Справа № 160/501/23
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2023-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 березня 2023 року Справа № 160/501/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу №160/501/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
09.01.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач, з урахуванням уточнень від 13.01.2023 року, просить:
- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати неврахований стаж роботи на підприємстві Лисичанське ремонтно-будівельне управління виробничого об`єднання «Лисичанськвугілля» в період з 25.08.1982 року по 31.12.1991 року, що становить 9 років трудового стажу.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу між суддями від 09.01.2023 року ця справа була розподілена судді Ількову В.В.
Ухвалою суду від 16.01.2023 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 262 КАС України.
Також ухвалою суду від 16.01.2023 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі, а саме копії:
- пенсійну справу позивача;
- звернення позивача про призначення пенсії за віком;
- листи/відмови (рішення)Пенсійного органу на звернення позивача;
- відомості щодо зарахування/незарахування спірного періоду роботи позивача, зокрема з 23.08.1982 року по 31.12.1991 року;
- відомості/інформацію щодо підстав відмови позивачу у призначенні пенсії та інші докази щодо суті спору.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 14.03.2023 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12 травня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зі зверненням про розрахунок пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Не погоджуючись з такими даними, наданими в Довідці форми РС-право від 24.05.2022р., позивач звернулась до Пенсійного органу із запитом про надання розрахунку пенсії за віком та зарахуванням страхового стажу.
У своїй відповіді відповідач зазначив, що відповідно до положень частини другої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вік виходу на пенсії за віком, за наявним трудовим стажем становить - 63 роки, тобто з 03.01.2026 року.
Неврахування відповідачем цього періоду роботи позивача до страхового стажу стало підставою для звернення до суду.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
Ухвалою суду від 16.01.2023 року відкрито провадження в адміністративній справі №160/501/23, та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, відповідно до ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ухвалою суду від 16.01.2023 року, відповідачу було запропоновано надати відзив на позовну заяву позивача по справі №160/501/23.
06.02.2023 року відповідачем отримано вказану вище ухвалу суду, що також підтверджується розпискою про вручення, яка міститься в матеріалах справи.
Згідно із ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно положень ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач є належно повідомленим про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, суд встановив такі обставини.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 12 травня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зі зверненням про розрахунок пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Не погоджуючись з такими даними, наданими в Довідці форми РС-право від 24.05.2022р., позивач звернулась до Пенсійного органу із запитом про надання розрахунку пенсії за віком та зарахуванням страхового стажу.
Відповідно до даних зазначених в трудовій книжці серія НОМЕР_1
від 08.06.1981 року свою трудову діяльність позивач почала з 01.06.1981 року відповідно до наказу про прийняття на роботу на посаду вихователя в ясла-садок № 5 на час проходження педагогічної практики, про що в трудовій книжці було зроблено запис № 1 відповідно до наказу № 16 по ясла-садок від 01.06.1981 року.
Відповідно до запису № 2 в вище вказаній трудовій книжці позивача було звільнено з займаної посади у зв`язку з закінченням педагогічної практики, про що був виданий наказ №41-2 від 01.08.1981 р. в вище вказана ній установі.
Відповідно до запису № 3 в трудовій книжці та наказу № 285 від -22.08.1980 року ОСОБА_1 була прийнята на навчання до Лисичанського педагогічного училища на відділення вихователь дошкільних закладів з 01.09.1980 року.
Однак, відповідно наказу № 267 від 05.07.1982 року вибула з зазначеного закладу освіти у зв`язку з закінченням строку навчання, про що було зроблено запис № 4 від 01.08.1982 р. в трудовій книжці серія НОМЕР_1 від 08.06.1981 року.
23.08.1982 року позивача було прийнято на посаду вихователя в Лисичанське ремонтно-будівельне управління «Лисичанськвугілля» відповідно до наказу № 123 від 25.08.1982р. номер 5 запису в трудовій книжці.
31.12.1991 року позивача було звільнено з займаної посади відповідно до положень ст.36 п.5 Кодексу законів про працю Української РСР (в редакції від 30 грудня 1981 року №2957-Х, ВВР, 1982 р., № 2, ст. 23, який втратив чинність) по переводу в дитячий садок «Золотий півник» шахти «60 років Радянської України відповідно до наказу № 147-К.
Відповідно до наказу № 278к від 09.12.1991р. п.о. ЛУ шахта 60-років Радянської України перейменована в шахту Чорноморка.
03.01.1992 року позивач прийнята на посаду вихователя до дитячого садочку «Золотий ключик» відповідно до наказу № 6 від 03.01.1992року, який на момент прийняття на вище зазначену посаду відносився до шахти Чорноморка, про що в трудовій книжці серія НОМЕР_1 від 08.06.1981р., зроблено-відповідні записи під порядковими номерами № 7 та 8.
У 2001 році позивач була звільнена з займаної посади у зв`язку зі зміною в організації підприємства та скороченням чисельності штату в порядку пункту першого частими першої статті 40 КЗпП України, про що було вчинено запис під порядковим номером 9 згідно наказу № 116-к від 01.06.2001 року.
Однак, згідно матеріалів справи у довідці форми РС-право від 24.05.2022 року Пенсійним органом не було враховано стаж роботи позивача на підприємстві Лисичанське ремонтно-будівельне управління виробничого об`єднання «Лисичанськвугілля» в період з 23.08.1982 року по 31.12.1991 року.
Неврахування відповідачем цього періоду роботи позивача до страхового стажу стало підставою для звернення до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував такі обставини справи та положення чинного законодавства України.
V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника та інших випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому, пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію (ч. 1 та 2 ст. 7 Закону № 1788-XII).
Відповідно до ст. 9 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3)пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058 починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.
Згідно із ч. 1 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 4 вказаної статті Закону № 1058 передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так, пунктами 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п. 3 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
VІ. ОЦІНКА СУДУ
Як встановлено судом, позивачу відмовлено у зарахуванні до трудового стажу періодів його роботи на підприємстві Лисичанське ремонтно-будівельне управління виробничого об`єднання «Лисичанськвугілля» в період з 23.08.1982 року по 31.12.1991 року.
Поряд з цим згідно даних трудової книжки, долученої до матеріалів справи, позивача з 23.08.1982 року було прийнято на посаду вихователя в Лисичанське ремонтно-будівельне управління «Лисичанськвугілля» відповідно до наказу № 123 від 25.08.1982р. номер 5 запису в трудовій книжці.
31.12.1991 року позивача було звільнено з займаної посади відповідно до положень ст.36 п.5 Кодексу законів про працю Української РСР (в редакції від 30 грудня 1981 року №2957-Х, ВВР, 1982 р., № 2, ст. 23, який втратив чинність) по переводу в дитячий садок «Золотий півник» шахти «60 років Радянської України відповідно до наказу № 147-К.
Тож, даними трудової книжки повністю підтверджується трудова діяльність позивача.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області протиправно не зараховано до трудового стажу позивача періоди її роботи з 23.08.1982 року по 31.12.1991 року, у зв`язку з чим спірний період роботи підлягають зарахуванню до її трудового стажу.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково, вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.
Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Таким чином, належним способом захисту прав позивача у цій справі є визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні до трудового стажу період її роботи з 23.08.1982 року по 31.12.1991 року на підприємстві Лисичанське ремонтно-будівельне управління виробничого об`єднання «Лисичанськвугілля» та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до трудового стажу, що дає право на отримання пенсії за віком, період її роботи з 23.08.1982 року по 31.12.1991 року на підприємстві Лисичанське ремонтно-будівельне управління виробничого об`єднання «Лисичанськвугілля».
Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, враховуючи положення ч.2 ст.9 КАС України, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги частковому підлягають задоволенню.
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Дослідивши матеріали справи, встановлено, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності своїх дій та рішення. Натомість, позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
За таких обставин, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії.
Щодо розподілу судових витрат, а саме судового збору.
Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до приписів статті 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 805,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні до трудового стажу період її роботи з 23.08.1982 року по 31.12.1991 року на підприємстві Лисичанське ремонтно-будівельне управління виробничого об`єднання «Лисичанськвугілля».
Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до трудового стажу, що дає право на отримання пенсії за віком, період її роботи з 23.08.1982 року по 31.12.1991 року на підприємстві Лисичанське ремонтно-будівельне управління виробничого об`єднання «Лисичанськвугілля».
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору в сумі 805,20 гривень.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , код ОКПП НОМЕР_2 ).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 14.03.2023 року.

Суддя В.В. Ільков