Справа № 380/9652/22
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2023-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року

справа №380/9652/22

провадження № П/380/9722/22

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р.М. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою №380/9652/22 від 14.07.2022 (а.с. 22) суд роз`єднав позовні ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі ГУНП у Львівській області, відповідач) в самостійні провадження.

З урахуванням поданої позивачем уточненої позовної заяви (а.с.37-43) в цьому провадженні суд розглядає такі позовні вимоги ОСОБА_1 :

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо не проведення нарахування та виплати грошової компенсації за не використані дні відпустки ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за 2017, 2019, 2020, 2021 роки в загальній кількості 157 діб;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за невикористані дні відпустки за 2017, 2019, 2020, 2021 роки.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач повідомив, що проходив службу в органах Національної поліції у Львівській області; наказом №11о/с від 18.01.2021 звільнений зі служби в поліції. Позивач вказує, що за час проходження служби не використав відпустки за 2017 рік (10 днів основної, 9 днів додаткової та 14 днів відпустки, що надається учасникам бойових дій), за 2019 рік (11 днів додаткової відпустки та 14 днів відпустки, що надається учасникам бойових дій), за 2020 рік (30 днів основної відпустки, 12 днів додаткової відпустки, 14 днів відпустки, що надається учасникам бойових дій, за 2021 рік (30 днів основної відпустки, 13 днів додаткової відпустки та 14 днів відпустки, що надається учасникам бойових дій) в загальній кількості 157 днів. Оскільки відповідач при звільненні ОСОБА_1 зі служби в поліції не виплатив компенсацію за невикористані дні відпусток, позивач просить суд зобов`язати ГУНП у Львівській області нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні відпустки за 2017, 2019, 2020, 2021 роки в загальній кількості 157 днів.

ГУНП у Львівській області позов не визнає. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, додаткові пояснення (а.с. 52-54, 156-160), просить суд відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі. Зазначає, що питання виплати грошового забезпечення та відповідних грошових компенсацій поліцейським при звільненні урегульовані Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII та Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затв. наказом МВС України від 06.04.2016 №260. Відповідно до правових норм зазначених законодавчих актів при звільненні поліцейському виплачується компенсація за невикористану лише в році звільнення щорічну чергову відпустку. Відповідач звернув увагу, що така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31.03.2020 у справі №808/2122/18. Відповідач не погоджується з твердженням позивача, що у 2021 році йому повинна була бути виплачена компенсація за 30 днів основної відпустки, 13 днів додаткової відпустки та 14 днів відпустки, що надається учасникам бойових дій. Відповідач пояснив, що позивач прийнятий на службу в органи внутрішніх справ 17.01.2005, тому право на щорічну відпустку за відпрацьований рік у нього виникло 18.01.2006. За таким же алгоритмом право на щорічну відпустку за відпрацьований 2020 рік в позивача виникло 18.01.2021, за відпрацьований 2021 рік у позивача могло б виникнути 18.01.2022. Разом з тим, позивач звільнений зі служби в поліції 18.01.2021, тому грошова компенсація за невикористані відпустки за 2021 рік позивачу не передбачено.

Суд з`ясував зміст позовних вимог, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини:

ОСОБА_1 проходив службу в підрозділах МВС України у Львівській області з 17.01.2005, а в листопаді 2015 року в процесі реформи органів МВС переведений для проходження служби в органи Національної поліції України. Звільнений зі служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) з 18.01.2021 (наказ №11о/с від 18.01.2021, а.с. 9 звор.). Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_2 , виданим 06.11.2015 (а.с. 27). З долучених до справи письмових доказів (а.с. 13-14,54,56-59,63-64) вбачається, що ОСОБА_1 :

1) в 2017 році: мав право на відпустку 39 діб (30 діб основної та 09 діб додаткової відпустки), а також 14 діб додаткової оплачуваної відпустки як учасник бойових дій; - не використав 10 діб основної відпустки, 9 діб додаткової відпустки, а також 14 діб додаткової оплачуваної відпустки як учасник бойових дій;

2) в 2019 році: мав право на відпустку тривалістю 41 доба (30 діб основної та 11 діб додаткової відпустки), а також на 14 діб додаткової оплачуваної відпустки як учасник бойових дій; - не використав 11 діб додаткової відпустки, а також 14 діб додаткової оплачуваної відпустки як учасник бойових дій;

3) в 2020 році: - мав право на 42 доби (30 діб основної та 12 діб додаткової) відпустки, а також 14 діб додаткової оплачуваної відпустки як учасник бойових дій; - не використав 30 діб основної відпустки, 12 діб додаткової відпустки;

4) в 2021 році (до 18.01.2021, дати звільнення): - мав право 14 діб додаткової оплачуваної відпустки як учасник бойових дій; - не використав 14 діб додаткової оплачуваної відпустки як учасник бойових дій.

При прийнятті рішення суд керується такими правовими нормами:

Статтею 45 Конституції України визначено, що кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі Закон №580-VIII).

Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (частини перша, друга статті 59 Закону №580-VIII).

Статтею 60 Закону №580-VIII визначено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 92 Закону №580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Відповідно до положень статті 93 Закону №580-VIII:

1. Тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються.

2. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.

3. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.

4. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

7. Чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року.

8. Поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку.

9. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення.

При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

10. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

11. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції.

За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

На виконання статті 94 Закону України «Про Національну поліцію», постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» прийнятий наказ №260 від 06.04.2016 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання». Цим наказом затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (надалі Порядок № 260).

Відповідно до пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260 поліцейським, які відповідно до законодавства України мають право на відпустку зі збереженням грошового забезпечення, виплата грошового забезпечення здійснюється в розмірі, що вони одержували на день вибуття у відпустку, з розрахунку посадового окладу, установленого за основною штатною посадою, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії за поточний місяць.

При звільненні поліцейського зі служби в поліції проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. Кількість днів надмірно нарахованої частини щорічної відпустки вказується в наказі про звільнення.

За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII (далі Закон №3551-XII), який забезпечує створення належних умов для життєзабезпечення ветеранів війни, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Учасники бойових дій згідно статті 5 Закону №3551-XII є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Відповідно до пункту 12 частини першої статті 12 Закону №3551-XII учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються пільги у використанні чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Державні гарантії права на відпустки, умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи визначає Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 №504/96-ВР (далі Закон №504/96-ВР). Відповідно до статті 1 цього Закону державні гарантії та відносини, пов`язані з відпусткою, регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України.

Відповідно до статті 2 Закону №504/96-ВР право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство).

Стаття 4 Закону №504/96-ВР установлює такі види щорічних відпусток: основна відпустка; додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці; додаткова відпустка за особливий характер праці; інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Згідно з статтею 162 Закону №504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Відповідно до приписів статті 10 Закону №504/96-ВР щорічна додаткова відпустка, передбачена статтею 7 та пунктами 1 і 2 частини першої статті 8 цього Закону, надається понад щорічну основну відпустку за однією підставою, обраною працівником.

Щорічні додаткові відпустки за бажанням працівника можуть надаватись одночасно з щорічною основною відпусткою або окремо від неї.

Щорічні основна та додаткові відпустки надаються працівникові з таким розрахунком, щоб вони були використані, як правило, до закінчення робочого року.

Право працівника на щорічні основну та додаткові відпустки повної тривалості у перший рік роботи настає після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві.

У разі надання працівникові зазначених щорічних відпусток до закінчення шестимісячного терміну безперервної роботи їх тривалість визначається пропорційно до відпрацьованого часу, за винятком випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону №504/96-ВР у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до частини першої статті 83 Кодексу законів про працю України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Вирішуючи спір по суті, суд при оцінці аргументів сторін керується такими мотивами:

доводи позивача ґрунтуються на тому, що положеннями Закону №580-VIII і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки не регулюється, тому застосуванню підлягають приписи КЗпП і Закону №504/96-ВР. Позивач посилається на норми статті 24 Закону №504/96-ВР та статті 83 КЗпП, відповідно до яких у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки та додаткової відпустки. Також посилається на правові висновки Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду, викладених в постанові від 19.01.2021 у справі №160/10875/19.

Доводи ГУНП у Львівській області ґрунтуються на тому, що спірні правовідносини регламентуються спеціальними нормами статтею 93 Закону №580-VIII та пунктом 8 Порядку №260, тому при звільненні поліцейського виплачується грошова компенсація за невикористану лише в році звільнення відпустку. Також посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 31.03.2020 у справі №808/2122/18.

Вирішуючи питання щодо обрання норм права, які слід застосувати до спірних правовідносин, суд на підставі частини п`ятої статті 242 КАС України враховує висновки Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду, викладені в постанові від 19.01.2021 у справі №160/10875/19, такого змісту:

«[…] 59. Право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону №580-VIII. Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

60. Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII, а саме: до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

57. Аналізуючи наведені норми законодавства, Суд дійшов висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

58. Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

59. Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

60. З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону №580-VIII і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону №504/96-ВР.

61. Так, відповідно до частини першої статті 24 Закону №504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

62. Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.».

При прийнятті цитованої постанови Судова палата з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду відступила від правового висновку, попередньо сформованого в судових рішеннях, в т.ч. у справі №808/2122/18 (також підтриманого в постанові Верховного суд від 30.11.2022 у справі №640/85/20), тому суд відхиляє посилання відповідача на правову позицію. Висловлену в постанові у цій справі (№808/2122/18).

Враховуючи наведений висновок Верховного Суду щодо релевантних норм права та способу їх застосування до спірних правовідносин суд дійшов висновку, що при вирішенні цього спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону №504/96-ВР.

Що стосується додаткової оплачуваної відписки учасникам бойових дій, то в силу норм Законів «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про відпустки» ця відпустка із збереженням заробітної плати надається тривалістю 14 календарних днів на рік (тобто із прив`язкою до календарного року). При вирішенні питання щодо надання позивачу компенсації за невикористані дні відпустки як учасника бойових дій суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 16.05.2019 за результатом розгляду зразкової справи №620/4218/18 (№Пз/9901/4/19). Так, Верховний Суд зазначив, що норми Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації. Верховний Суд вважав, що припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі. Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду та залишила рішення від 16.05.2019 без змін.

Отже, при звільненні ОСОБА_1 зі служби в поліції ГУНП у Львівській області повинно було виплатити компенсацію за всі невикористані ним дні як основної, так і додаткової відпустки. За спірний період (2017, 2019, 2020, 2021 рр.) ОСОБА_1 не використав 114 днів відпустки (деталізовано вище у цьому рішенні суду). Суд відмовляє в задоволенні вимог позивача щодо стягнення грошової компенсації за 34 доби відпустки за 2021 рік (30 діб основної відпустки, 13 діб додаткової відпустки), оскільки позивач не набув на неї права. Суд враховує, що позивач прийнятий на службу з 17.01.2005 (підтверджується даними послужного списку) та звільнений зі служби в поліції з 18.01.2021, відтак не набув права на відпустку за 2021 рік (період роботи з 17.01.2021 по 16.01.2022). Оскільки відповідач станом на дату звільнення ОСОБА_1 не нарахував компенсацію за 114 діб відпустки, таку ситуацію суд кваліфікує як протиправну бездіяльність ГУНП у Львівській області, а відповідача зобов`язує вчинити дії щодо нарахування та виплати компенсації за невикористані дні відпустки в загальній кількості 114 діб.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення частково.

Питання про розподіл судових витрат за приписами статті 139 КАС України суд не вирішує, оскільки позивач згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, а сторони не надали суду доказів понесення інших видів судових витрат.

Керуючись ст.ст. 19-22,25-26,90,139,229,241-246,250-255,295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити адміністративний позов частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо виплати ОСОБА_1 на день звільнення зі служби в поліції грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток за 2017, 2019, 2020, 2021 роки в загальній кількості 114 діб.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області (79007, місто Львів, пл. Ген. Григоренка, буд. 3; ідентифікаційний код 40108833) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за невикористані дні відпустки за 2017, 2019, 2020, 2021 роки в загальній кількості 114 діб.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати не розподіляти.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення, апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Москаль Р.М.