Справа № 320/4206/20
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2023-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/4206/20 Суддя першої інстанції: Панова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Горяйнова А.М.,

секретаря Височанської Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 18.02.2022, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся у суд з позовом до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області (далі - відповідач, Ліквідаційна комісія ГУ МВС України в Київській області) про:

- визнання протиправними дій щодо видачі довідки про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 роках з 27.04.1986 по 28.04.1986, без урахування виплати коштів в сумі 600 крб за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінювання;

- зобов`язання видати нову довідку встановлено зразка про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 роках у період з 27.04.1986 по 28.04.1986, з урахуванням виплати коштів в сумі 600 крб за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінювання;

- зобов`язання нарахувати та виплатити недоплачену суму грошового забезпечення за роботу (службу) у зоні відчуження в період з 27.04.1986 по 28.04.1986 в сумі 600 крб за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінювання.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач протиправно не включив у довідку про грошове забезпечення за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 за період з 27.04.1986 по 28.04.1986 виплату коштів в сумі 600 крб за отриману ним гранично допустиму дозу радіоактивного опромінювання. У зв`язку з тим, що передбачена діючим законодавством виплата коштів в сумі 600 крб за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінювання позивачу не нараховувалась і не виплачувалась, вказує, що розмір його фактичного грошового забезпечення за роботу в зоні відчуження визначений неправильно, що призвело до неправильного нарахування та заниження пенсії.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18.02.2022 позов задоволено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Свою позицію обґрунтовує тим, що в межах спірних правовідносин діяв у відповідності до вимог законодавства, наголошує, що одноразова грошова винагорода за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінювання носить разовий характер і не є складовою грошового забезпечення та до картки про нарахування такого забезпечення і довідки не включається.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі пункта 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з таких підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_1 є інвалідом другої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

23.08.1996 Київською обласною державною адміністрацією позивачу видано посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії І серії НОМЕР_1 від 28.08.1996 (вкладка № НОМЕР_2 до посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії І серії НОМЕР_1 від 28.08.1996).

На час аварії на Чорнобильській АЕС ОСОБА_1 проходив службу у Фастівському МРВ УВС Київоблвиконкому на посаді державтоінспектора, спеціальне звання старший лейтенант міліції та відносився до офіцерського складу органів внутрішніх справ.

Відповідно до відомостей маршрутного листа №20/0098, виданого ГУ МВС України в Київській області 19.12.1997, позивач був відряджений до зони відчуження Чорнобильської АЕС, де безпосередньо брав участь у ліквідації наслідків аварії у період з 27.04.1986 по 28.04.1986 включно у населеному пункті м. Прип`ять.

Довідкою №Л-1358 від 13.09.2018, виданою ГУ МВС у Київській області, підтверджено те, що ОСОБА_1 залучався до заходів по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з 27.04.1986 по 28.04.1986 у м. Прип`ять (наказ УВС від 14.08.1986 №069).

17.01.2012 Фастівським міським відділом (з обслуговування міста Фастова і Фастівського району) ГУ МВС України в Київській області позивачу було видано довідку №130 про те, що за роботу в населених пунктах зони відчуження м. Прип`ять з 27.04.1986 по 28.04.1986 по місцю роботи Фастівський МРВ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_1 на посаді державтоінспектора була виплачена плата в сумі 70 крб з урахуванням коефіцієнта 4 відповідно до постанови Ради УРСР та Укрпрофради від 10.06.1986 №207-7.

Згідно з відомостями розрахункового листа за 1986 рік позивачу за квітень місяць нараховано заробітну плату у розмірі 210 крб, доплата за 27.04, 28.04: основний оклад 6; за звання 7-33, всього - 13,33 крб.

Позивач звернувся до Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Київській області із заявою, в якій просив видати йому довідку про грошове забезпечення на роботах в зоні відчуження в період з 27.04.1986 по 28.04.1986 під час служби в м. Прип`ять з урахуванням виплати за отриману дозу радіоактивного опромінення.

Відповідач листом від 23.04.2020 №20/Л-303 повідомив, що наказом МВС СРСР від 26.05.1986 №0149 особам офіцерського складу передбачались виплати разової грошової винагороди за отриману максимально допустиму дозу радіації з розрахунку трьох місячних посадових окладів та окладів за спеціальним званням. Також роз`яснено, що одноразова грошова винагорода за отриману максимально допустиму дозу радіації носить разовий характер і не є складовою грошового забезпечення та до картки про нарахування грошового забезпечення і довідки, виданої на підставі постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10.06.1086 №207-7, не включається.

Не погоджуючись з такими діями відповідача та уважаючи свої права порушеними, позивач звернулася з цим позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено отримання ним гранично допустимої дози опромінення при виконанні завдань з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 1986-1990.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, соціального захисту потерпілого населення визначено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796-XII).

За приписами частини 1 статті 54 Закону №796-XII пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

Положенням частини 4 статті 15 Закону №796-XII встановлено, що видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Своєю чергою абзацом 1 пункту 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, передбачено, що довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

Умови оплати праці в період виконання позивачем робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС визначалися постановами та розпорядженнями Кабінету Міністрів СРСР та УРСР у залежності від категорії працюючих (працівники, особи рядового та начальницького складу, військовозобов`язані, призвані на збори, військові строкової служби) та місця знаходження працівника залежно від встановлених зон в період виконання цих робіт (1-ша, 2-га, 3-тя зони небезпеки, зона іонізуючого випромінювання (30-ти кілометрова зона).

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про правонаступництво України» закони та інші нормативні акти відповідних установ СРСР діють на території України як такі, що не суперечать законам України, прийнятим після проголошення незалежності України.

Базовим документом, який визначав порядок оплати праці ліквідаторам аварії на ЧАЕС, є постанова Центрального Комітету КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної Центральної Професійних Спілок від 7 травня 1986 року №524-156 «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської атомної електростанції».

За умовами пункту 1 указаної постанови керівникам підприємств та організацій було надано право проводити оплату праці працівників, безпосередньо зайнятих на роботах по усуненню наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, по підвищеним на 100 процентів тарифним ставкам (відрядним розцінкам) та посадових окладах, конкретні розміри яких встановлюються з урахуванням складності та терміновості виконуваних робіт.

Абзацами 2, 3 цього пункту було передбачено виплату військовослужбовцям військових частин і органів Комітету державної безпеки СРСР, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які виконували службові обов`язки в зоні Чорнобильської АЕС, посадових окладів та окладів за спеціальним званням в подвійному розмірі.

Особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, начальницькому та рядовому складу органів внутрішніх справ виплачувати крім того добові та забезпечувати їх безкоштовним харчуванням.

У подальшому правовому регулюванні вказані положення постанови №524-156 зазнали змін та уточнень.

Згідно з Розпорядженням Ради Міністрів СРСР №964-рс від 17.05.1986 «Про виділення Міненерго СРСР додаткового фонду заробітної плати» голові урядової комісії з ліквідації аварії було надано право виплачувати працівникам, які відзначилися при виконанні особливо важливих і відповідальних робіт в залежності від небезпеки їх проведення одноразову винагороду в розмірі до 1000 руб; дозволено керівникам міністерств і відомств, які беруть участь у ліквідації аварії, за узгодженням з головою урядової комісії з ліквідації аварії проводити у виняткових випадках оплату праці працівників, зайнятих на зазначених роботах в III зоні небезпеки, в п`ятикратному розмірі у порівнянні з установленими діючим законодавством нормами, в II зоні - в чотирикратному і в I зоні - в трикратному розмірі (абзац перший).

У тих випадках, коли працівник отримує максимально допустиму дозу радіації і в зв`язку з цим не допускається для подальшої роботи у вказаних зонах небезпеки, йому виплачується одноразова винагорода в розмірі п`ятикратної місячної тарифної ставки (посадового окладу), а особам офіцерського складу військових частин, офіцерського і начальницького складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - трьох місячних окладів грошового забезпечення за посадою і військовому або спеціальному званню, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, особам молодшого начальницького і рядового складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - 500 руб., військовослужбовцям строкової служби і військовим будівельникам - 300 руб. (абзац другий).

Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23.05.1986 №1031-рс було поширено порядок та умови підвищеної оплати праці, передбачені розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 №964, на військовослужбовців, начальницький та рядовий склад органів внутрішніх справ.

При цьому грошове забезпечення в підвищених розмірах виплачувалось виходячи з посадових окладів, а особам офіцерського і начальницького складу, прапорщикам і мічманам також з окладу за військовим або спеціальним званням (абзац перший).

Водночас постановою №665-195 від 05.06.1986 була встановлена оплата праці працівників, зайнятих на роботах в 3, 2 та 1 зонах небезпеки, відповідно у 4-х, 3-х і 2-кратних розмірах (із врахуванням 100% тарифної ставки), понад середньомісячну заробітну плату, виходячи з тарифної ставки (окладу), встановлену по основному місцю роботи (п.1). Ця ж норма викладена також в п. 1 постанови Ради Міністрів УРСР, Укрпрофради від 10.06.1986 №207-7.

На виконання розпоряджень Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 №964-рс та від 23.05.1986 №1031рс, виданих з метою прискорення робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції, Міністерством внутрішніх справ СРСР було видано наказ «Про додаткові виплати особовому складу органів та внутрішніх військ МВС СРСР, які зайняті на роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» від 26.05.1986 №0149 (далі - наказ МВС СРСР №0149).

У відповідності до абзацу 1 пункту 1 наказу МВС СРСР №0149 наказано Міністру внутрішніх справ Української РСР, міністру внутрішніх справ Білоруської РСР, начальнику Управління внутрішніх військ МВС СРСР по Українській РСР і Молдавській РСР, командиру 43-конвойної дивізії МВС СРСР дозволяти за погодженням з головою Урядової комісії з ліквідації аварії здійснювати у виняткових випадках оплату праці працівників, службовців, а також призваних на збори військовозобов`язаних, які зайняті на особливо важливих і відповідальних роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у ІІІ зоні небезпеки - у 5-кратному розмірі у порівнянні зі встановленими чинним законодавством нормами, у II зоні - у 4-кратному розмірі, у І зоні - у 3-кратному розмірі.

Разом з цим абзацом 2 пункту 1 наказу МВС СРСР №0149 передбачалося, що у такому ж порядку і розмірах наказано виплачувати грошове забезпечення військовослужбовцям, особам начальницького та рядового складу, зайнятим на зазначених роботах у І - ІІІ зонах небезпеки, виходячи з посадових окладів, а особам офіцерського і начальницького складу, прапорщикам та мічманам - і окладів за військовим і спеціальним званням.

Відповідно до пункту 2 наказу МВС СРСР №0149 працівникам та службовцям, які отримали при виконанні завдань з ліквідації наслідків аварії на АЕС гранично допустиму дозу радіації і у зв`язку з цим не допущеним для подальшої роботи у вказаних в пункті 1 даного наказу зонах небезпеки, виплачувати одноразову винагороду в розмірі п`ятикратної місячної тарифної ставки (посадового окладу), а особам начальницького та рядового складу трьох місячних окладів грошового утримання за посадою і за військовим або спеціальним званням, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям, особам рядового і молодшого начальницького складу 500 рублів, військовослужбовцям строкової служби 300 рублів.

Частиною 1 статті 5 Закону України "Про захист людини від іонізуючого випромінювання" від 14.01.1998 №15/98-ВР (далі - Закон №15/98-ВР) встановлені основні дозові межі радіоактивного опромінення.

Згідно з цією нормою основна дозова межа індивідуального опромінення населення не повинна перевищувати 1 мілізіверта ефективної дози опромінення за рік, при цьому середньорічні ефективні дози опромінення людини, віднесеної до критичної групи, не повинні перевищувати встановлених цією статтею основних дозових меж опромінення незалежно від умов та шляхів формування цих доз.

Відповідно до примітки до частини 1 статті 5 Закону №15/98-ВР 1 мілізіверт (мЗв) дорівнює 0,1 бера.

Як убачається з матеріалів справи, доза опромінювання позивача становить 11,12 бер, що підтверджується наявною у справі копією картки обліку доз радіоактивного опромінення ОСОБА_1 .

З 01.01.2012 набула чинності постанова Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.11.2011 №1210, якою проведено перерахунок пенсії чорнобильцям, виходячи із розміру заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.

Відповідно до пункту 7 указаної постанови пенсії призваних на військові збори військовозобов`язаних, які брали участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та працювали у зоні відчуження в 1986-1990 роках, призначаються виходячи із заробітної плати, яку вони одержували за основним місцем роботи, з урахуванням фактично відпрацьованого часу у зоні відчуження, характеру виконуваної роботи, місця і тривалості робочого дня (незалежно від періоду проведення розрахунку оплати праці за умови, якщо такий розрахунок проведено на підставі первинних документів про місце роботи і тривалість робочого дня згідно із сумарною кратністю оплати праці, встановленою у відповідні періоди за зонами небезпеки: у III зоні - 5, II - 4, І - 3). При цьому в усіх випадках заробітна плата для розрахунку пенсії не повинна бути нижчою від фактично одержаної суми у зазначений період.

Таким чином, наділивши позивача певними соціальними гарантіями, що випливають з його статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, інваліда із захворюванням, пов`язаним з наслідками Чорнобильської катастрофи, держава взяла на себе публічне зобов`язання забезпечити належний матеріальний рівень цих осіб.

Тобто, між позивачем і державою встановлено певний правовий зв`язок у визначеній сфері життєдіяльності, який характеризується наявністю зобов`язання держави забезпечити соціальний захист осіб, які постраждали і є інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Отже, оскільки позивачем до суду були надані належні докази щодо отримання ним гранично допустимої дози опромінення при виконанні завдань з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 1986-1990, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позову.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з дотриманням норм чинного матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 33, 34, 139, 243, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 18.02.2022 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді О.Є. Пилипенко

А.М. Горяйнов