Справа № 160/436/23
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2023 року Справа № 160/436/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бондар М.В. розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
05.01.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява від ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач), у якій позивач просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області врахувати до складу спеціального стажу для призначення пенсії за вислугу років період роботи ОСОБА_1 з 12.11.1998 року по 01.05.2022 року у Національному фармацевтичному університеті та повторно розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.
В обґрунтування позовну зазначено, що позивач 02.08.2022 року звернулась до Індустріального об`єднаного управління ПФУ м. Харкова із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII), надала усі необхідні для цього документи, проте отримала відповідь від відповідача, якою позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII, у зв`язку із відсутністю спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії. Не погоджуючись з такими діями органу Пенсійного фонду України, позивач звернулась до суду з даним позовом про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.
Ухвалою суду від 10.01.2023 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
08.02.2023 року представник ГУ ПФУ в Дніпропетровській області надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII, право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоров`я незалежно від віку, якщо на 01.04.2015 року стаж складає не менше 25 років на зазначеній роботі та після цієї дати: з 01.04.2017 року по 31.03.2018 року - не менше 26 років 6 місяців на зазначеній роботі. Розглянувши документи, що були подані позивачем, на думку відповідача, позивачу неможливо призначити пенсію за вислугу років, відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII, оскільки станом на 11.10.2017 року позивач має 8 років 07 місяців 22 дні стажу працівника охорони здоров`я. Окремо відповідач зазначив, щодо не зарахування до стажу що дає право на призначення пенсії та вислугу років періоду роботи позивача з 12.11.1998 року по 01.05.2022 року в Клінічному відділі Національного фармацевтичного університету посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад робота на яких дає право на пенсію за вислугу років", в якій затверджено вичерпний перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. З наданих позивачем Положення про клінічний відділ Національного фармацевтичного університету, затвердженого наказом ректора Національного фармацевтичного університету від 03.02.2003 №39к Клінічний відділ університету є структурним підрозділом і не є юридичною особою. А тому період роботи з 12.11.1998 року по 01.05.2022 року в Клінічному відділі Національного фармацевтичного університету не зараховано до стажу, що дає право, на пенсію за вислугу років.
06.03.2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заперечував проти доводів відповідачів, викладених у відзиві на позов.
Дослідивши матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , 02.08.2022 року звернулась до ГУ Індустріального об`єднаного управління ПФУ м. Харкова області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону №1788-ХІІ.
За принципом екстериторіальності заява ОСОБА_1 розглянута по суті ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.
Позивач, вважаючи протиправним рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за вислугу років, звернулась до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 2-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 року (далі Закон №1058-ІV) особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону № 1788-XII, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом № 1788-XII. Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.
Статтею 2 Закону № 1788-XII визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.
Згідно зі статтею 7 Закону № 1788-XII звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
Відповідно до статті 52 Закону № 1788-XII право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55.
Пунктом «е» статті 55 Закону № 1788-XII (в редакції, чинній до 01.04.2015 року) було передбачено, що працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, мають право на призначення пенсії за вислугу років незалежно від віку.
У подальшому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII (далі - Закон № 213), зокрема, підвищено спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію (абзаци перший - одинадцятий пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII), а Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII (далі - Закон № 911) встановлено як додаткову умову для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 55 років для осіб, зазначених у пункті «е» статті 55 Закону № 1788-XII.
Так, відповідно до внесених змін пунктом «е» статті 55 Закону 1788-XII було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними, зокрема, такого віку: 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року.
В свою чергу, Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213 та Законом № 911.
При цьому, Конституційний Суд України зазначив, що зміни у сфері пенсійного забезпечення мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист.
Відповідно до статті 51 Закону 1788-XII пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Тобто у зазначеній нормі йдеться про роботи, які мають безпосередній вплив на здоров`я працівника і можуть призвести до втрати професійної працездатності (здатності виконувати роботу за професією) до настання віку, що дає право на пенсію за віком, а отже, до неможливості ефективно виконувати роботу без шкоди для власного здоров`я і безпеки оточуючих.
З наведеного випливає, що втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, тому не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років.
Конституційний Суд України вказав, що положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 911 у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у пункті «а» статті 54 Закону 1788-XII, та 55 років для осіб, зазначених у пунктах «е», «ж» статті 55 Закону 1788-XII, слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3 частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.
Також Конституційний Суд України зазначив, що положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону 1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213 щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави, з огляду на що, оспорювані положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213, суперечать положенням статей 1, 3, 46 Основного Закону України.
Відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019 положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213 та Законом № 911, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Таким чином, з 04.06.2019 року при призначенні пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом № 213 та Законом № 911.
Отже, на день звернення позивача із заявою про призначення пенсії за вислугу років (02.08.2022 року), пунктом «е» статті 55 Закону 1788-XII передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Перелік закладів та установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (далі - Перелік №909).
За змістом розділу 2 Переліку № 909 до закладів і установ охорони здоров`я відносяться лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, санаторно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри, аптеки, аптечні кіоски, аптечні магазини, контрольно-аналітичні лабораторії, медико-соціальні експертні комісії, бюро судово-медичної експертизи.
Право на набуття пенсії за вислугою років, передбаченої пунктом "е" статті 55 Закону № 1788-XII, пов`язане не лише з місцем роботи - закладом охорони здоров`я, в даному випадку Клініко-діагностичний центр Національного фармацевтичного університету, а й з посадою, яку обіймає працівник, у випадку, що розглядається - лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посади).
Відмовляючи позивачу у зарахуванні до пільгового стажу періоди роботи ОСОБА_1 з 12.11.1998 року по 01.05.2022 року, відповідач зазначив, що Клінічний відділ Національного фармацевтичного факультету є структурним підрозділом університету та не є самостійною юридичною особою.
Згідно з пунктом 1-1 Примітки до Переліку №909 визначено, що лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), які працюють у навчальних закладах і установах, перелічених у розділі « 1. Освіта», відносяться до числа осіб, що мають право на пенсію за вислугу років.
Також пунктом 2 Примітки до Переліку №909 передбачено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.
Відповідно до пункту 4 Статуту Національного університету - заклад вищої освіти може утворювати навчальні, навчально-наукові, навчально-науково-виробничі комплекси, університетські клініки, наукові парки та входити до складу консорціуму. Всі учасники консорціуму зберігають статус юридичної особи і фінансову самостійність.
Відповідно до пункту 14 Статуту Національного фармацевтичного університету, Основними структурними підрозділами Закладу вищої освіти є факультети/навчально-наукові інститути, інститути, фаховий коледж, кафедри, наукова бібліотека, та зокрема, підрозділи, що здійснюють діяльність з медичної практики: клініко-діагностичний центр; медичний пункт.
Відповідно пункту 15 Статуту Національного фармацевтичного університету, Клініко-діагностичний центр заклад охорони здоров`я, який є лікувально-навчально-науковим структурним підрозділом закладу вищої освіти університетською клінікою.
З трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що позивач:
- з 03.05.1993 року зарахована по переводу на посаду медсестри до Шкіро-венерологічного диспансеру №12;
- 13.08.1993 року звільнена за угодою сторін;
- з 01.04.1994 року прийнята на посаду медсестри по догляду за важкохворими терапевтичного відділу стаціонара Шкіро-венерологічного диспансеру №12;
- з 16.08.1998 року звільнена у зв`язку з реорганізацією;
- з 17.08.1998 року прийнята на посаду медсестри І терапевтичного відділу по переводу МСЧ №6;
- з 11.11.1998 року звільнена за власним бажанням;
- з 12.11.1998 року прийнята на посаду спеціаліста 1 категорії клінічного центру;
- з 03.05.2001 року переведена на посаду старшої медичної сестри Клініко-діагностичного центру;
- з 13.08.2004 року переведена на посаду медичної сестри ОСОБА_2 -діагностичного центру;
- з 01.11.2004 року переведена на посаду спеціаліста 1 категорії клінічного відділу;
- з 03.07.2006 року дозволено працювати на 0,5 ставки посади медичної сестри Клініко-діагностичного центру університету за сумісництвом;
- з 16.04.2018 року дозволено працювати за сумісництвом на 0,5 ставки посади сестри медичної вищої категорії Клініко-діагностичного центру та увільнено від попереднього сумісництва;
- з 02.01.2019 року переведена на посаду сестри медичної старшої вищої категорії Клініко-діагностичного центру;
- з 18.02.2019 року дозволено працювати за сумісництвом 0,5 ставки посади сестри медичної першої категорії Клініко-діагностичного Центру та увільнено від попереднього сумісництва;
Згідно з витягом з наказу Національного фармацевтичного університету від 28.04.2022 року з 01.05.2022 року трудовий договір призупинено.
Відповідно до листа Національного фармацевтичного університету від 05.01.2023 року №6/34 ОСОБА_1 :
- з 12.11.1998 року прийнята на посаду спеціаліста 1 категорії клінічного центру;
- з 03.05.2001 року переведена на посаду старшої медичної сестри Клініко-діагностичного центру;
- з 13.08.2004 року переведена на посаду медичної сестри ОСОБА_2 -діагностичного центру;
- з 01.11.2004 року переведена на посаду спеціаліста 1 категорії клінічного відділу;
- з 03.07.2006 року дозволено працювати на 0,5 ставки посади медичної сестри ОСОБА_2 -діагностичного центру університету за сумісництвом;
- з 16.04.2018 року дозволено працювати за сумісництвом на 0,5 ставки посади сестри медичної вищої категорії Клініко-діагностичного центру та увільнено від попереднього сумісництва;
- з 02.01.2019 року переведена на посаду сестри медичної старшої вищої категорії Клініко-діагностичного центру;
- з 18.02.2019 року дозволено працювати за сумісництвом 0,5 ставки посади сестри медичної першої категорії Клініко-діагностичного Центру та увільнено від попереднього сумісництва;
- з 01.03.2021 року дозволено працювати за сумісництвом 0,5 ставки посади сестри медичної старшої вищої категорії Клініко-діагностичного Центру та увільнено від попереднього сумісництва;
- з 1 грудня 2021 року дозволено працювати за сумісництвом 0,5 ставки посади сестри медичної вищої категорії Клініко-діагностичного центру та увільнено від попереднього сумісництва;
- з 01.05.2022 року трудовий договір призупинено.
Отже, період роботи ОСОБА_1 з 12.01.1998 по 01.05.2022 року у Національному фармацевтичному університеті на посадах спеціаліста та сестри медичної має бути зарахований до спеціального стажу для призначення пенсії за вислугу років.
Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені повністю, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у розмірі 992,40 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області врахувати до складу спеціального стажу для призначення пенсії за вислугу років період роботи ОСОБА_1 з 12.11.1998 року по 01.05.2022 року у Національному фармацевтичному університеті та повторно розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області судові витрати у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар