Справа № 320/12439/20
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2023-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача: Беспалова О. О., суддів: Парінова А. Ю., Ключковича В. Ю., розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 травня 2022 року у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства теплових мереж "Яготинтепломережа" до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Комунальне підприємство теплових мереж «Яготинтепломережа» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області, в якому просило суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення, винесене на підставі акту камеральної перевірки №1665/10-36-51/24223294 від 05.06.2019 № від 01.07.2019 по нарахуванню штрафної санкції Комунальному підприємству «Яготинтепломережа» сума штрафної санкції.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31 травня 2022 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Свої вимоги апелянт обгрунтовує тим, що обов`язковою умовою для застосування до платника податку штрафу на підставі ст. 126 ПК України є сплата грошового зобов`язання або факт погашення податкового боргу, тобто штраф нараховується платнику податків при сплаті податкового боргу на сплачену суму і враховуючи період фактичного існування податкового боргу. Тобто, застосовувати зазначений штраф податковий орган може тільки після того, як податковий борг буде сплачено, а тому строк давності в 1095 днів повинен відліковуватися не з моменту спливу останнього дня граничного строку сплати податкового зобов`язання, а з моменту, коли борг буде сплачено. Таким чином, застосування штрафних санкцій, визначених у спірному податковому повідомленні-рішенні, проведено у терміни, визначені ст. 102 ПК України, а саме протягом 1095 днів, починаючи з дня, що настає за днем фактичної сплати грошових зобов`язань.

До Шостого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, комунальне підприємство теплових мереж "Ягоотинтепломережа" 04.02.1999 зареєстровано в якості юридичної особи, про що свідчить інформація з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Головним управління ДФС у Київській області було проведено камеральну перевірку сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість Комунальним підприємством теплових мереж «Яготинтепломережа», за результатами якої складено акт від 05.06.2019 №1665/10-36-51/24223294.

Проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем правил сплати податку на додану вартість а саме: строків сплати податку на додану вартість, самостійно визначеного позивачем у наступних податкових деклараціях з податку на додану вартість:

- податкова декларація з податку на додану вартість за березень 2014 року від 18.04.2014 (строки сплати: 30.01.2019 - 1736 днів прострочення);

- податкова декларація з податку на додану вартість за квітень 2014 року від 19.05.2014 (строки сплати: 30.01.2019 - 1706 днів прострочення; 14.02.2019 - 1721 день прострочення, 15.03.2019 - 1750 днів прострочення, 21.03.2019 - 1756 днів прострочення);

- податкова декларація з податку на додану вартість за липень 2014 року від 19.08.2014 (строк сплати: 21.03.2019 - 1664 днів прострочення);

- податкова декларація з податку на додану вартість за серпень 2014 року від 18.09.2014 (строк сплати: 21.03.2019 - 1633 днів прострочення);

- податкова декларація з податку на додану вартість за вересень 2014 року від 17.10.2014 (строк сплати: 21.03.2019 - 1603 дні прострочення);

- уточнюючий розрахунок до податкової декларації з податку на додану вартість за листопад 2014 року від 16.12.2014 (строк сплати: 21.03.2019 - 1556 днів прострочення).

- податкова декларація з податку на додану вартість за листопад 2014 року від 22.12.2014 (строк сплати: 21.03.2019 - 1542 дні прострочення);

- податкова декларація з податку на додану вартість за грудень 2014 року від 19.01.2015 (строк сплати: 21.03.2019 - 1511 дні прострочення, 25.03.2019 - 1515 дні прострочення, 10.04.2019 - 1531 день прострочення, 23.04.2019 - 1544 дні прострочення);

- податкова декларація з податку на додану вартість за січень 2015 року від 18.02.2015 (строк сплати: 23.04.2019 - 1513 дні прострочення, 24.05.2019 - 1544 дні прострочення);

- податкова декларація з податку на додану вартість за лютий 2015 року від 19.03.2015 (строк сплати: 24.05.2019 - 1516 дні прострочення);

- податкова декларація з податку на додану вартість за березень 2015 року від 17.04.2015 (строк сплати: 24.05.2019 - 1485 дні прострочення);

- податкова декларація з податку на додану вартість за березень 2014 року від 18.04.2015 (строк сплати: 20.09.2018 - 1604 дні прострочення, 08.11.2018 - 1653 дні прострочення, 26.12.2018 - 1701 день прострочення).

На підставі вказаного акта перевірки Головним управлінням ДФС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 01.07.2019 №, яким позивачу нарахований штраф у розмірі 88240,70 грн.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем спірного податкового повідомленні-рішення, позивач звернувся з даним позовом до суду про визнання його протиправним та скасування.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права, обов`язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовано Податковим кодексом України (в редакції, чинній на час подання податкової накладної на реєстрацію та ухвалення оскаржуваного рішення, далі - ПК України).

Відповідно підпункту 14.1.39. пункту 14.1 статті 14 ПК України - грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Підпунктом 14.1.156. пункту 14.1 статті 14 ПК України унормовано, що податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України;.

Відповідно підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

За правилами підпункту 14.1.265 пункту 14.1 статті 14 ПК України штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з осіб, що вчинили податкове правопорушення або порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Пунктами 100.1. та 100.2. статті 100 ПК України передбачено, що розстроченням, відстроченням грошових зобов`язань або податкового боргу є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов`язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру пені, визначеному пунктом 129.4 статті 129 цього Кодексу.

Платник податків має право звернутися до контролюючого органу із заявою про розстрочення та відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу. Платник податків, який звертається до контролюючого органу із заявою про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань, вважається таким, що узгодив суму такого грошового зобов`язання.

Передумовою нарахування штрафних санкцій з підстав, визначених пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, є несплата платником податків суми узгодженого податкового зобов`язання у встановлені законом строки.

Граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначених ст. 102 Податкового кодексу.

За правилами пункту 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Тобто, положенням наведеної норми податкового законодавства чітко визначено, що контролюючий орган має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань.

Враховуючи, що граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 ПК України, відповідно штрафні санкції можуть бути застосовані в межах 1095 днів, з дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати грошових зобов`язань.

Аналогічного висновку щодо тлумачення наведених законодавчих норм дійшов і Верховний Суд у постановах від 05 липня 2019 року у справі № 820/11541/13-а (касаційне провадження № К/9901/4268/18), від 13 листопада 2020 року у справі № 826/11626/15.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до вірних висновків, що провівши 05.06.2019 камеральну перевірку та визначивши 01.07.2019 позивачеві грошові зобов`язання (штрафні санкції) за податковими деклараціями з податку на додану вартість за березень-травень 2014 року, липень-вересень 2014 року, листопад-грудень 2014 року та за уточнюючим розрахунком податкових зобов`язань до податкової декларації з податку на додану вартість, за січень-березень 2015 року податковим органом порушено граничні строки для вчинення таких дій, визначені статтею 102 ПК України.

Пунктом 102.2 статті 102 Податкового кодексу України визначено, що грошове зобов`язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті, якщо: податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов`язання, не було подано; посадову особу платника податків (фізичну особу - платника податків) засуджено за ухилення від сплати зазначеного грошового зобов`язання або у кримінальному провадженні винесено рішення про його закриття з нереабілітуючих підстав, яке набрало законної сили.

Поряд із цим, винятки, з якими законодавець пов`язує можливість визначення грошового зобов`язання без дотримання строку давності, передбаченого в абзаці першому пункту 102.1 статті 102 ПК України, встановлені пунктом 102.2 цієї статті та мають вичерпний характер, однак при розгляді цієї справи таких винятків судом не встановлено та їх наявність податковим органом не доведена.

Посилання апелянта на те, що початок перебігу строку давності застосування штрафів за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання згідно зі статтею 102 ПК України починається з дня, що настає за днем фактичної сплати такого зобов`язання є безпідставним та спростовується численню практикою Верховного Суду щодо тлумачення норми пункту 102.1 статті 102 ПК України, а саме у постановах Верховного Суду від 10.05.2018 у справі № 820/3544/17 , від 29.01.2019 у справі № 820/495/18, від 05.07.2019 у справі № 820/11541/13-а, від 16.04.2019 у справі № 808/8881/13-а , від 13 листопада 2020 року у справі № 826/11626/15.

Колегія суддів зазначає, що посилання податкового органу на будь-які інші дати для початку відліку строку для визначення суми грошового зобов`язання щодо сплати позивачем штрафу згідно з п. 126.1. ст.126 ПК України, аніж дати, від яких такі строки мають відраховуватись відповідно до пункту 102.1 ст. 102 ПК України, є безпідставними, та такими, що не ґрунтуються на положеннях чинного податкового законодавства.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та визнання протиправним, та скасування спірного податкового повідомлення-рішення, оскільки нарахування грошового зобов`язання здійснено контролюючим органом поза межами граничного 1095-денного строку, визначеного положеннями ст. 102 Податкового кодексу України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують позицію суду першої інстанції та відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.

Згідно з ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 травня 2022 року у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства теплових мереж "Яготинтепломережа" до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов

Суддя В. Ю. Ключкович

Суддя А. Б. Парінов

(Повний текст постанови складено 14.03.2022)