Справа № 280/5402/22
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2023-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

16 березня 2023 року Справа № 280/5402/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши в порядку письмового, за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до 1. Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16)

2. Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, просп. Соборний, 158-Б)

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

12.09.2022 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач 1), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якій позивач просить суд:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 та неврахування для обчислення страхового стажу трудової книжки серії НОМЕР_1 періоду роботи з 24.09.1990 по 19.07.1992, неврахування періодів роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 з 05.11.2014 по 20.07.2015; з 04.08.2015 по 28.07.2016; з 29.08.2016 по 06.12.2016; 01.02.2017 по 30.06.2017; 17.10.2017 по 11.12.2017;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплатити пенсію за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 , зарахувавши стаж роботи за Списком № 2 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 з 24.09.1990 по 19.07.1992, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 з 05.11.2014 по 20.07.2015; з 04.08.2015 по 28.07.2016; з 29.08.2016 по 06.12.2016; 01.02.2017 по 30.06.2017; 17.10.2017 по 11.12.2017 відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня звернення за пенсією 15.04.2022.

Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 звернувся до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, оскільки мав необхідний стаж роботи, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах. Водночас, відповідач 1 прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії з підстав відсутності у позивача необхідного страхового та пільгового стажу. Так, позивачу не зараховано до пільгового стажу період роботи з 24.09.1990 по 19.07.1992, оскільки зазначена в уточнюючій довідці посада «електрогазозварювальник» не відповідає зазначеній у трудовій книжці посаді «газоелекрозварювальник» та не передбачена постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10, якою затверджено Список №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Крім того, до страхового стажу позивача не враховано періоди роботи на території Російської Федерації. Позивач вважає оскаржуване рішення протиправним, із посиланням на норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про пенсійне забезпечення», Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 14.09.2022 відкрито провадження в адміністративній справі №280/5402/22; ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач 1 позов не визнав, надав відзив (вх. від 20.12.2022 №48281), в якому посилається на те, що відповідно наданих до заяви про призначення пенсії документів страховий стаж позивача складає 25 років 9 місяців 18 днів, пільговий стаж складає 10 років 7 місяців 5 днів. До загального стажу не враховано періоди роботи в Росії згідно трудової книжки НОМЕР_2 (відсутні довідки по заробітній платі із зазначенням інформації про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Росії). До пільгового стажу не враховано періоди: з 24.09.1990 по 19.07.1992 згідно довідки від 15.04.2022 № 8, виданої ПрАТ «Промавтоінвест» (зазначена посада електрогазозварювальник не відповідає зазначеній посаді газоелектрозварювальника в трудовій книжці та не передбачена постановою КМУ від 26.01.1991 № 10); з 08.10.2018 по 02.10.2019 згідно довідки від 21.12.2021 № 1105, виданої ТОВ «Босал-мануфатуринг Україна» (до наказу про атестацію робочих місць від 18.10.2017 № 117 не надано додаток № 1 з переліком робочих місць, які пройшли атестацію). Враховуючи вищевикладене, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу за Списком № 2 (12 років 6 місяців) та страхового стажу. Крім того, позивач повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою від 05.05.2022 № 3570 щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області за принципом екстериторіальності розглянуто вищезазначену заяву та винесено рішення від 10.05.2022 №09 про відмову ОСОБА_2 у призначені пенсії. Враховуючи наведене просить у задоволенні позову відмовити.

20.12.2022 від представника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві надійшли клопотання (вх. №48283 та №48284) про залучення до участі у справі в якості співвідповідачів Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

23.12.2022 від представника позивача надійшла заява (вх. №48661), в якій позовні вимоги викладено наступним чином:

залучити у якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області;

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 та неврахування для обчислення страхового стажу трудової книжки серія НОМЕР_1 періоду роботи з 24.09.1990 року по 19.07.1992 року, неврахування періодів роботи згідно трудової книжки НОМЕР_3 з 05.11.2014 року по 20.07.2015 року; з 04.08.2015 року по 28.07.2016 року; з 29.08.2016 року по 06.12.2016 року; 01.02.2017 року по 30.06.2017 року; 17.10.2017 року по 11.12.2017 року;

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 10.05.2022 № 09 щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплатити пенсію за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 зарахувавши стаж роботи за списком № 2 згідно записів трудової книжки серія НОМЕР_1 з 24.09.1990 року по 19.07.1992 року, згідно записів трудової книжки серія НОМЕР_4 з 05.11.2014 року по 20.07.2015 року; з 04.08.2015 року по 28.07.2016 року; з 29.08.2016 року по 06.12.2016 року; 01.02.2017 року по 30.06.2017 року; 17.10.2017 року по 11.12.2017 року відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня звернення за пенсією 15 квітня 2022 року;

судові витрати стягнути з Відповідачів.

Ухвалою суду від 25.01.2023 у задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про залучення до участі у справі в якості співвідповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області відмовлено. Залучено до участі у справі в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, просп. Соборний, 158-Б; ).

Ухвалою суду від 25.01.2023 заяву про збільшення позовних вимог повернуто ОСОБА_1 .

20.02.2023 від Головного управління Пенсійного фонду в Запорізькій області (далі - відповідач 2) надійшов відзив на позовну заяву (вх. №6258), в якому орган Пенсійного фонду заперечує проти задоволення позову з підстав, зазначених у відзиві відповідача 1. Додатково зазначив, що позивачу 21.04.2022 відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, потім 10.05.2022 - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Вінницькій області, 21.12.2022 відмовлено Головним управлінням в Дніпропетровській області за результатом розгляду його заяв про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2.

Позивачем пред`явлено вимогу, яка згідно пункту 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) належить до справ незначної складності та підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Частиною п`ятою статті 262 КАС України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з`ясував наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою від 15.04.2022 за призначенням/перерахунком пенсії. Заяву, за принципом екстериторіальності, розподілено для розгляду Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 21.04.2022 №09 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. В обґрунтування рішення зазначено про відсутність необхідного пільгового та страхового стажу. При цьому вказано, що страховий стаж позивача становить 25 років 9 місяців 18 днів. Крім того, відповідач 1 вказує, що до загального стажу позивача не враховано періоди роботи в Росії, оскільки відсутні довідки по заробітній платі із зазначенням інформації про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Росії. Також, до пільгового стажу не враховано періоди: з 24.09.1990 по 19.07.1992 згідно довідки від 15.04.2022 № 8, виданої ПрАТ «Промавтоінвест» (зазначена посада електрогазозварювальник не відповідає зазначеній посаді газоелектрозварювальника в трудовій книжці та не передбачена постановою КМУ від 26.01.1991 № 10); з 08.10.2018 по 02.10.2019 згідно довідки від 21.12.2021 № 1105, виданої ТОВ «Босал-мануфатуринг Україна» (до наказу про атестацію робочих місць від 18.10.2017 № 117 не надано додаток № 1 з переліком робочих місць, які пройшли атестацію).

Повідомленням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (Відділу обслуговування громадян №4) від 25.04.2022 №0800-0207-8/19124 позивача поінформовано про прийняття вищевказаного рішення.

Не погодившись із відмовою у призначенні пенсії, ОСОБА_1 звернувся до суду з даною позовною заявою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними мотивами.

Підстави призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників визначені ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV; у чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1058-IV визначено, що працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Аналогічні приписи містив і п. «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) в редакції Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII.

В той же час, Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі № 1-5/2018(746/15) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти „б"-„г" статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII.

Відповідно до положень ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Аналогічна за змістом норма міститься у статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України».

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі № 1-5/2018(746/15) стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б"-„г" статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі № 1-5/2018(746/15) встановлено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б"-„г" статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

…б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах…».

При цьому, Конституційний Суд України в пункті 4.4 Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі № 1-5/2018(746/15) зазначив, що стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б"-„г" статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Окрім цього, слід звернути увагу на те, що у справах "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та 37943/06, рішення від 14.10.2010) та "Серков проти України" (заява №39766/05, рішення від 07.07.2011) Європейський суд з прав людини дійшов висновку що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування; по-третє, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу "якості закону". В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Суд також враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/20, відповідно до яких: «…на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років. Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV…».

За вказаних обставин, такі обов`язкові умови для призначення пенсії на пільгових умовах як досягнення певного віку та наявність стажу роботи, мають застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі № 1-5/2018(746/15), виходячи з принципу правової визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого ст. 8 Конституції України. Таке застосування судом вищевказаних норм права створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Отже, покликання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на те, що позивач на момент звернення із заявою про призначення пенсії не мав необхідного страхового стажу, є неприйнятними та судом відхиляються.

Стосовно зауважень у рішенні від 21.04.2022 №09 про те, що до пільгового стажу ОСОБА_1 не зараховано період роботи з 24.09.1990 по 19.07.1992 згідно довідки від 15.04.2022 № 8, виданої ПрАТ «Промавтоінвест», оскільки зазначена посада електрогазозварювальник не відповідає зазначеній посаді газоелектрозварювальника в трудовій книжці та не передбачена постановою КМУ від 26.01.1991 № 10, слід зазначити про таке.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 (далі - Порядок №383), визначено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються списки, що чинні на період роботи особи.

Пунктом 10 Порядку №383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Так, відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки, надані підприємствами на підставі первинних документів про характер виконуваної роботи та умов праці, а також зайнятість протягом повного робочого дня на роботах, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Судом досліджено трудову книжку позивача від 23.07.1985 серії НОМЕР_1 та встановлено, що в ній, серед іншого, містяться такі записи:

24.09.1990 - прийнятий до арматурного цеху газоелектрозварником 3 розряду (Автомобільний завод «Комунар»);

20.07.1992 - переведений електрозварником 3 розряду.

Крім того, позивачем як до суду, так і до органу Пенсійного фонду надано довідку ПрАТ «Промавтоінвест» від 15.04.2022 №8, відповідно до якої ОСОБА_1 працював повний робочий день з 24.09.1990 по 19.07.1992 за професією «електрогазозварник, зайнятий на різанні і ручному зварюванні, на напівавтоматичних машинах, а також на автоматичних машинах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки», що передбачено Списком №2, розділ ХХХІІІ, код 756.

Електрогазозварники, зайняті на різанні і ручному зварюванні, на напівавтоматичних машинах, а також на автоматичних машинах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки входять до Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10 (розділ ХХХІІІ, код 756).

Однак, відмовляючи у зарахуванні періоду з 24.09.1990 по 19.07.1992 до пільгового стажу позивача, відповідач 1 посилається на те, що у його трудовій книжці зайнята посада зазначена як «газоелектрозварник», а не «електрогазозварник», як це передбачено Списком №2 та зазначено в уточнюючій довідці.

Разом із тим, на момент вчинення записів у трудовій книжці за спірний період діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (далі - Інструкція №162), пунктом 2.3 якої установлено, що всі записи у трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), проте не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - у день звільнення і мають точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

У випадку виявлення невірного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо виправлення здійснюється адміністрацією того підприємства, на якому був внесений відповідний запис. (п. 2.5 Інструкції №162).

Пунктом 2.11 Інструкції №162 установлено, що першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, після чого ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці, і не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

З аналізу вказаного нормативно-правового акту випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємства, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням таких періодів.

Правова позиція про те, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.

Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Згідно Загальносоюзному класифікатору професій робітників, посад службовців і тарифних розрядів, затвердженому постановою Державного комітету СРСР по стандартах від 27.08.1986 №016 та введеному в дію з 01.01.1987, який діяв під час спірного періоду роботи позивача, існує професійна назва роботи «електрогазозварник» (код 19756).

Слід зазначити, що та обставина, що в трудовій книжці позивача його професію зазначено як «газоелектрозварник», не може нівелювати право позивача на отримання пенсії.

Отже, враховуючи, що зайнятість ОСОБА_1 повний робочий день на роботі, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення, у період з 24.09.1990 по 19.07.1992 підтверджується матеріалами справи, суд доходить висновку про те, що відповідачем 1 протиправно не враховано даний період до пільгового стажу позивача.

З урахуванням викладеного у сукупності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 21.04.2022 №09 є протиправним.

Суд, керуючись ч. 2 ст. 9 КАС України, виходить за межі позовних вимог та вважає за необхідне, з метою належного захисту прав позивача у спірних правовідносин, визнати протиправним та скасувати вищезазначене рішення відповідача 1.

При цьому, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача 1, оскільки, на думку суду, належним, ефективним та достатнім способом захисту прав позивача є саме визнання протиправним рішення відповідача 1, прийнятим за результатами розгляду заяви про призначення пенсії.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 44, ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-IV заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Позивач на момент звернення із заявою про призначення пенсії досяг віку 55 років; мав страховий стаж понад 25 років, що підтверджується розрахунком стажу та не оспорюється відповідачем, а також, з урахуванням висновків суду та врахованого в подальшому органом Пенсійного фонду до пільгового стажу періоду з 08.10.2018 по 02.10.2019, стаж за Списком №2 більше 12 років 6 місяців.

Вказані обставини в сукупності свідчать про наявність у ОСОБА_1 права на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2.

При цьому, суд звертає увагу на наступне.

Згідно пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3 Порядку №22-1 передбачено, що створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Таким чином, наразі органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення та перерахунки пенсій, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», суть якого полягає в опрацюванні заяв про призначення пенсій територіальними органами Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає особа.

В спірному випадку заява позивача про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві та за результатом її розгляду прийнято рішення від 21.04.2022 №09. Отже, саме Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві у цьому спорі є органом, що призначає пенсію.

В свою чергу, відповідно до пункту 4.10 зазначеного Порядку після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

Тобто, в даному випадку повноваження щодо призначення позивачу пенсії були делеговані ГУ ПФУ в м. Києві, проте обов`язок виплати пенсії, у випадку її призначення залишається у територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонера, тобто у ГУ ПФУ в Запорізькій області.

За таких обставин, виплата пенсії повинна проводитись ГУ ПФУ в Запорізькій області після отримання від ГУ ПФУ в м. Києві рішення про призначення пенсії та матеріалів пенсійної справи.

При цьому, та обставина що після розгляду ГУ ПФУ в м. Києві заяви про призначення пенсії, ОСОБА_1 повторно звертався із аналогічними заявами, які розглядалися іншими органами Пенсійного фонду, на спірні правовідносини не впливає, оскільки саме на етапі первинного звернення позивача із відповідною заявою відповідач 1 мав призначити йому пенсію, зарахувавши до його пільгового стажу період з 24.09.1990 по 19.07.1992. В той же час, подальші звернення позивача до органу Пенсійного фонду не є предметом даного спору та судом не досліджуються.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як зазначено в пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року, засіб захисту, що вимагається статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

За приписами частини 3 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування індивідуального акту суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача 1 зарахувати період роботи позивача з 24.09.1990 по 19.07.1992 включно до стажу на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України та зобов`язати відповідача 1 призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах на підставі п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня звернення за пенсією - 15.04.2022.

Також, керуючись ч. 2 ст. 9 КАС України, суд виходить за межі позовних вимог та вважає за необхідне зобов`язати відповідача 2 виплатити позивачу призначену з 15.04.2022 пенсію за віком на пільгових умовах на підставі п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Разом із тим, стосовно зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи на території Російської Федерації згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 з 05.11.2014 по 20.07.2015; з 04.08.2015 по 28.07.2016; з 29.08.2016 по 06.12.2016; 01.02.2017 по 30.06.2017; 17.10.2017 по 11.12.2017 суд зазначає наступне.

Статтею 24 Закону №1058-IV встановлено, зокрема, наступне: страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону №1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року закріплено принцип територіальності, згідно з яким пенсійне забезпечення громадян держав-учасників здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 5 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держав-учасниць Угоди.

Згідно з частинами другою, третьою статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників Угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної Угоди. Обчислення пенсій провадиться із заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються у трудовий стаж.

Згідно абзаців 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Аналіз вищенаведених норм вказує на те, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться за законодавством держави, на території якого вони проживають.

З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача (серії НОМЕР_5 ) вбачається, що ОСОБА_1 у періоди з 05.11.2014 по 20.07.2015; з 04.08.2015 по 28.07.2016; з 29.08.2016 по 06.12.2016; 01.02.2017 по 30.06.2017; 17.10.2017 по 11.12.2017 працював на території Російської Федерації.

При цьому, зазначені періоди не включені до його страхового стажу у зв`язку із не наданням відомостей про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації.

Так, надані позивачем до матеріалів справи довідки про доходи фізичної особи за 2015 - 2017 роки містять інформацію про його дохід та утриманий податок; відомостей щодо сплати страхових внесків дані довідки не містять. Надане позивачем страхове посвідчення обов`язкового пенсійного страхування не підтверджує фактичну сплату за нього страхових внесків.

Слід зазначити, що обчислення страхового стажу ОСОБА_1 у періоди з 05.11.2014 по 20.07.2015; з 04.08.2015 по 28.07.2016; з 29.08.2016 по 06.12.2016; 01.02.2017 по 30.06.2017; 17.10.2017 по 11.12.2017 здійснюється згідно з законодавством Російської Федерації, на території якої у спірний період відбувалась трудова діяльність позивача.

Згідно з статтею 2 Федерального Закону Російської Федерації від 17 грудня 2001 року № 173-ФЗ «Про трудові пенсії в Російській Федерації», страховий стаж - враховувана при визначенні права на трудову пенсію сумарна тривалість періодів роботи і (або) іншої діяльності, протягом яких сплачувалися страхові внески до Пенсійного фонду Російської Федерації, а також інших періодів, які зараховуються до страхового стажу.

Відповідно до частини першої статті 10 Федерального Закону Російської Федерації від 17 грудня 2001 року № 173-ФЗ «Про трудові пенсії в Російській Федерації» до страхового стажу включаються періоди роботи та (або) іншої діяльності, які виконувались на території Російської Федерації особами, вказаними в частині першій статті 3 даного Федерального закону, за умови, що за ці періоди сплачувались страхові внески до Пенсійного Фонду Російської Федерації.

При підрахунку страхового стажу періоди роботи та (або) іншої діяльності, передбачені статтями 10 та 11 даного Федерального закону, до реєстрації громадянина у якості застрахованої особи у відповідності до Федерального закону «Про індивідуальний (персоніфікований) облік в системі обов`язкового пенсійного страхування» підтверджується документами, які видаються в установленому порядку роботодавцями або відповідними державними (муніципальними) органами.

При підрахунку страхового стажу періоди роботи та (або) іншої діяльності, передбачені статтями 10 та 11 даного Федерального закону, після реєстрації громадянина в якості застрахованої особи у відповідності до Федерального закону «Про індивідуальний (персоніфікований) облік в системі обов`язкового пенсійного страхування» підтверджується на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку. (ч.ч. 1, 2 ст. 13 Федерального Закону Російської Федерації від 17 грудня 2001 року № 173-ФЗ «Про трудові пенсії в Російській Федерації»).

Отже, страховий стаж ОСОБА_1 у періоди з 05.11.2014 по 20.07.2015; з 04.08.2015 по 28.07.2016; з 29.08.2016 по 06.12.2016; 01.02.2017 по 30.06.2017; 17.10.2017 по 11.12.2017 має бути підтверджений на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку за вказані періоди та (або) документів, що видаються роботодавцями або відповідними державними (муніципальними) органами в порядку, який встановлений законодавством Російської Федерації. При цьому, обов`язковою умовою для включення зазначених періодів роботи, яка виконувалась на території Російської Федерації, до страхового стажу є сплата страхових внесків до Пенсійного Фонду Російської Федерації за цей період.

Однак, довідки про доходи фізичної особи за 2015 - 2017 роки інформації про сплату страхових внесків за ОСОБА_1 до Пенсійного Фонду Російської Федерації не містять. Відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку за вказаний період позивачем також не надано.

Зважаючи на зміст поняття «страховий стаж», відповідач 1 не допустив порушень законодавства при відмові у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів з 05.11.2014 по 20.07.2015; з 04.08.2015 по 28.07.2016; з 29.08.2016 по 06.12.2016; 01.02.2017 по 30.06.2017; 17.10.2017 по 11.12.2017, а відтак в даній частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного у сукупності, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Щодо стягнення з відповідача 1 судових витрат, а саме витрат на правову допомогу суд зазначає про таке.

Частиною 1 ст. 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частинами 1 та 2 ст. 16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Так, до матеріалів справи надано:

Договір від 02.06.2022 №ТО/2022 про надання правової допомоги (копію);

розрахунок (попередній) суми судових витрат від 09.09.2022 (оригінал);

акт завершення етапу робіт за договором про надання правової допомоги від 09.09.2022 (оригінал);

квитанцію до прибуткового касового ордера від 09.09.2022 №51 на суму 3 000,00 грн. (оригінал).

Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Звідси, враховуючи, що дана справа є справою незначної складності, а також зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1 підлягають судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2 000,00 грн., які є співмірним із складністю даної справи.

Крім того, у силу ст. 139 КАС України присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних відповідача 1 підлягають судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн.

При цьому, судові витрати підлягають присудженню на користь позивача саме за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, яким винесено протиправне рішення, тобто Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 21.04.2022 №09.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16; ) зарахувати період роботи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з 24.09.1990 по 19.07.1992 включно до стажу на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16; ) призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) пенсію за віком на пільгових умовах на підставі п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня звернення за пенсією - 15.04.2022.

5. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, просп. Соборний, 158-Б; ) виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) призначену з 15.04.2022 пенсію за віком на пільгових умовах на підставі п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

6. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

7. Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок присудити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16; ).

8. Судові витрати зі сплати витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок присудити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16; ).

У стягненні на користь ОСОБА_1 з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката у розмірі 1 000,00 грн. - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення складено та підписано 16.03.2023.

Суддя Ю.П. Бойченко