Справа № 160/18930/22
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2023-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

13 березня 2023 року Справа №160/18930/22

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Юхно І.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 на виконання ухвали суду від 17.02.2023 в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.02.2023 залишено без руху адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 при звільненні грошової компенсації за неотримане речове майно та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно та зобов`язання вчинити певні дії, а також запропоновано позивачеві усунути наступні недоліки шляхом надання до суду:

- уточненого адміністративного позову із зазначенням дати проведення з позивачем остаточного розрахунку відповідачем (дати, коли позивач дізнався про порушення своїх прав, свобод чи інтересів), а також його копії для направлення відповідачу у справі, а в разі подання позову після закінчення строків, установлених законом позивач має подати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з доказами поважності причин його пропуску в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 при звільненні грошової компенсації за неотримане речове майно та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно.

За даними КП «ДСС» копію означеної ухвали за допомогою підсистеми «Електронний суд» надіслано одержувачу ОСОБА_1 в його електронний кабінет 27.02.2023 о 19:33, що підтверджується матеріалами справи. Тобто, строк на усунення недоліків до 10.03.2023.

03.03.2023 від позивача до суду надійшла заява на виконання ухвали суду від 17.02.2023, в якій позивач просив продовжити розгляд позовної заяви в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 при звільненні грошової компенсації за неотримане речове майно та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно.

В обґрунтування означеної заяви вказано, що при звільненні ОСОБА_1 не було виплачено грошову компенсацію за неотримане речове майно. Згідно висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 03.10.2018 року по справі №803/756/17, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно. Таким чином за позивачем зберігається право на виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно після звільнення його з військової служби та виплата вказаної грошової компенсації не залежить від факту проведення з ним розрахунку при звільненні. Крім цього, позивач звертає увагу суду, що при звільненні з жодним наказом старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, до відомості щодо виплати грошової компенсації, його не ознайомлювали та не повідомляли. Таким чином, на момент звільнення його зі служби ОСОБА_1 був не обізнаний про можливість виплати йому грошової компенсації вартості за неотримане речове майно. Крім того, заявником звернуто увагу, що судом не розглянуто по суті клопотання позивача про витребування доказів, в якому він просив: - витребувати у Військової частини НОМЕР_1 детальний розрахунок посадового окладу та окладу за військове звання ОСОБА_1 за період з 29.01.2020 року по 30.05.2020 року із зазначенням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який використовувався при обчисленні посадового окладу та окладу за військове звання.

Вирішуючи питання про усунення позивачем недоліків позовної заяви в частині позовних вимог, суд звертає увагу на таке.

Позивач мав право усунути недоліки позовної заяви в частині позовних вимог до 10.03.2023 включно.

Пунктом 5 частини 1 статті 171 КАС України передбачено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічною службою є діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

За характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Положеннями частини п`ятої статті 122 КАС України обумовлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

За змістом статті 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Частиною другою статті 233 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Таким чином у цій справі слід визначити правову природу такої компенсації, оскільки як уже зазначено, стаття 116 КЗпП оперує поняттям «всі суми, що належать працівнику», а стаття 117 цього Кодексу передбачає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні.

За змістом частини першої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Абзацом другим частини першої статті 9-1 указаного Закону також передбачено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, який визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація). (далі Порядок №178).

За змістом пункту 3 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення, зокрема, у разі звільнення з військової служби.

Водночас грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації (пункт 4 Порядку №178).

З наведеного висновується, що грошова компенсація за неотримане речове майно виплачується після звільнення зі служби та на підставі заяви (рапорту), а отже речове забезпечення не має характеру винагороди за виконану працю.

Такі гарантії щодо забезпечення доречно порівняти із подібними категоріями трудового законодавства, а саме пунктом 3 частини першої статті 29 КЗпП України, відповідно до якого власник або уповноважений ним орган зобов`язаний до початку роботи за укладеним трудовим договором забезпечити працівника необхідними для роботи засобами.

При цьому, речове майно може бути різноманітним: майном особистого користування (предмети форми одягу, взуття та спорядження, які видаються у власне користування) та інвентарним майном, яке є власністю установ та використовується особовим складом тимчасово під час проведення спеціальних робіт, несення чергування, варти тощо. Лише перший вид майна, у разі його неотримання, підлягає грошовій компенсації.

Отже, речове майно не можна ототожнювати із заробітною платою (грошовим забезпеченням).

Подібний висновок міститься у постанові судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19, в якій вирішувалось питанням наявності чи відсутності підстав для застосування статей 116, 117 КЗпП України у разі невиплати (несвоєчасної виплати) військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Враховуючи визначену правову природу грошової компенсації за неотримане речове майно, спеціальним строком звернення до суду з цим позовом є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців, а відтак відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини другої статті 122 КАС України.

Наведений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 23.06.2022 у справі № 540/2001/21, якої також дотримався Верховний Суд у постанові від 27.02.2023 у справі № 560/8394/21.

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №755/10947/17 (провадження №14-435цс18), незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

З огляду на наведену правову позицію Великої Палати Верховного Суду суд відхиляє посилання позивача на постанову Верховного Суду від 03.10.2018 року по справі №803/756/17 та вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 23.06.2022 у справі №540/2001/21 та від 27.02.2023 у справі №560/8394/21.

Так, матеріалами адміністративної справи підтверджується, що ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 у період з 31.05.2018 по 30.05.2020.

Відповідно до наданого в якості додатку до позовної заяви витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 30.05.2020 №409 прийнято рішення капітана ОСОБА_1 командира зенітної ракетно-артилерійської батареї зенітно ракетно-артилерійського дивізіону, звільненого наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 20 березня 2020 року №80 у запас відповідно до пп. «а» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з закінченням строку контракту), вважати таким, що вибув зі складу сил та засобів, які залучаються до безпосередньої участі в проведенні Операції Об`єднаних сил на території Донецької та Луганської областей, та таким, що здав справи та посаду 30 травня 2020 року. Наказ інформації про нарахування позивачу грошової компенсації за неотримане під час проходження служби речове майно не містить.

Тобто, про порушення своїх прав, свобод чи інтересів позивач мав дізнатись при виключенні зі списків особового складу військової частини, а саме: 30.05.2020.

Проте, позивач звернувся до суду з цим позовом лише 28.11.2022 (більше ніж через 2 роки), тобто з пропущенням місячного строку звернення до суду, встановленого ч. 5 ст. 122 КАС України.

При цьому, стосовно аргументів позивача про його необізнаність на момент звільнення зі служби про можливість виплати мені грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, суд вважає за необхідне зазначити, що закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, доводяться до відома населення у порядку, встановленому законом. Факт їх офіційного опублікування свідчить про можливість ознайомлення з ними невизначеним колом осіб. Саме інститут офіційного опублікування покликаний забезпечити уникнення випадку незнання особою певного закону. Отже, незнання через небажання дізнатися про те, що законодавством України встановлені певні строки звернення до суду, не дає підстав стверджувати про поважність пропуску позивачем такого строку.

Аналогічний висновок висловлений Верховним Судом у постанові 13.03.2019 у справі № 826/13430/17.

Таким чином, суд доходить висновку про неповажність вказаних ОСОБА_2 у заяві від 03.02.2023 підстав для поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду.

Водночас, щодо посилання позивача на не розгляд по суті його клопотання про витребування доказів, суд наголошує, що ухвалою суду від 05.12.2022 було витребувано у відповідача «інформацію з її документальним підтвердженням щодо розміру нарахованого та виплаченого ОСОБА_1 за період з 31.05.2018 року по 30.05.2020 року грошового забезпечення з детальним розрахунком його складових, в тому числі й розміру посадового окладу та окладу за військове звання, надбавки за особливості проходження служби, надбавки за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, премії», що фактично охоплює й докази, які бажав витребувати у відповідача. При цьому, суд звертає увагу позивача, що подане ним клопотання про витребування доказів не відповідає вимогам статті 80 КАС України, оскільки в ньому не наведено заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, а також не надано докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Частинами 13-15 статті 171 КАС України передбачено, що суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали. Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи, про що постановляє ухвалу не пізніше наступного дня з дня отримання інформації про усунення недоліків. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Водночас, за положеннями частини 3 статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом 8 частини 1 статті 240 КАС України також передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

З огляду на вищезазначене, враховуючи вищенаведені норми, суд вважає за необхідне залишити позовну заяву в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 при звільненні грошової компенсації за неотримане речове майно та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись статтями 171, 240, 248, 256 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 при звільненні грошової компенсації за неотримане речове майно та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно залишити без розгляду.

Роз`яснити, що відповідно до частини 4 статті 240 КАС України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Копію ухвали надіслати учасниками справи.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 КАС України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 КАС України.

Суддя І.В. Юхно