Справа № 200/5276/22
Суддя: Крилова М.М.
Дата ухвалення: 2023-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

15 березня 2023 року Справа №200/5276/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Крилової М.М., розглянувши в порядку письмового провадження клопотання представника Офісу Генерального прокурора про залишення позову без розгляду за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури, П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування рішення та наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

В С Т А Н О В И В:

22 грудня 2022 року до Донецького окружного адміністративного суду, через систему «Електронний суд», надійшов позов ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури, П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора про:

-визнання протиправним та скасування рішення П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу Генерального прокурора № 166 від 13.09.2021 «Про неуспішне проходження прокурором атестації»;

-зобов`язання П`ятнадцяту кадрову комісію обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу Генерального прокурора або іншу уповноважену Законом кадрову комісію на час прийняття судом рішення, допустити ОСОБА_1 до проходження етапу атестації, передбаченого п.п. 2 п. 6 Розділу І Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 № 221 - складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, шляхом включення до відповідного графіку, з призначенням часу його проведення;

-визнання протиправним та скасування наказу керівника Донецької обласної прокуратури № 915-к від 16.11.2022, яким ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Селидівського відділу Красноармійської місцевої прокуратури Донецької області;

-поновити ОСОБА_1 у Донецькій обласній прокуратурі з 17.11.2022 року на посаді прокурора Селидівського відділу Красноармійської місцевої прокуратури Донецької області.

-стягнути з Донецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 17.11.2022 по день ухвалення судом рішення, з розрахунку розміру середньоденної заробітної плати в сумі 387 грн. 62 коп.

25 січня 2023 року від Донецької обласної прокуратури надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого відповіадч просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Офіс генерального прокурора з позовною заявою не погодився та 27 січня 2023 року направив на адерсу суду відзив на позовну заяву зі змісту якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

27 січня 2023 року представником Офісу генерального прокурора надано клопотання про залишення позову без розгляду в частині визнання протиправним та скасування рішення П`ятнадцятої кадрової комісії від 13.09.2019 року №166.

В обґрунтування клопотання зазначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Вказує, що позивач приступила до роботи після відпустки по догляду за дитиною 10.06.2021 року, на підставі рішення П`ятнадцятої кадрової комісії від 13.09.2019 року №166., наказом керівника Донецької обласної прокуратури від 16.11.2022 року №915-к, її було звільнено з посади прокурора. Вважає, що про прийняте спірне рішення ОСОБА_1 могла та повинна була дізнатись у жовтні 2021 року, оскільки з жовтня 2021 року розпочалось звільнення прокурорів на підставі рішення п`ятнадцятої кадрової комісії, проте за захистом своїх прав звернулась лише в грудні 2022 року, тобто з пропуском місячного строку звернення.

Позивач заперечував проти наданого клопотання про залишення позову без розгляду та просила відмовити у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду в повному обсязі.

В обґрунтування клопотання ОСОБА_1 зазначила, що з 10.06.2021 до моменту звільнення працювала дистанційно за місцем проживання. Вказана форма роботи була визначена за заявою позивача наказами Донецької обласної прокуратури №73-к від 13.01.2022 та №277-к від 21.02.2022. Накази, якими надано дозвіл на дистанційну роботу з 10.06.2021 перебувають у володінні Донецької обласної прокуратури. Щодо масового звільнення працівників прокурорів з жовтня 2021 року вказала, що збирання інформації щодо фактів звільнення інших прокурорів не входило до її службових обов`язків, крім того, рішення кадрової комісії про успішне чи неуспішне проходження атестації є індивідуальним щодо кожного прокурора, з індивідуальними реквізитами. Вказує, що про наявність рішення №166 від 13.09.2021 року про неуспішне проходження атестації вперше довідалася 22.11.2022 року при ознайомленні в Покровській окружній прокуратурі з наказом про звільнення, при цьому, спірне рішення не надсилалося ні поштовим зв`язком за місцем проживання, ні на електронну адресу позивача.

Вирішуючи заяву позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду та клопотань представника відповідачів про залишення позовної заяви без розгляду, суд виходив з наступного.

Позивач проходила службу в органах прокуратури.

Наказом керівника Донецької обласної прокуратури № 915-к від 16.11.2022 ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Селидівського відділу Красноармійської місцевої прокуратури Донецької області на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 року із 16 листопада 2022 року на підставі рішення П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 13.09.2021 року №166 про неуспішне проходження прокурором атестації.

Із змістом вказаного наказу позивач ознайомилась 22.11.2022 року, що підтверджується підписом позивача на його примірнику. Вказана обставина визнається сторонами.

Вирішуючи заявлені учасниками справи клопотання щодо строку звернення до суду по суті, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого вказаним Кодексом або іншими законами.

Частиною 1 статті 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. За змістом частини 1 статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Правова регламентація поновлення процесуального строку забезпечується, серед іншого, приписами частин 1, 3 та 6 статті 121 КАС України. Вказані норми визначають, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли згаданим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, у письмовому провадженні. Про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 згаданого Кодексу.

Частиною третьою статті 123 КАС України визначено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й на природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.

Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Суд зауважує, що законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановленого строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Частиною 5 статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Суд вказує на те, що до спірних правовідносин застосуванню підлягає саме місячний строк звернення до суду, оскільки справа, яка розглядається стосується питання правомірності звільнення позивача з публічної служби. Вказане сторонами не заперечується.

Вирішуючи питання про дотримання строку звернення до суду у кожному конкретному випадку, необхідно виходити не лише з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, але й з об`єктивної можливості особи знати про такі факти.

Суд звертає увагу на те, що спірним у справі, яка розглядається, є визначення моменту початку перебігу строку звернення до суду. Як стверджує позивач, перебіг строку звернення до суду має починатися з 22.11.2022 року. У свою чергу, представник відповідачів посилається на те, що обчислення місячного строку має здійснюватися з жовтня 2021 року.

Частиною 2 статті 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. При цьому звернення до суду може здійснюватися у межах встановленого строку, який в адміністративному судочинстві визначений як строк звернення до суду.

Правова природа строку звернення до суду, дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого фізична або юридична особа, орган державної влади та місцевого самоврядування можуть звернутися до суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.

У пункті 570 рішення у справі ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Росії Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) визначив термін давності, як передбачене законом право порушника не піддаватися попередженню або суду після закінчення певного терміну після здійснення правопорушення. Як зазначив ЄСПЛ, строки давності, які характерні для національних правових систем Держав-учасниць, відповідають декільком цілям, в числі яких забезпечення правової визначеності та остаточності.

Зміст принципу правової визначеності розкрито у ряді рішень Конституційного Суду України. Наприклад, у рішенні від 29.06.2010 №17-рп/2010 Конституційний Суд України звернув увагу на правову визначеність як елемент верховенства права, зазначивши, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, в якому стверджується, що обмеження основних прав людини і громадянина та втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дозволять особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Отже, встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Інакше кажучи, встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Згідно з прецедентною практикою ЄСПЛ для забезпечення оптимального співвідношення права на доступ до правосуддя та принципу правової визначеності у процесі прийняття судом рішення про поновлення строку на звернення до суду мають враховуватися: 1) особливі обставини кожної конкретної справи у системному зв`язку з причинами пропуску строку на звернення до суду; наявність причин непереборного та об`єктивного характеру пропуску строку на звернення до суду; 2) характер права, для захисту якого надійшло звернення до суду, та його значення для сторін; 3) період, який минув з моменту пропуску строку, правові наслідки його поновлення або не поновлення; 4) наявність публічного (суспільного та, меншою мірою, державного) інтересу у справі; 5) фундаментальність значення справи для судової та правозастосовної практики.

Суд, надаючи правову оцінку питанню визначенню моменту, з якого починається перебіг строку звернення до суду, враховує презумпцію знання законодавства (ignorantia juris non excusat - незнання закону не вибачається), за змістом якої кожен вважається таким, що знає закони.

Правовою основою згаданої презумпції є обов`язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Вказаний обов`язок закріплений частиною 1 статті 68 Конституції України. Суд наголошує на тому, що обов`язок додержання законів передбачає і обов`язок їх знання. Як наслідок, у відповідності до наведеної презумпції закони повинен знати кожний. З цього положення випливає загальновідома формула, а саме - незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, яка детермінована частиною 2 статті 68 Конституції України.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли їй стало відомо про прийняття певного рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, внаслідок чого відбулося порушення прав, свобод чи інтересів особи. Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому повинна слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дії, і у неї не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Отже, виходячи з положень статей 122 і 123 КАС України, суд повинен перевірити дотримання позивачем строку звернення до суду, чітко встановивши час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення його прав, свобод чи інтересів, а в разі пропуску строку - дати оцінку поважності причин його пропуску та в залежності від з`ясованого відкрити провадження у справі або повернути позовну заяву (на стадії до відкриття провадження) чи залишити її без розгляду (на стадії після відкриття провадження).

Судом встановлено, та сторонами не заперечується, що ОСОБА_1 10.06.2021 року приступила до роботи після відпустки по догляду за дитиною.

З 10.06.2021 року позивач працювала дистанційно, що підтверджується наказами керівника Донецької обласної прокуртариу №73-к від 13.01.2022 року та №277-к від 21.02.2022 року.

Про спірне рішення П`ятнадцятої кадрової комісії від 13.09.2021 року №166 про неуспішне проходження прокурором атестації позивач дізналась при ознайомленні з наказом про звільнення.

Представник Офісу Генерального прокурора вказує на те, що про спірне рішення позивач повинна була дізнатись ще в жовтні 2021 року, після масового звільнення працівників прокуратури на підставі рішення П`ятнадцятої кадрової комісії.

В той же час, суд погоджується з доводами позивача, що збирання інформації щодо фактів звільнення інших прокурорів не входило до її службових обов`язків.

Крім того, відповідно д п. 15 Порядку роботи кадрових комісій, затвердженого наказом Генерального прокурора № 233 від 17.10.2019, голова кадрової комісії забезпечує систематичне оприлюднення узагальненої інформації та статистичної інформації про результати діяльності комісії на офіційному веб-сайті відповідної обласної (регіональної) прокуратури.

Представник Офісу Генерального прокурора зазначив, що спірне рішення було доведено в кадрові підрозділи обласних прокуратур.

Проте, доказів ознайомлення зі спіріним рішенням, надсилання поштовим зв`язком за місцем проживання або на електронну адресу, суду не надано, а отже у суду не має підстав вважати, що позивач була належним чином ознайомлена зі спірним рішенням з жовтня 2021 року.

Крім того, ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09 січня 2023 року позивачу поновлено строк звернення до суду.

Враховуючи наведені вище обставини, суд дійшов висновку про відому у задоволення клопотання про залишення позову без розгляду.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 240, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання представник Офісу Генерального прокурора про залишення позову без розгляду по справі за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури, П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування рішення та наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет (веб-адреса сторінки:http://court.gov.ua/).

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя М.М. Крилова