Справа № 520/3465/23
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2023-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

15 березня 2023 р. справа № 520/3465/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши за процедурою письмового провадження у порядку ст. 263 КАС України справу за позовом ОСОБА_1 (далі за текстом - заявник, громадянин) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та спонукання до виплати грошової допомоги,-

встановив:

Позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ); 2) зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії; 3) стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судових витрат в розмірі 5073,60 грн. (1073,60 грн. судового збору та 4000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу).

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що унаслідок вчинення органом публічної адміністрації протиправного управлінського волевиявлення безпідставно не одержав виплату грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій станом на день призначення пенсії, попри перевищення показника стажу роботи на посадах, робота в яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.п. «е»-«ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» цензу у 30 років.

Відповідач із поданим позовом не погодився.

Агрументуючи заперечення проти позову зазначив, що до стажу роботи, який дає право на призначення грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій станом на день призначення пенсії правомірно не враховано період трудової діяльності 02.09.1992р.-04.02.2000р. через відсутність інформації про отримання чи неотримання відпустки без збереження заробітної плати та через різбіжність посади згідно з трудовою книжкою та довідкою від 28.07.2022р. №01-10/26.

Суд, вивчивши доводи усіх наявних у справі документів учасників спору, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з записами у трудовій книжці серії НОМЕР_2 страховий стаж заявника складається із періодів трудової діяльності, зокрема: 1) 01.09.1979р.-06.07.1981р. навчання у Харківському педагогічному училищі; 2) 07.08.1981р.-30.05.1991р. (9р. 9м. 23дн.) праці на посаді вихователя дошкільної групи дитячого садочка №16 Первомайського хімічного заводу (із подальшою зміною найменування); 3) 17.06.1991р.-01.09.1992р. праці на посаді вихователя дитячого садочка №10 Красноградського мясокомбіната; 4) 01.09.1992р.-04.02.2000р. праці на посаді вихователя-методиста дитячого садочка; 5) з 05.09.2000р. праці на посаді вихователя дошкільного навчального закладу Наталинського навчально-виховного комплексу (із подальшою зміною найменування установи).

Згідно з довідками Комунального закладу «Наталинський ліцей Наталинської сільської ради Красноградського району Харківської області» від 19.08.2022р. №08-10/2019 та від 19.08.2022р. №08-10/222 заявник з 05.02.2000р. безперервно працював на посаді вихователя, у відпустках без збереження заробітної плати не перебував.

Отже, указані довідки підтверджують обставини роботи заявника на посадах, де набувається право на призначення пенсії у порядку п. "е" ст.55 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" протягом 21р. 11м. 14дн. (до календарної дати складання зазначених довідок, тобто до 19.08.2022р.).

01.09.2022р. заявником було подано звернення про перерахунок пенсії у порядку п.71 розділу ХV Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Дане звернення було розглянуто і вирішено по суті за правилом екстериторіальності ГУ ПФУ в Івано-Франківській області.

Результатом вирішення згаданого звернення є рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 05.09.2022р. о/р 77 про відмову у призначенні грошової допомоги у порядку п.71 розділу ХV Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Стверджуючи про невідповідність закону управлінського волевиявлення органу публічної адміністрації з приводу грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій станом на день призначення пенсії, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі установлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Право громадян України на соціальний захист проголошено ст.46 Конституції України, конкретизовано п.6 ч.1 ст.92 Конституції України і з 01.01.2004р. деталізовано нормами, насамперед, Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який був прийнятий на зміну положенням Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення".

Отже, оскільки і Закон України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", і Закон України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" регулюють одні і ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні мають норми Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" як однопредметного та рівносильного акту права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у приписах Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням дії норм Закону України від 23.02.2006р. №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Згідно з п.71 розділу ХV Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Як то указано у п. "е" ст.55 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення", право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.

У розумінні ч.1 ст.10, ч.2 ст.10, ст.11 Закону України від 05.09.2017р. №2145-VIII "Про освіту" дошкільна освіта є одночасно і невід`ємним складником системи освіти, і рівнем освіти.

Звідси слідує, що право на отримання відповідної грошової допомоги не залежить та не пов`язується із призначенням саме пенсії за вислугою років, а є окремим правовим механізмом відповідної соціальної виплати, який також може реалізовуватись при призначенні пенсії за віком.

Таке тлумачення змісту наведених норм закону цілком корелюється із правовим висновком постанови Верховного Суду від 12.03.2019р. по справі №127/9277/17.

Механізм призначення пенсій деталізований нормами Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1; далі за текстом - Порядок №22-1, п.п.1.6 і 1.7 якого передбачено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Згідно із п.2.23 Порядку №22-1 документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

У ході розгляду справи судом достеменно установлена обставина призначення пенсії заявнику як працівнику освіти із включенням до стажу роботи періоду трудової діяльності 02.09.1992р.-04.02.2000р.

Ці обставини викладені у рішенні ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 05.09.2022р. о/р 77.

На подальший розвиток норм п.71 розділу ХV Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011р. №1191 було затверджено Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати (далі за текстом - Порядок № 1191).

Згідно із п.2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993р. року №909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".

За правилами п.4 Порядку №1191 страховий стаж враховується в календарному обчисленні, допускається підсумовування страхового стажу за періоди роботи, які дають право

на призначення пенсії відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення"

Відповідно до п.п. 5, 6, 7 Порядку №1191 грошова допомога надається особам, яким, починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію. Для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», станом на день її призначення. Виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993р. року №909 визначено, що дає право на пенсію за вислугу років робота у дошкільних навчальних закладах всіх типів на посадах: директорів (завідуючих), вихователів методистів, вихователів, асистентів вихователів в інклюзивних групах, музичних керівників, вчителів-дефектологів, вчителів-логопедів, практичних психологів.

Отже, за приписами постанови КМУ від 04.11.1993р. №909 право на призначення пенсії у порядку п. "е" ст.55 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення", а відтак, і право на призначення виплати у порядку п.71 розділу ХV Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" набувають як вихователі методисти дошкільних навчальних закладів, так і вихователі дошкільних навчальних закладів.

Окрім того, з положень наведених вище норм права витікає, що приписами Порядку №1191 не запроваджено ані спеціальних правил обчислення стажу у цілях застосування положень п.71 розділу ХV Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", ані спеціальних правил підтвердження обставин роботи на посадах, окреслених у постанові КМУ від 04.11.1993р. №909.

Відтак, у даному випадку слід керуватись загальними правилами Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення".

Так, у розумінні ч.1 ст.24 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Отже, з 01.01.2004р. обов`язковими кваліфікуючими умовами для включення періоду трудової діяльності громадянина до страхового стажу є одночасна сукупність таких обставин як: 1) провадження діяльності, котра є об`єктом загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; 2) реальність щомісячної оплати страхових внесків (тобто єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною ч.2 ст.24 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності нормами Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" правила обчислення стажу роботи громадянина у цілях пенсійного забезпечення визначались, зокрема, ст.56 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення", ч.1 якої містила положення про те, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Частиною 3 ст.56 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" окреслювались спеціальні випадки включення до стажу роботи періодів іншої діяльності громадянина.

За приписами ст.62 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

При цьому, правила ведення трудових книжок працівників були затверджені Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників (затверджена наказом Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993р., зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. за №110; далі за текстом - Інструкція №58), а правила підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (затверджений постановою КМУ від 12.08.1993р. №637; далі за текстом - Порядок №637).

Таким чином, до 31.12.2003р. страховий стаж громадянина має складатись виключно з проміжків часу ведення трудової діяльності або часу належності до кола осіб, спеціально окреслених ч.3 ст.56 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення", підтверджених записами у трудовій книжці або іншими об`єктивними даними за Порядком №637 та безвідносно до події оплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; а з 01.01.2004р. - обов`язковими кваліфікуючими умовами для включення періоду трудової діяльності громадянина до страхового стажу є одночасна сукупність таких обставин як: 1) провадження діяльності, котра є об`єктом загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; 2) реальність щомісячної оплати страхових внесків (тобто єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

З огляду на викладене, суд не знаходить підстав для визнання правомірним судження відповідача про необхідність підтвердження заявником обставин незнаходження у відпустці без збереження заробітної плати, позаяк до 01.01.2004р. ця обставина не має жодного юридичного значення для обчислення страхового стажу за рахунок періодів трудової діяльності громадянина.

Суд також вважає застосовним та релевантним відносно спірних відносин висновок постанови Верховного Суду від 25.06.2020р. у справі №520/10521/19 та від 09.07.2020р. у справі №235/7688/16-а, згідно з яким чіткість та однозначність записів трудової книжки найманого працівника, котрі указують на те, що виконувана робота підлягає включенню до спеціального страхового стажу за Списком №1, призводить до відсутності правових підстав для витребування уточнюючих довідок.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд відзначає, що сукупна тривалість періоду праці заявника 07.08.1981р.-30.05.1991р. (9р. 9м. 23дн.) праці на посаді вихователя дошкільної групи дитячого садочка №16 Первомайського хімічного заводу (із подальшою зміною найменування) та 05.09.2000р.-19.08.2022р. (21р. 11м. 14дн.) на посаді вихователя дошкільного навчального закладу Наталинського навчально-виховного комплексу (із подальшою зміною найменування установи) перевищують ценз роботи у 30 років, встановлений п.71 розділу ХV Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"

Згідно з правовими висновками постанови Верховного Суду від 23.01.2020р. по справі №756/9879/16-а: 1) на відносини з призначення територіальними органами Пенсійного фонду України пенсій за вислугу років слід поширювати положення Закону України «Про освіту» (далі за тектом - Закон №1060-XII), Закону України «Про позашкільну освіту» (далі за текстом - Закон № 1841-III), Переліків №963, № 433; 2) відповідно до положень ст. 28 Закону № 1060-XII система освіти складається із навчальних закладів, наукових, науково-методичних і методичних установ, науково-виробничих підприємств, державних і місцевих органів управління освітою та самоврядування в галузі освіти; 3) згідно із приписами ст. 29 Закону № 1060-XII структура освіти включає, поряд з іншими видами, також позашкільну освіту; 4) Статтею 21 Закону № 1841-III передбачено право на пенсію за вислугою років для педагогічних працівників позашкільних навчальних закладів за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.

Розв`язуючи спір по суті, суд зважає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта ч.2 ст.77 КАС України і повинен виконуватись шляхом подання до суду доказів та зазначення у процесуальних документах належних аргументів відповідності закону вчиненого волевиявлення.

При цьому, у силу правового висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19 визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Надаючи оцінку добутим доказам в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України та доводам учасників справи, суд доходить до переконання про те, що у спірних правовідносинах субєктом владних повноважень не було забезпечено дотримання ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, позаяк покладені в основу реально вчиненого управлінського волевиявлення у формі рішення судження органу публічної адміністрації є юридично неспроможними за епізодом відсутності документу про незнаходження громадянина у відпустці без збереження заробітної плати (так як період часу роботи заявника 07.08.1981р.-30.05.1991р. (9р. 9м. 23дн.) на посаді вихователя дошкільної групи дитячого садочка №16 Первомайського хімічного заводу (із подальшою зміною найменування) припадає на період існування держави Союз Радянських Соціалістичних Республік, а субєктом владних повноважень взагалі не зазначено який саме акт права СРСР надавав фізичній особі - громадянину право на відпустку без збереження заробітної плати).

Окрім того, юридично неспроможним є і довід відповідача субєкта владних повноважень стосовно найменування посади заявника під час роботи 07.08.1981р.-30.05.1991р. (9р. 9м. 23дн.) на посаді вихователя дошкільної групи дитячого садочка №16 Первомайського хімічного заводу (із подальшою зміною найменування), бо за приписами постанови КМУ від 04.11.1993р. №909 право на призначення пенсії у порядку п. "е" ст.55 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення", а відтак, і право на призначення виплати у порядку п.71 розділу ХV Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" набувають як вихователі методисти дошкільних навчальних закладів, так і вихователі дошкільних навчальних закладів.

Стосовно форми управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень

Кваліфікуючи реально вчинене у спірних правовідносинах управлінське волевиявлення суб`єкта владних повноважень, суд виходить із того, що за загальним правилом під рішенням суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмовий акт, під дією суб`єкта владних повноважень слід розуміти вчинок посадової/службової особи, під бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти невиконання обов`язків, під відмовою суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмово зафіксоване діяння з приводу незадоволення звернення приватної особи.

У спірних правовідносинах суб`єктом владних повноважень була вчинена саме відмова, втілена у офіційному письмовому документі - рішенні, а не у дії.

Тому за цим епізодом позов підлягає відхиленню.

Водночас із цим, підтверджена матеріалами справи обставина набуття заявником права на отримання виплати у порядку п.71 розділу ХV Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" спонукає суд до застосування ч.2 ст.9 КАС України, виходу за межі позову, надання захисту праву заявника у спосіб, сформульований у резолютивній частині даного судового акту.

Вимога про обтяження відповідача обов`язком провести виплату у порядку порядку п.71 розділу ХV Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" задоволенню не підлягає, позаяк обсяг повноважень теоргану системи ПФУ за правилом екстериторіальності полягає виключно у призначенні (відмові у призначенні) виплати із соціального/пенсійного забезпечення, обчисленні розміру виплати із соціального/пенсійного забезпечення у той час як сама виплата має бути проведена іншим терорганом системи ПФУ за місцем реєстрації адреси проживання громадянина або за місцем реєстрації адреси громадянина у якості внутрішньо переміщеної особи.

Частиною 5 ст.242 КАС України передбачено, що суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 15.06.2022р. у справі №200/854/19-а сформульвоані правові висновки, у силу яких: норму пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV слід тлумачити таким чином, що для отримання визначеної пунктом 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV грошової допомоги при виході на пенсію по Закону №1058-IV особа має дотриматись таких вимог: - станом день досягнення пенсійного віку працювати в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; - пенсія має призначатися особі вперше (тобто особи, які отримували пенсію раніше і з будь-яких причин перестали отримувати її право на зазначену грошову допомогу втратили); - станом на день звернення за призначенням пенсії особа повинна мати страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років, у редакції Закону №1058 станом на час виникнення спірних правовідносин) на зазначених вище посадах.

Вище викладені міркування окружного адміністративного суду цілком корелюються із висновками постанови Верховного Суду від 15.06.2022р. у справі №200/854/19-а.

Матеріали справи не містять об`єктивних даних, котрі б спростовували право заявника на отримання у власність виплати у порядку порядку п.71 розділу ХV Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за факторами, окресленими у постанові Верховного Суду від 15.06.2022р. у справі №200/854/19-а.

Висновки постанови Верховного Суду від 08.02.2023р. у справі №938/792/21 є нерелевантними відносно предмету спору у справі №520/3465/23, позаяк предметом спору у справі №938/792/21 є вимога фізичної особи громадянина про внесення виправлень до записів у трудовій книжці у спосіб встановлення юридичного факту, а предметом спору у справі №520/3465/23 є вимога фізичної особи громадянина про спонукання субєкта владних повноважень до проведення виплати порядку п.71 розділу ХV Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із урахуванням записів у трудовій книжці, котрі не містять суттєвих чи істотних вад/дефектів/неточностей, а навпаки з викладених вище міркувань окружного адміністративного суду підтверджують право заявника на отримання виплати у порядку п.71 розділу ХV Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При розв`язанні спору, суд зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), вичерпно реалізував усі діючі механізми зясування об`єктивної істини; надав оцінку усім юридично значимим факторам та нормам закону, котрі здатні вплинути на правильне вирішення спору; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; повно та детально виклав власні висновки та міркування як з приводу тлумачення належних норм права, так і з приводу усіх слушних доводів поданих учасниками спору процесуальних документів.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст. 72-77, 211, 241-243, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Вийти за межі позову.

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в івано-Франківській області від 05.09.2022р. о/р 77.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в івано-Франківській області повторно вирішити по суті питання призначення ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій станом на день призначення пенсії у порядку п.71 розділу ХV Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням висновків рішення суду по справі №520/3465/23.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України.

Суддя А.В. Сліденко