо оплачується за отримання довідки про відсутність громадянства Російської Федерації, суд зазначає, що ця сума сплачується коли особа вже не є громадянином РФ на підставі рішення про припинення громадянства, та не входити до вартості оформлення припинення громадянства. Тобто оплатне отримання чи не отримання такого документу ніяким чином не впливає на юридичний факт припинення позивачем громадянства Російської Федерації.

Аналогічного змісту правова позиція викладена у постанові Верховного Суду 30 червня 2022 року у справі №280/7910/20.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вартість оформлення припинення іноземного громадянства позивача, на момент, коли останній набув громадянство України становила 1755,00 грн.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" мінімальна заробітна плата на 2020 рік, починаючи з 1 січня, у місячному розмірі становить 4723,00 грн. Відповідно, половина мінімальної заробітної плати станом на день звернення складає 2361,50 грн.

Таким чином, вартість у розмірі 1755,50 грн. за подання заяви про вихід з громадянства Російської Федерації не перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, що становить 2361,50 грн.

Викладене, у свою чергу, свідчить про відсутність незалежної від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства, що не породжує виникнення у ОСОБА_1 права на подання декларації про відмову від громадянства Російської Федерації до відповідача, в якого, у свою чергу, не виникає обов`язку з прийняття відповідного документа. Суд звертає також увагу на те, що якщо позивач і вважав наявність незалежної від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства, то повинен був у будь-який спосіб повідомити про це відповідача.

Разом із тим, посилання позивача на неодноразові особисті звернення до ГУ ДМС України в Харківській області, суд вважає необґрунтованими, оскільки доказів таких звернень під час розгляду справи до суду не надано та матеріали справи не містять.

Суд зазнаає, що ОСОБА_1 не був позбавлений можливості здійснити процедуру виходу з громадянства Російської Федерації шляхом подання як клопотання (заяви) про припинення іноземного громадянства так і декларації про відмову від громадянства Російської Федерації до уповноваженого органу цієї держави чи до консульства Російської Федерації в Україні (поштою або через представника), чи до консульства Російської Федерації Республіки (особисто). Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи. Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують. Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, оскільки відповідачем, як суб`єктом владних повноважень доведено правомірність прийнятого рішення, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення ГУ ДМС у Харківській області від 15.08.2022 про скасування рішення ГУ ДМС України в Харківській області від 19.06.2020 про набуття ОСОБА_1 громадянства України прийнято на підставі та умежах повноважень, визначених чинним законодавством. З`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 291, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24,м. Харків,61057, ) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст судового рішення складено та підписано 14 березня 2023 року.

Суддя Бідонько А.В.