Справа № 640/2831/21
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2023-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

14 березня 2023 року

м. Київ

справа № 640/2831/21

адміністративне провадження № К/990/6670/23

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., перевіривши касаційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Постернака Олександра Геннадійовича на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 3 серпня 2022 року і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2023 року у справі №640/2831/21 за позовом ОСОБА_1 до Київської міської прокуратури про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до Київської міської прокуратури, у якому просив суд:

- визнати протиправним і скасувати повністю наказ прокурора міста Києва Кіпер О.О від 9 вересня 2020 року №1371п про звільнення позивача з посади прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, прокуратури міста Києва та органів прокуратури, у зв`язку із неуспішним проходженням атестації, на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 10 вересня 2020 року;

- поновити позивача з 11 вересня 2020 року в органах прокуратури в Київській міській прокуратурі на рівнозначній посаді;

- стягнути на користь позивача з Київської міської прокуратури середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 11 вересня 2020 року до дня ухвалення судом рішення.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 3 серпня 2022 року адміністративний позов було задоволено:

- визнано протиправним і скасовано повністю наказ прокурора міста Києва Кіпер О.О. від 9 вересня 2020 року №1371п про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, прокуратури міста Києва та органів прокуратури, у зв`язку із неуспішним проходженням атестації, на підставі п пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 10 вересня 2020 року;

- поновлено ОСОБА_1 з 11 вересня 2020 року в органах прокуратури в Київській міській прокуратурі на рівнозначній посаді;

- стягнуто з Київської міської прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 11 вересня 2020 року до дня ухвалення судом рішення - 3 серпня 2022 року.

Додатковим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 жовтня 2022 року було стягнуто з Київської міської прокуратури на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 11 вересня 2020 року до 3 серпня 2022 року в розмірі: 772447 грн 48 коп.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2023 року, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 3 серпня 2022 року змінено:

- поновлено ОСОБА_1 з 11 вересня 2020 року в органах прокуратури на посаді прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, Прокуратури міста Києва.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 3 серпня 2022 року залишено без змін.

Додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 жовтня 2022 року також змінено:

- стягнуто з Київської міської прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі: 470389 грн 04 коп.

В іншій частині додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 жовтня 2022 року залишено без змін.

Не погоджуючись із цим судовим рішенням, представник позивача звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України"), надіславши її засобами поштового зв`язку 20 лютого 2023 року.

У своїй касаційній скарзі скаржник просить постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2023 року змінити в частині суми середнього заробітку, яку належить стягнути на його користь. В іншій частині залишити постанову суду апеляційної інстанції без змін.

Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд вважає за потрібне повернути її скаржнику з наступних підстав.

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

З 8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким внесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 351 цього Кодексу.

Згідно з пунктом четвертим частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку та відсутнє посилання на відповідний пункт вказаної статті.

Зазначене свідчить, що скаржник формально підійшов до питання належного оформлення касаційної скарги, зокрема, в частині зазначення підстав касаційного оскарження судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій із урахуванням вимог частини четвертої статті 328 КАС України. Аргументи касаційної скарги зводяться до викладення обставин справи, зазначення, що судами попередніх інстанцій судові рішення ухвалені із неправильним застосуванням норм права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Отже, касаційну скаргу позивача ОСОБА_1 - адвоката Постернака Олександра Геннадійовича належить повернути як таку, що не містить підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, для касаційного оскарження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 3 серпня 2022 року і постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2023 року у справі №640/2831/21.

На підставі наведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Постернака Олександра Геннадійовича на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 3 серпня 2022 року і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2023 року у справі №640/2831/21 за позовом ОСОБА_1 до Київської міської прокуратури про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, повернути особі, яка її подала.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

………………………….

Н.М. Мартинюк,

Суддя Верховного Суду