Справа № 740/3558/22
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2023-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 740/3558/22
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Степанюка А.Г.

За участю секретаря: Ревва Е.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Чайки Миколи Миколайовича на рішення Ніжинського міськрайонного суду Київської області від 03 лютого 2023 року, суддя Гагаріна Т.О., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського ВРПП Ніжинського РВП ГУПН в Чернігівській області Книра Ігоря Миколайовича, Головного управління Національної поліції у Чернігівській області про скасування постанови про накладення адміністратитвного стягнення,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Ніжинського міськрайонного суду Київської області з адміністративним позовом до поліцейського ВРПП Ніжинського РВП ГУПН в Чернігівській області Книра Ігоря Миколайовича та Головного управління Національної поліції у Чернігівській області, в якому просив:

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серії БАД №174623 від 28.09.2022, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст. 121 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. Провадження у справі закрити.

- визнати дії поліцейського ВРПП Ніжинського ГУНП в Чернігівській області Книра Ігора Миколайовича неправомірними.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 03 лютого 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Чайка Микола Миколайович звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі №740/3558/22.

Щодо клопотання поліцейського ВРПП Ніжинського РВП ГУПН в Чернігівській області Книра Ігоря Миколайовича про надання достатньо часу на підготовку відзиву на апеляційну скаргу по справі та перенесення розгляду справи на іншу дату, то воно не підлягає задоволенню, оскільки є необґрунтованим.

Разом з тим, відповідно до частини 5 ст. 286 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у 10 денний строк після закінчення строку на апеляційне оскарження з повідомленням учасників справи.

Таким чином, виходячи з вимог даної норми закону, суд апеляційної інстанції призначив розгляд справи у межах строку на розгляд апеляційної скарги.

Окрім того, зазначене клопотання не засвідчено електронно-цифровим підписом, що супечить вимогам чинного законодавства України, а тому не може вважатись належним чином оформленим клопотанням.

Згідно з частиною 2 статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегією суддів встановлено, що 28.09.2022 28.09.2022 поліцейський ВРПП Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області Книр І.М. винесено постанову серія БАД №174623 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі стосовно ОСОБА_1 та накладено адміністративне стягнення за ч.6 ст. 121 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.

Згідно постанови встановлено, що ОСОБА_1 28.09.2022 о 17 год 05 хв. у м. Ніжин , по вул. Шевченка 218 (Овдіївська), керував автомобілем ВАЗ 21093, д.н.з. НОМЕР_1 без державних номерних знаків.

Із доводів позивача убачається, що 08.05.2022 в зв`язку з військовою агресією Російської Федерації відносно України, він перебував на військовій службі, приймав участь у бойових діях на Донецькому напрямку, при цьому користувався автомобілем ВАЗ-21093 д.н.з. НОМЕР_2 . 27.09.2022, після отримання контузії, на вказаному автомобілі, разом із своїм підрозділом прибув до міста Конотопа, а потім до місця свого проживання, в м.Ніжин, де продовжував лікування у неврологічному відділенні Ніжинський центральній міській лікарні.

28.09.2022 його син доставив вказаний автомобіль в гараж, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Оскільки автомобіль використовувався в бойових діях, то потребував ремонту ходової частини та бампера. Ремонтом автомобіля займався ОСОБА_2 . Цього ж дня, він разом із сином прибув на СТО, перевірити справність автомобіля. Перебуваючи біля вказаного автомобіля та оглядаючи його, під`їхали працівники поліції та запитали про відсутність номерних знаків. Він повідомив, що автомобіль прибув з фронту та перебуває на ремонті, в зв`язку з чим, зняті номерні знаки, які знаходяться в салоні автомобіля. Незважаючи на те, що він не керував транспортним засобом без номерних знаків, поліцейський виніс відносно нього постанову. Він не зміг скористатися своїми правами передбаченими ст.268 КУпАП, порядок винесення постанови порушений, вона не є належним та допустимим доказом та підлягає скасуванню. Вважає, що винесена постанова є абсолютно безпідставною, так як в зазначений день автомобілем не керував, а тому в його діях відсутні ознаки правопорушення.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121.

Отже, розгляд справ про вичнення правопорушення, передбаченого ч.6 ст. 121 КУпАП розглядають органи Національної поліції,

Згідно зі ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1, статтею 132-2 цього Кодексу, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Таким чином, оскільки правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП є правопорушеннями у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а тому відповідно до вимог ч. 5 ст. 258 КУпАП складання протоколу не передбачене.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Між тим, постанова про притягнення водія до адміністративної відповідальності за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ч. 1 ст. 126 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Слід акцентувати увагу, що в той же час ч. 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок поліцейського щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами статті 70 КАС України не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Правова позиція в подібній справі була висловлена Верховним Судом у постанові від 13 лютого 2020 у справі № 524/9716/16-а.

Із постанови від 28.09.2022 убачається, що працівником поліції зазначено, що до постанови додається відеофіксація.

Судом апеляційної інстанції досліджено надані відповідачем докази, зафіксовані на електронному носії.

Згідно додатку до відзиву, до нього додано СД-диск з відеозаписом.

Судом апеляційної інстанції досліджено надані відеозаписи.

Із досліджених відеозаписів убачається, що в даних відеофайлах зафіксовано як працівники поліції під`їхали до автомобіля без номерних знаків, який стояв на узбіччі. До працівників поліції вийшов прозивач, надав пояснення про те , що він забрав автомобіль із СТО та, що номерні знаки знаходяться в багажнику авто, оскільки автомобіль використовується ним за місцем несення служби на Сході України.

Також відповідачем надано запис XVST 6667 з якого убачається, що працівники поліції рухалися вулиціями населеного пункту та побачили, що назустріч рухається автомобіль без номерних знаків.

Візуалізувати зазначений транспорт засіб та його водія із запису не можливо.

Після цього працівники поліції розвернули автомобіль та поїхали дальше. У подальшому, як убачається з відеофайлу, коли до автомобіля позивача під`їхав автомобіль поліції, остання стояла і не рухалася.

На одному із відеофайлів час, коли автомобіль проїхав повз автомобіль поліцейських - 17:00:37.

З іншого відеофайлу убачається, що поліцейські під`їхали до автомобіля позивача, який стояв на узбіччі, час зазначено 16:22:07.

В апеляційній скарзі представник скаржника зазначає, що позивач не керував автомобілем і, окрім того, відеозаписи здійснено з невідових приладів, а отже такі докази є неналежними та недопустими. Зокрема, на долученому відеозапису відсутній номер відеореєстратора, яким відбувався запис правопорушення.

Так, відповідно до наказу МВС України №1026 від 18.12.2018 під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення.

Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія.

Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

Разом з тим, у постанові про накладення адміністративного стягнення лише зазначено, що до постанови додається відеофіксація, тоді як відсутні дані про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Окрім того, час в відеозаписах, наданих до суду, зокрема, час коли було порушення зафіксоване та час коли працівники поліції під`їхали до автомобіля позивача суттєво різниться, про що судовою колегією зазначено вище.

Відсутність належним чином оформленого та ідентифікованого відеозапису не дає можливості встановити дотримання відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, встановленої КУпАП та Інструкцією № 1395, що передує винесенню постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Частиною 3 та 4 статті 70 КАС України передбачено, що докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Колегія суддів відмічає, що доказів вчинення позивачем вищезазначеного адміністративного правопорушення, окрім відеозаписів, щодо яких відсутні дані про технічний засіб, відповідачем не надано ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції.

Також колегія суддів звертає увагу, що в постанові відсутні дані про те, який саме пункт Правил дорожнього руху порушив позивач, тоді як зазначена норма КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення ПДР, зокрема ч.6 ст.121 КУпАП.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що факт вчинення позивачем порушення вимог України, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 121 КУпАП, не доведено ані постановою про адміністративне правопорушення, ані відеозаписом, а тому така постанова не може вважатись законною і підлягає скасуванню як протиправна.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких підстав, оскільки відсутні належним чином оформлені докази, які б свідчили, що позивач порушив ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч 1 ст. 121 КпАП України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Щодо апеляційної скарги, яка подана представником позивача, а саме її прохальної частини, то колегія суддів зазначає, що прохання представника позивача про закриття провадження у даній справі не підлягає задоволенню, оскільки жодної підстави, визначеної ст. 328 КАС України, представником позивача не наведено, а колегією суддів не встановлено.

Окрім того, із змісту апеляційної скарги убачається, що представник, який надає правничу допомогу, не згоден з постановою про накладення на позивача адміністративного стягнення, вважає її протиправною і такою, що підлягає скасуванню.

Тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Окрім того, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з частиною 1 п. 2 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 03 лютого 2023 скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким визнати протиправною та скасувати постанову серії БАД №174623 від 28.09.2022 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КУпАП. Провадження у справі закрити.

Згідно з ч. 1 ст. 271 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-289 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення.

Копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 272 КАС України судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 271, 272, 308, 310, 313, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Чайки Миколи Миколайовича задовольнити частково.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії БАД №174623 від 28.09.2022 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КУпАП.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Степанюк А.Г.

Постанову виготовлено: 14 березня 2023 року.