Справа № 120/10954/22
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

16 березня 2023 р. Справа № 120/10954/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Поліщук І.М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Зданевич Н.Ю.

представника позивача: Олійник О.Л.

представника відповідача: Сторчак Т.В.

розглянувши у судовому засіданні заяву про забезпечення позову в справі

за позовом: ОСОБА_1

до: Виконавчого комітету Вінницької міської ради

про: визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення.

Одночасно із позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення даного позову шляхом:

- зупинення дії п. 2.6 рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 10.11.2022 №2440 "Про демонтаж самовільно встановлених тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності та малих архітектурних форм на території Вінницької територіальної громади";

- заборони Виконавчому комітету Вінницької міської ради, Вінницькій міській раді, комунальним підприємствам здійснювати дії щодо демонтажу будівлі, яка належить ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ) та відключення від електропостачання.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення адміністративного позову позивач вказувала на наявність очевидних ознак протиправності п. 2.6 рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 10.11.2022 №2440, адже нежитлова будівля, яка їй належить, не є тимчасовою спорудою, а має всі ознаки об`єкту нерухомого майна, яке не введено в експлуатацію (самочинне будівництво). Крім того, заявник зазначала, що знесення нежитлової будівлі, яка їй належить, можливо виключно за рішенням суду. Також, заявник вказувала, що у разі невиконання вимог оскаржуваного рішення до 30.12.2022, відповідач може демонтувати будівлю власними силами, а оскільки переміщення даної будівлі неможливе без її знецінення та зміни призначення, невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить поновлення порушених прав позивача, або і взагалі унеможливить.

Ухвалою від 29.12.2022 відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Не погодившись із відповідною ухвалою, ОСОБА_1 оскаржила її до суду апеляційної інстанції.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.02.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2022 року без змін.

Разом із тим, 14.03.2023 представником ОСОБА_1 повторно подано заяву про забезпечення адміністративного позову, шляхом заборони Виконавчому комітету Вінницької міської ради, Вінницькій міській ради, комунальним підприємствам здійснювати дії щодо демонтажу будівлі, яка належить ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ), та відключення даної будівлі від електропостачання.

При цьому, мотиви, якими представник позивача обґрунтовує необхідність вжиття заходів забезпечення позову, є ідентичні тим, що були наведені позивачем у заяві про забезпечення позову, яка була подана нею разом із позовною заявою.

Зокрема, представник позивача зазначив, що відповідно до витягу з оскаржуваного рішення від 10.11.2022 № 2440, вирішено рекомендувати позивачу здійснити демонтаж тимчасової споруди з літнім майданчиком до 30.12.2022, а у разі невиконання - здійснити відключення ТС від електропостачання до 30.12.2022 та доручити здійснити демонтаж тимчасової споруди КП Вінницька спеціалізована монтажно-експлуатаційна дільниця з організації дорожнього руху до 01.03.2023.

В той же час, представник позивача вказує на наявність очевидних ознак протиправності п. 2.6 рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 10.11.2022 №2440, адже нежитлова будівля, яка їй належить, не є тимчасовою спорудою, а має всі ознаки об`єкту нерухомого майна, яке не введено в експлуатацію (самочинне будівництво). Крім того, заявник зазначила, що знесення нежитлової будівлі, яка їй належить, можливо виключно за рішенням суду.

Також, представник позивача зазначив, що оскільки позивачем не виконано вимоги оскаржуваного рішення до 30.12.2022, відповідач може демонтувати будівлю власними силами, а оскільки переміщення даної будівлі неможливе без її знецінення та зміни призначення, невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить поновлення порушених прав позивача, або і взагалі унеможливить.

Крім того, представник позивача звернув увагу на те, що згідно рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26.12.2022 по справі № 120/3858/22 за позовом Вінницької міської ради вирішено знести самовільно встановлену тимчасову споруду. В даному рішенні зазначено, що рішенням ВК BMP від 16.12.2021 № 3180 рекомендовано відповідачу демонтувати самовільно встановлену ТС, у разі невиконання - Департаменту правової політики та якості Вінницької міської ради підготувати відповідне подання позовної заяви до суду про її демонтаж. Тобто, по справі №120/3858/22 демонтаж ТС здійснюється за рішенням суду, а демонтаж будівлі позивача (яка ще й не є ТС в контексті діючого законодавства) здійснюється за рішенням відповідача, що в черговий раз свідчить про його незаконність та необґрунтованість, оскільки в аналогічних ситуаціях відповідач застосовує різні методи демонтажу споруд.

Ухвалою від 16.03.2023 заяву представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову призначено до розгляду в підготовчому засіданні 16.03.2023.

В судовому засіданні 16.03.2023 представник позивача підтримав подану заяву, посилаючись на обставини, викладені у поданій ним заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо вжиття заходів забезпечення позову, посилаючись на необґрунтованість заяви, поданої представником позивача.

Розглянувши подану позивачем заяву про забезпечення позову, суд приходить до наступного висновку.

Положеннями ч. 1 ст. 150 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 КАС України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа, або до якого буде подано адміністративний позов, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду, у разі задоволення позову. Для задоволення судом поданого позивачем клопотання про забезпечення адміністративного позову останній має обґрунтувати необхідність задоволення такого клопотання та довести, що незадоволення клопотання призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених ч. 2 ст. 150 КАС України.

Так, положення ст. 150 КАС України передбачають, що передумовою вжиття заходів для забезпечення позову, є клопотання сторони, в тому рахунку, із зазначенням очевидних ознак можливості заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача. Тобто, у випадку звернення позивача з клопотанням про забезпечення позову він повинен обґрунтувати причини звернення з таким клопотанням. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів позивача в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

В даному ж випадку, обґрунтовуючи необхідність забезпечення даного адміністративного позову, представник позивача вказав на наявність очевидних ознак протиправності п. 2.6 рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 10.11.2022 №2440, адже нежитлова будівля, яка належить позивачу, не є тимчасовою спорудою, а має всі ознаки об`єкту нерухомого майна, яке не введено в експлуатацію (самочинне будівництво), а тому його знесення є можливим виключно за рішенням суду.

Разом з цим, варто зазначити, що сам лише факт звернення позивача до суду приводу оскарження п. 2.6 рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 10.11.2022 №2440 не може свідчити про його очевидну протиправність.

З огляду на викладене, суд критично оцінює викладені у заяві про забезпечення позову посилання щодо очевидної протиправності рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 10.11.2022 №2440, оскільки оцінку спірному рішенню буде надано за наслідками розгляду справи по суті заявлених позовних вимог, а не на стадії розгляду заяви про забезпечення позову.

Щодо аргументів представника позивача про те, що для відновлення прав позивача необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, у разі незастосування заходів забезпечення позову, оскільки переміщення даної будівлі неможливе без її знецінення та зміни призначення, то суд зазначає наступне.

Так, дійсно, підпунктом 2.6.1 оскаржуваного рішення від 10.11.2022 № 2440, вирішено рекомендувати позивачу здійснити демонтаж тимчасової споруди з літнім майданчиком до 30.12.2022.

В той же час, підпунктом 2.6.3 рішення від 10.11.2022 № 2440 передбачено, що у разі невиконання п. 2.6.1 призначити уповноваженою особою на виконання демонтажу КП Вінницька спеціалізована монтажно-експлуатаційна дільниця з організації дорожнього руху, термін проведення демонтажу до 01.03.2023.

Посилаючись на зміст наведених вище пунктів рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 10.11.2022 №2440, представник позивача зазначив, що оскільки позивачем не виконано вимоги оскаржуваного рішення, відповідач може демонтувати будівлю власними силами.

Разом із тим, вказані посилання представника позивача ґрунтуються виключно на його власних припущеннях щодо можливого проведення робіт з демонтажу будівлі ще до вирішення по суті адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 .

Варто звернути увагу на те, що згідно із оскаржуваного рішення терміном проведення демонтажу будівлі встановлено 01.03.2023, втім представником позивача не надано жодних доказів на підтвердження того, що станом на день подання даної заяви (14.03.2023) відповідачем вчинено чи/або вчиняються дії щодо демонтажу чи/або відключення від електроживлення належної позивачу будівлі.

Що ж до посилань представника позивача на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26.12.2022 по справі №120/3858/22, то суд зазначає, що останнє жодним чином не підтверджує протиправність оскаржуваного у даній справі рішення.

Із наведеного слідує, що зміст заяви про забезпечення адміністративного позову не дозволяє дійти переконливого висновку про існування обставин, які згідно положень ст. 150 КАС України є підставою для забезпечення позову, оскільки представником позивача не наведено жодних належних та достатніх доводів в підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась до суду.

Враховуючи вище викладене та здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, з урахуванням співмірності таких заходів заявленим позовним вимогам, суд приходить до висновку, що подана заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 150-154, 156, 248, 256, 294 КАС України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення позову, - відмовити.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Повний текст ухвали складено 16.03.2023.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна