Справа № 240/7179/22
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення заяви на ухвалення додаткового рішення без розгляду

15 березня 2023 року м. Житомир справа № 240/7179/22

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за її позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії, стягнення коштів,

установив:

У квітні ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії, стягнення коштів.

Рішенням від 17 лютого 2023 року адміністративний позов задоволено частково.

13 березня 2023 року від позивача надійшла заява про прийняття додаткового рішення щодо вирішення питання стягнення витрат на правничу допомогу у справі.

Дослідивши подані документи, розглянувши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

За змістом пункту 3 частини 1 статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Отже питання розподілу судових витрат вирішується судом, який закінчив розгляд справи по суті та ухвалив судове рішення.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частинами 1 та 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Порядок розподілу судових витрат регламентований статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно із частиною 7 цієї правової норми, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Зазначені вимоги процесуального закону кореспондуються з положеннями частини 3 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України, якими передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

З огляду на приписи наведеної правової норми, докази на підтвердження судових витрат можуть бути подані після закінчення судових дебатів та ухвалення рішення лише за наявності поважних причин, які зумовили неможливість подачі таких доказів до закінчення судових дебатів.

При цьому суд ураховує, що у разі розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, докази судових витрат за загальним правилом мають бути надані до вирішення справи по суті.

Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2021 року у справі № 620/2936/20 зазначив, що правила подання до закінчення судових дебатів у справі доказів на підтвердження понесених сторонами судових витрат установлюються у випадку, коли справа слухається у відкритому судовому засіданні. В іншому випадку, коли справа призначається до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, для вирішення судом питання розподілу судових витрат у справі достатнім буде зазначити про ці докази у прохальній частині позовної заяви або ж надати їх протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (за умови попередження про це до прийняття рішення по суті).

Тобто законодавцем визначено процесуальний наслідок не заявлення у визначений строк вимоги на відшкодування судових витрат на правничу допомогу або подання доказів таких витрат із пропуском п`ятиденного строку з моменту винесення рішення у справі. У такому випадку суд залишає заяву сторони про винесення додаткового судового рішення без розгляду.

Виходячи з викладеного тлумачення статей 134 та 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що умовою прийняття рішення щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу є подання позивачем саме до постановлення рішення відповідної заяви.

Суд звертає увагу, що в позовній заяві позивач не заявила відповідне клопотання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу. Так само аналогічного клопотання не було заявлено і під час подання уточненої позовної заяви.

Також, з матеріалів справи убачається, що рішення в цій справі ухвалено судом 17 лютого 2023 року, а заяву про стягнення судових витрат з доказами понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем було здано до поштового відділення лише 07 березня 2022 року.

Отже, позивачем не дотримано вимоги частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України щодо подання заяви щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу та доказів на її підтвердження.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу слід залишити без розгляду.

Керуючись статтями 132, 139, 143, 248, 252, 256, 292-294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дати її постановлення.

Суддя Т.О. Окис