Справа № 640/4659/20
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2023-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/4659/20 Суддя першої інстанції: Григорович П.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,

секретаря Височанської Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області, утвореного на правах відокремленого підрозділа Державної податкової служби України, про зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Київській області, утвореного на правах відокремленого підрозділа Державної податкової служби України, на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 червня 2022 року, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся у суд з позовом до Головного управління ДПС у Київській області, утвореного на правах відокремленого підрозділа Державної податкової служби України, (далі - відповідач, ГУ ДПС у Київській області) про зобов`язання скласти висновок про повернення грошових коштів в сумі 32051,16 грн з відповідного бюджету та подати такий висновок до Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем протиправно відмолено в поверненні помилково сплачених 32051,16 грн по єдиному внеску.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 червня 2022 року позов задоволено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Свою позицію обґрунтовує відсутністю правових підстав для повернення позивачу помилково сплачених 32051,16 грн по єдиному внеску.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі пункта 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з таких підстав.

Судом установлено, що 13 березня 2016 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії НОМЕР_2 від 23 березня 2016 року, видане на підставі рішення Ради адвокатів Хмельницької області від 09 березня 2016 року №3-2.4/16.

19 липня 2016 року позивач був взятий на облік в Білоцерківський об`єднаній державній податковій інспекції, як особа, що провадить незалежну професійну діяльність (адвокат) - платник ЄСВ.

За період перебування на обліку, як адвокат, позивач сплатив до бюджету наступні грошові кошти щодо єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування:

17 квітня 2018 року сплачено 8448,00 грн (згідно з квитанцією №31356036 від 17 квітня 2018 року);

18 жовтня 2018 року сплачено 8 044,80 грн (згідно з квитанцією №36117790 від 18 жовтня 2018 року);

18 січня 2019 року сплачено 2 754,18 грн (згідно з квитанцією №38312789 від 18 січня 2019 року);

11 лютого 2019 року сплачено 982,87 грн (згідно з квитанцією №1-1440К від 11 лютого 2019 року);

19 квітня 2019 року сплачено 2 754,18 грн (згідно з квитанцією №40648875 від 19 квітня 2019 року);

19 липня 2019 року сплачено 2 754,18 грн (згідно з квитанцією №21/66330 від 19 липня 2019 року);

11 жовтня 2019 року сплачено 2 754,18 грн (згідно з квитанцією від 11 жовтня 2019 року);

09 січня 2020 року сплачено 719,36 грн (згідно з квитанцією №10.0..1 від 09 січня 2020);

15 січня 2020 року сплачено 58,27 грн (згідно з квитанцією №0.0..1 від 15 січня 2020);

30 січня 2020 року сплачено 2 754,18 грн (згідно з квитанцією №0.0..1 від 30 січня 2020 року);

05 лютого 2020 року сплачено 26,96 грн (згідно з квитанцією №0.0..1 05 лютого 2020 року).

Загальний розмір грошових коштів, сплачених позивачем в якості ЄСВ та штрафних санкцій становить 32051,16 грн.

У той же час, починаючи з 2010 року, позивач також є найманим працівником. За весь вказаний період роботодавець сплачував за позивача єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах, визначених законодавством, що підтверджується індивідуальною відомістю Пенсійного фонду України про застраховану особу ОСОБА_1 (форми ОК-7 та ОК-5).

Із зазначених відомостей Пенсійного фонду України можна прослідкувати період і місяці, коли за позивача єдиний внесок сплачував роботодавець (ідентифікаційні коди роботодавців: 23362711 та 413644485) і коли при цьому позивач подвійно сплачував єдиний внесок, як самозайнята особа (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Як наслідок в лютому 2020 року позивач звернувся до ГУ ДПС у Київській області із заявою, в якій просив перерахувати надміру або помилково сплачені кошти у сумі 32051,16 грн на рахунок, що вказаний у заяві.

Листом ГУ ДПС у Київській області від 20 лютого 2020 року №1661/10-36-50 у задоволенні поданої заяви відмовлено з огляду на те, що суми, на які нараховано єдиний внесок самостійно позивачем, не перевищують максимальний розмір бази нарахування.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем сплачено єдиний внесок у розмірі 32051,16 грн за відсутності у нього такого обов`язку, а тому останній має право на повернення цих грошових коштів.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Пункт 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України дає визначення поняттю «працівник» - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI (далі - Закон №5076-VI) адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з абзацом 2 пункту 1 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 5 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1 та пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 01 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відносини щодо сплати єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом №2464-VI не врегульовано.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем. Інше тлумачення правових норм, якими врегульована сплата єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм Закону №2464-VI був зроблений Верховним Судом в постанові від 27 листопада 2019 року у справі №160/3114/19 та в подальшому підтриманий, зокрема в постанові від 04 грудня 2019 року в адміністративній справі №440/2149/19.

Застосовуючи наведені норми, апеляційний суд виходить з того, що протягом 2017-2020 років ОСОБА_1 був найманим працівником, у цей період роботодавець сплачував за нього єдиний внесок у розмірі, визначеному Законом №2464-VI, що не заперечується відповідачем та підтверджується індивідуальними відомостями Пенсійного фонду України про застраховану особу.

Доказів отримання позивачем у цей період доходів від провадження адвокатської діяльності ГУ ДПС у Київській області не надало. Наявність у позивача свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю посвідчує лише таке право, однак не є доказом здійснення адвокатської діяльності та отримання від цієї діяльності доходу.

Відтак установлених Законом №2464-VI підстав для сплати позивачем єдиного внеску в розмірі 32051,16 грн не було.

Згідно з частиною 13 статті 9 Закону №2464-VI (у редакції Закону України від 04 липня 2013 року №406-VII, чинній до 02 квітня 2020 року) суми помилково сплаченого єдиного внеску зараховуються в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску або повертаються платникам у порядку і строки, визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Встановивши обставини щодо сплати позивачем єдиного внеску в розмірі 32051,16 грн за відсутності у нього відповідного обов`язку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач має право на повернення цих грошових коштів.

Ураховуючи вищезазначене, твердження відповідача про відсутність правових підстав для повернення позивачу помилково сплачених 32051,16 грн по єдиному внеску є необґрунтованими.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з дотриманням норм чинного матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 33, 34, 139, 243, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області, утвореного на правах відокремленого підрозділа Державної податкової служби України, залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді О.Є. Пилипенко

Л.Т. Черпіцька