Справа № 520/3962/22
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2023-03-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 березня 2023 р. №520/3962/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Бідонька А.В.;

за участю секретаря судового засідання - Літвіщенко Д.О.;

представника позивача, Зелінського П.Л.,

представника відповідача, Крюкової А.О.,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області (просп. Науки, буд. 40, 6 поверх, м. Харків,61166, ) про скасування наказів, визнання протиправним та скасування висновку, поновлення на посаді, стягнення матеріальної шкоди та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд : - скасувати наказ Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області № 2003-к від 20.12.2021 «Про звільнення ОСОБА_1 » відповідно до якого ОСОБА_1 звільнено із займаної посади провідного спеціаліста відділу державного контролю Управління безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області; - скасувати наказ Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області №94-К від 24.01.2922 «Про виконання наказу від 20.12.2021 №2003-к «Про звільнення з посади ОСОБА_1 », відповідно до якого ОСОБА_1 вважається звільненим із займаної посади провідного спеціаліста відділу державного контролю Управління безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області 24 січня 2022 року;

- визнати протиправним та скасувати висновок щодо результатів оцінювання службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорії «В», щодо ОСОБА_1 ; - скасувати наказ Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області №1926-к від 01.12.2021 «Про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, які займають посади державних службовців категорії «Б» і «В» у 2021 році». - поновити ОСОБА_1 на посаді провідного спеціаліста відділу державного контролю Управління безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області; - стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області (, проспект Науки 40 , м. Харків, 61166) па користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду внаслідок не отриманої заробітної плати відповідно до частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка станом на дату звернення складає 9376,35грн.; - стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області (, проспект Науки 40 , м. Харків, 61166) на користь ОСОБА_1 моральну шкоду внаслідок не законного звільнення в сумі 50000 грн.; - допустити до негайного виконання поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі стягнення за один місяць; - стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області (, проспект Науки 40 , м. Харків, 61166) па користь ОСОБА_1 судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за наслідками оцінювання результатів службової діяльності, складено висновок про негативну оцінку результатів службової діяльності позивача, у зв`язку із чим, на підставі вимоги закону, позивача звільнено із посади державного службовця. Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо проведення оцінювання та складання висновку, який на його думку, є необґрунтованим. Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 23.02.2022 року відкрито провадження по справі. Представником відповідача надано відзив на позов, в якому сторона відповідача проти вимог поданого позову заперечує. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що звільнення позивача відбулося на підставі та у спосіб, що передбачені діючим законодавством. Зазначає, що ОСОБА_1 звільнено із займаної посади у зв`язку з отриманням ним негативної оцінки за результатами службової діяльності, з припиненням державної служби відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу».Так, на основі розрахунку середнього балу за виконання кожного визначеного завдання, безпосереднім керівником було виставлено позивачу негативну оцінку 1,33.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи заявленого позову, просив суд його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача в судових засіданнях проти вимог заявленого позову заперечував. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав та мотивів. Як встановлено судовим розглядом, позивач, ОСОБА_1 працював провідним спеціалістом відділу державного контролю Управління безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області з 21.10.2016, що підтверджується трудовою книжкою НОМЕР_2 (а.с. 31-40). 04.10.2021 року з метою визначення результатів виконання завдань державними службовцями, які займають посади державної служби категорії "Б" або "В", а також для прийняття рішень щодо преміювання, планування службової кар`єри, визначення потреби у професійному навчанні таких державних службовців видано наказ №1677-К "Про визначення результатів виконання завдань державними службовцями Головного управління Держпродспоживслужби у 2021 році" (а.с. 180-181). Даним наказом було визначено список осіб, які підлягають оцінюванню, та затверджено графік визначення результатів виконання завдань державними службовцями (а.с. 182-186). Згідно Результатів виконання завдань державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії "Б" або "В", за 2021 рік, щодо ОСОБА_1 встановлено: - завдання №1 не підлягало оцінюванню у зв`язку з з тим, що воно не могло бути виконано через скасування планових заходів державного контролю; - завдання № 2 виконано, але із залученням до виконання інших осіб, проявляв низьку самостійність, недостатність знань, нормативно-правових актів, вимог до підготовки службових документів; - завдання № 3 вказано, що виконання завдання підійшов формально, чим нівелював практичну цінність отриманого результату; - завдання № 4 вказано, що виконання завдання підійшов формально, чим нівелював практичну цінність отриманого результату. За результатами розрахунку середнього балу 1,33 за виконання кожного визначеного завдання безпосереднім керівником виставлено ОСОБА_1 негативну оцінку, яка обґрунтована тим, що завдання виконані частково, результати не можуть бути використані через необхідність суттєвого доопрацювання. До виконання завдання підійшов формально, чим нівелював практичну цінність отриманого результату, завдання виконані з демонстрацією неспроможності одночасного забезпечення на належному рівні і своєчасного виконання посадових обов`язків. Проявляв низьку самостійність, неістотність знань, нормативно-правових актів, вимог до підготовки службових документів, потребував нагадувань і високої міри контролю з боку керівника. 01.12.2021 року наказом Головного управління Держпродспоживслужби у Харківській області №1926-к було затверджено висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, які займають посади державної служби категорії "Б" та "В" у 2021 році. (а.с. 90). Також судом встановлено, що 26.10.2021 по 21.01.2022 ОСОБА_1 перебував на лікарняному, що підтверджується листками непрацездатності (а.с. 17-30). У зв`язку з перебуванням позивача на лікарняному вищевказаний наказ та витяг висновку щодо оцінювання результатів його діяльності в 2021 році було направлено поштою та на особисту адресу позивача електронною поштою, про що було складено протокол про доведення документів до відома ОСОБА_2 від 02.12.2021 року (а.с. 83-84; 87-89). 20.12.2021 Наказом Головного управління Головного управління Держпродспоживслужби у Харківській області №2003-К «Про звільнення з посади ОСОБА_1 », на підставі наказу Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області №1926-к від 01.12.2021 «Про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, які займають посади державних службовців категорії «Б» і «В» у 2021 році», звiльнено ОСОБА_1 із займаної посади провідного спеціаліста відділу державного контролю Управління безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини Головного управління Держпродспоживслужби в Харкiвськiй області. (а.с. 95-96). В наказі в якості причини звільнення вказано, у зв`язку з отриманням ним негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності, з припиненням державної служби вiдповiдно до пункту 3 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу». Датою звільнення ОСОБА_1 вважати перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначений у документі про тимчасову непрацездатність. Листом Головного управління від 20.12.2022 №11.3-7293нс-21 на поштову адресу позивача направлено для ознайомлення копію наказу Головного управління Держпродспожиcлужби в Харкiвськiй області від 20.12.2021 N 2003-к "Про звільнення з посади ОСОБА_1 " (а.с. 100-103). Вказаний лист позивачем не було отримано та повернуто до відправника з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 104-105). На виконання наказу Головного управління Держпродспожиcлужби в Харкiвськiй області від 20.12.2021 № 2003-к «Про звільнення з посади ОСОБА_1 » видано наказ Головного управління Держпродспожиcлужби в Харкiвськiй області від 24.01.2022 №94-к «Про виконання наказу від 20.12.2021 № 2003-к «Про звільнення з посади ОСОБА_1 » згідно якого вважати звільненим ОСОБА_1 , провідного спеціаліста відділу державного контролю Управління безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини Головного управління Держпродспоживслужби в Харкiвськiй області, з займаної посади 24 січня 2022 року, який є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасовоi непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, у зв`язку із отриманням ним негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності, з припиненням державної служби вiдповiдно до пункту 3 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» (а.с. 97-99). 25.01.2022 позивач ознайомлений з наказом Головного управління Держпродспожиcлужби в Харкiвськiй області від 24.01.2022, що підтверджується його особистим підписом на примірнику наказу. Позивач не погодився з висновками відповідача та рішенням про своє звільнення на їх підставі, звернувся до суду із даним позовом. Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Спеціальним Законом, який визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях є Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 р. №889-VIII.

Частиною 1 статті 44 Закону України «Про державну службу» передбачено, що результати службової діяльності державних службовців щороку підлягають оцінюванню для визначення якості виконання поставлених завдань, а також з метою прийняття рішення щодо преміювання, планування їхньої кар`єри.

Згідно вимог частини 2 статті 44 Закону України «Про державну службу» оцінювання результатів службової діяльності проводиться на підставі показників результативності, ефективності та якості, визначених з урахуванням посадових обов`язків державного службовця, а також дотримання ним правил етичної поведінки та вимог законодавства у сфері запобігання корупції.

Відповідно до частин 3, 4, 5 3 статті 44 Закону України «Про державну службу» оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В», здійснюється безпосереднім керівником державного службовця та керівником самостійного структурного підрозділу. Оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, які займають посади державної служби категорії «А», здійснюється суб`єктом призначення. Державного службовця ознайомлюють з результатами оцінювання його службової діяльності під підпис протягом трьох календарних днів після проведення оцінювання. Висновок щодо результатів оцінювання службової діяльності затверджується наказом (розпорядженням) суб`єкта призначення. За результатами оцінювання службової діяльності державного службовця йому виставляється негативна, позитивна або відмінна оцінка з її обґрунтуванням.

Частина 11 статті 44 Закону України «Про державну службу» передбачає, що Порядок проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців затверджується Кабінетом Міністрів України.

Процедура проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців визначена Порядком проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №640 від 23 серпня 2017 р. (в редакції постанови Кабінету Міністрів України №591 від 10 липня 2019 р.) (надалі за текстом - «Порядок»).

Пунктом 5 Порядку передбачено, що державний службовець, зокрема: бере участь у визначенні своїх завдань і ключових показників, а також у їх періодичному перегляді; ознайомлюється з визначеними завданнями і ключовими показниками; аналізує виконання визначених завдань і ключових показників. Згідно пункту 9 Порядку оцінювання проводиться поетапно: визначення завдань і ключових показників; визначення результатів виконання завдань; затвердження висновку (крім випадків, коли жодне із визначених завдань не підлягає оцінюванню).

Відповідно до пункту 33 Порядку завдання і ключові показники державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В», визначаються за формою згідно з додатком 7 з урахуванням стратегічних документів державного та/або регіонального рівня, річного плану роботи державного органу, завдань, функцій та обов`язків, визначених у положенні про державний орган, положенні про відповідний структурний підрозділ, посадовій інструкції. За змістом Додатку до Порядку етап оцінювання щодо визначення завдань і ключових показників передбачає ознайомлення державного службовця із завданням і ключовими показниками результативності, ефективності та якості службової діяльності.

За змістом пункту 34 Порядку завдання і ключові показники визначаються після їх обговорення з державним службовцем. Відповідно до пункту 37 Порядку для визначення результатів виконання завдань безпосередній керівник спільно з керівником самостійного структурного підрозділу (у разі наявності) проводить з державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В», оціночну співбесіду.

Пункт 38 Порядку передбачає, що перед проведенням оціночної співбесіди державний службовець, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В», заповнює форму щодо результатів виконання завдань державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В», за відповідний рік згідно з додатком 8 у частині відомостей щодо себе та займаної посади, опису досягнутих результатів у розрізі кожного визначеного завдання та строку його фактичного виконання.

Відповідно до пункту 39 Порядку оціночна співбесіда проводиться на основі усних пояснень державного службовця, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В», про виконання завдань і ключових показників та його письмового звіту, що подається у довільній формі (у разі його подання державним службовцем). Під час оціночної співбесіди також визначаються потреби у професійному навчанні та розглядаються пропозиції щодо завдань і ключових показників на наступний період. Після проведення оціночної співбесіди безпосереднім керівником заповнюється форма щодо результатів виконання завдань державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В», за відповідний рік згідно з додатком 8 у частині виставлення балів, визначення оцінки та їх обґрунтування, а також визначення потреб у професійному навчанні. Безпосередній керівник спільно з керівником самостійного структурного підрозділу (у разі наявності) виставляє державному службовцю негативну, позитивну або відмінну оцінку (крім випадків, коли жодне із завдань не підлягає оцінюванню) з її обґрунтуванням на основі розрахунку середнього бала за виконання кожного визначеного завдання (з урахуванням досягнення ключових показників) за критеріями визначення балів згідно з додатком 4. Таким чином, слід зазначити, що процедура оцінювання передбачає участь державного службовця як у визначенні своїх завдань і ключових показників і їх обговоренні, так і у визначенні результатів виконання завдань.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.12.2021 року наказом Головного управління Держпродспоживслужби у Харківській області №1926-к було затверджено висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, які займають посади державної служби категорії "Б" та "В" у 2021 році. (а.с. 90).

В висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності державного службовця ОСОБА_1 , вказано - оцінка незадовільна. (а.с. 91)

Відповідно до результатів виконання завдань державним службовцем категорії "В" ОСОБА_1 за 2021 рік середній бал становить 1,33.

В обґрунтування оцінки зазначено, що завдання виконані частково, результати не можуть бути використані через необхідність суттєвого доопрацювання. До виконання завдання підійшов формально, чим нівелював практичну цінність отриманого результату, завдання виконані з демонстрацією неспроможності одночасного забезпечення на належному рівні і своєчасного виконання посадових обов`язків. Проявляв низьку самостійність, неістотність знань, нормативно-правових актів, вимог до підготовки службових документів, потребував нагадувань і високої міри контролю з боку керівника.

Так, з метою належного оцінювання результатів службової діяльності державних службовців додатком 4 до Порядку встановлено критерії визначення балів, відповідно до яких: - 0 балів проставляється у разі, якщо завдання не виконано або під час його виконання порушено вимоги законодавства у сфері запобігання корупції;

- 1 бал у разі, якщо завдання виконано частково, результати не можуть бути використані через необхідність суттєвого доопрацювання, до виконання завдання державний службовець підійшов формально, чим нівелював практичну цінність отриманого результату, або завдання виконане з демонстрацією неспроможності одночасного забезпечення на належному рівні і своєчасного виконання посадових обов`язків, або під час виконання такого завдання порушено вимоги правил етичної поведінки, або процес досягнення результату чи сам результат мав негативний відгук з боку користувачів, споживачів, співвиконавців, керівництва тощо; -2 бали у разі, якщо завдання виконано, але з порушенням строку виконання та/або із залученням до виконання завдання інших осіб (під час виконання роботи державний службовець потребував надання зразків документів, допомоги у виробленні алгоритму роботи, аналізі нормативно-правових актів, суттєвому коригуванні проектів документів, проявляв низьку самостійність, недостатність знань нормативно-правових актів, вимог до підготовки службових документів, потребував нагадувань і високої міри контролю з боку керівника тощо); -3 бали у разі, якщо завдання виконано своєчасно, результат якого повною мірою можна використати в роботі. Робота проводилась ефективно з дотриманням правил етичної поведінки;

-4 бали у разі, якщо завдання виконано своєчасно (завчасно), результат високої якості, його досягнуто з високим ступенем самостійності (за необхідності командної роботи), ініціативності, робота проводилась ефективно, з дотриманням правил етичної поведінки. Під час виконання завдання державним службовцем вносилися пропозиції щодо інших документів або їх удосконалення.

У постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року у справі №240/6051/18 вказано на необхідності надавати юридичну оцінку відповідності проведеної процедури оцінювання та відповідності результатів оцінювання за критеріями виставлення балів, які встановлені додатком 4 до Типового порядку.

Перевіряючи доводи сторін щодо обґрунтованості результатів оцінювання, суд наголошує, що оцінка результатів повинна бути об`єктивною. У той же час суд дійшов переконливого висновку, що результати оцінювання ОСОБА_1 за відповідними завданнями не знаходять належного обґрунтування та пояснення щодо причин і мотивації для обрання стосовно конкретних завдань певного оцінювального балу.

У цьому контексті слід зазначити, що критерій обґрунтованості рішення або дії вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію, за якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору пункти 156-157, 159 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus №32181/04); пункт 44 рішення у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства» (Bryan v. the United Kingdom); пункти 47-56 рішення у справі «Путтер проти Болгарії» (Putter v. Bulgaria № 38780/02).

Такі вимоги щодо належного обґрунтування рішення мають виправдання, оскільки, убезпечують інших учасників правовідносин від можливої свавіллі зі сторони владного органу та є запорукою дотримання принципів юридичної визначеності і верховенства права. Особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування правомірності своїх дій в справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 1 липня 2003 року № 37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Однак всупереч наведеним вище вимогам відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його висновки, і не довів правомірності прийнятого ним рішення (висновку). З матеріалів справи, які були досліджені судом, не вбачається належного обґрунтування висновку про виставлення негативної оцінки позивачу за результатами оцінювання його службової діяльності за 2021 рік в контексті завдань, які йому були затверджені, а саме лише посилання на певні типові формулювання на підтвердження досягнення чи недосягнення певних результатів роботи не може вважатися достатнім і правомірним за своєю суттю. Вирішуючи питання дотримання відповідачем принципів об`єктивності, достовірності, доступності та прозорості, взаємодії та поваги до гідності державного службовця при проведенні оцінювання результатів службової діяльності ОСОБА_1 у 2020 році, суд враховує, що відповідно до Критеріїв виставлення балів (додаток 4 до Типового порядку) бали 2, 3 та 4 виставляються у разі, коли завдання виконане, водночас, при частковому виконанні завдання виставляється бал 1.

Під час судового розгляду встановлено, що у межах процедур оцінювання державного службовця ОСОБА_1 був досягнутий результат по чотирьом завданням, а саме відповідно: - завдання № 1: " не підлягало оцінюванню у зв`язку з з тим, що воно не могло бути виконано через скасування планових заходів державного контролю"; - завдання № 2: " перевірено районних державних лікарень ветеринарної медицини: Первомайська РДЛВМ, Кегичівська РДЛВМ, Зачепилівська РДЛВМ, Краснокутська РДЛВМ». - завдання № 3: " надано 7 консультацій з питань експорту кормів, преміксів, кормових добавок щодо видачі експлуатаційних дозволів із запланованих 10 (в зв`язку з припиненням господарської діяльності птахогосподарств)" . - завдання № 4: " здійснено 2 заходи державного контролю ФОП ОСОБА_3 з питань недопущення розповсюдження гострих інфекційних хвороб птиці з запланованих 5, у зв`язку з припиненням господарської діяльності 4-х птахо господарств." Щодо першого завдання судом встановлено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2021 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронарірусом SARS-CoV-2» планові заходи скасовані, а отже у суду відсутня необхідність надавати юридичну оцінку по вказаному завданню, оскільки вказане завдання не підлягало оцінюванню. Щодо другого завдання, суд зазначає наступне. Оцінюючи результативність виконання другого завдання, безпосереднім керівником зазначено, що завдання виконано, але із залученням до виконання інших осіб, проявляв низьку самостійність, недостатність знань, нормативно-правових актів, вимог до підготовки службових документів. Бал 2.

Однак суд не може погодитися із такою оцінкою, оскільки із обґрунтування керівника позивача неможливо встановити в якій саме частині виконано завдання і в чому полягає визначення часткового виконання такого, та в якій частині було залучення до виконання інших осіб.

У свою чергу, матеріали справи не містять доказів невиконання такого, чи невиконання якоїсь частини завдання, з чого можна зробити висновок що оцінювання позивач відбулося формально.

Відповідач не навів розрахунок балу, що унеможливлює встановити логіку у виставленні підсумкового балу за це завдання, а виставлені 2 бали не відповідають Критеріям виставлення балів.

Щодо третього та четвертого завдання, суд зазначає наступне.

Оцінюючи результативність виконання третього завдання, безпосереднім керівником зазначено, що до виконання завдання підійшов формально, чим нівелював практичну цінність отриманого результату. Бал 1.

Оцінюючи результативність виконання четвертого завдання так само вказано, що до виконання завдання підійшов формально, чим нівелював практичну цінність отриманого результату. Бал 1.

З приводу вказаного суд зазначає, що безпосереднім керівником взагалі не зазначено чи були виконані завдання, які оцінені в 1 бал.

Крім того, відповідачем не вказано по яким критеріям проводилась оцінка виконання кожного завдання. З яких кількісних і якісних, відсоткових, чи інших показників виходив суб`єкт оцінювання при визначенні оцінки позивачу.

Слід зазначити, що у встановлених позивачу завданнях немає обов`язкової складової такого завдання у вигляді показників результативності, ефективності та якості, за якими можливо оцінити ступінь виконання встановленого завдання.

Пункт 39 Типового порядку вимагає від безпосереднього керівника державного службовця наводити обґрунтування кожної оцінки.

На переконання суду, таке обґрунтування визначення балу (від « 0» до « 4») повинно бути в достатній мірі чітким та зрозумілим і вказувати на фактичну оцінку результатів діяльності державного службовця у взаємозв`язку з конкретними завданнями. Тобто, суб`єкт, який проводить оцінювання, повинен конкретизувати підстави для застосування тієї чи іншої оцінки, навести змістовні пояснення на обґрунтування свого рішення (які саме завдання не виконано, в чому полягало невиконання або ж неналежне виконання (неповне, неякісне) та у чому це проявилися (який конкретний показник не забезпечено державним службовцем). Указане необхідне, зокрема, й з метою можливості подальшої перевірки обґрунтованості відповідного оцінювання та недопущення свавільних рішень зі сторони суб`єкта владних повноважень.

Суд не може погодитися з належністю таких дій відповідача, адже критерії, що визначені в Типовому порядку наведені для орієнтування при застосуванні певних оцінок і їх обґрунтуванні. У зв`язку з цим суд наголошує на тому, що формальне цитування критеріїв виставлення балів, які встановлені нормативним документом, не може заміняти реального обґрунтування для оцінювання, котре повинно базуватися на ретельному аналізі конкретних завдань, поставлених державному службовцю для виконання, та практичних результатах його роботи. У цьому контексті слід зазначити, що критерій обґрунтованості рішення або дії вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Також слід зазначити, що під час судового розгляду відповідачем не спростовано доводи позивача щодо незаконності оцінки та її необ`єктивності.

Також суд зазначає, що відповідно до п. 47, 48, 49, 50 порядку №640 визначено, що у разі отримання державним службовцем негативної оцінки відповідний висновок може бути оскаржений таким державним службовцем. Оскарження висновку щодо результатів оцінювання службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорій Б або В, здійснюється відповідно до статті 11 Закону України Про державну службу.

У скарзі державним службовцем зазначаються зауваження до балів за виконання того чи іншого завдання та наводяться факти, які спростовують критерії, що відповідають згаданому балу. Висновок скасовується суб`єктом призначення або судом у частині оцінювання результатів службової діяльності конкретного державного службовця.

У разі прийняття рішення про скасування висновку в частині оцінювання результатів службової діяльності конкретного державного службовця щодо цього державного службовця повторно проводяться такі етапи оцінювання:

- визначення результатів виконання завдань;

- затвердження висновку (крім випадків, коли жодне із визначених завдань не підлягає оцінюванню).

Зазначені етапи оцінювання проводяться не пізніше одного місяця після прийняття рішення про скасування висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорії Б або В, у порядку, передбаченому пунктами 37-41 цього Порядку.

Суд зазначає, що порядком №640 передбачено досудове врегулювання спору щодо оскарження висновку оцінювання державних службовців у разі отримання негативної оцінки, із можливістю повторного проведення такого оцінювання.

Однак відповідачем було позбавлено позивача такого права, зокрема позбавлено можливості надати пояснення, щодо виконання завдань, оскільки його не було належним чином повідомлено про результати оцінювання службової діяльності, у зв`язку з тим, що позивач перебував на лікарняному з 26.10.2021 по 21.01.2022, що підтверджується листками непрацездатності (а.с. 17-30).

Суд зауважує, що відповідачем були надані докази тільки направлення позивачу висновку оцінювання державних службовців шляхом надсилання поштою та електронною поштою, однак жодного доказу про отримання позивачем зазначеного висновку відповідачем надано не було. Наведене свідчить про те, що незважаючи на надіслання висновку щодо результатів оцінювання службової діяльності позивача, останній не був фактично з ним ознайомлений. Суд також зазначає, що представником відповідача у відзиві не заперечується, що тільки 25.01.2022 позивач був ознайомлений з висновком оцінювання державних службовців, тобто вже після винесення наказу про звільнення із займаної посади.

У свою чергу, частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України у Рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 підкреслив значущість положень статті 55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді. У цьому ж рішенні Конституційний Суд України зазначав, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскаржуваний висновок щодо результатів оцінювання службової діяльності, затверджений наказом Головного управління Держпродспоживслужби у Харківській області №1926-к 01.12.2021 року «Про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, які займають посади державних службовців категорії «Б» і «В» у 2021 році» є протиправними та підлягає скасуванню.

Щодо вимоги позивача про скасування наказу Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області №1926-к від 01.12.2021 «Про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, які займають посади державних службовців категорії «Б» і «В» у 2021 році», суд зазначає, що оскільки висновок щодо результатів оцінювання службової діяльності, затверджений наказом Головного управління Держпродспоживслужби у Харківській області №1926-к 01.12.2021 року скасовано, то у задоволенні позовної вимоги щодо скасування наказу Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області №1926-к від 01.12.2021 «Про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, які займають посади державних службовців категорії «Б» і «В» у 2021 році» немає необхідності, оскільки права позивача вже поновлено.

Також суд зазначає, що належним захистом прав позивача є саме визнання протиправним та скасування висновку щодо результатів оцінювання службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорії «В», щодо ОСОБА_1 . Пунктом 10 частини 1 статті 7 Закону України «Про державну службу» до основних прав державного службовця віднесено оскарження в установленому законом порядку рішень про накладення дисциплінарного стягнення, звільнення з посади державної служби, а також висновку, що містить негативну оцінку за результатами оцінювання його службової діяльності. Частиною 7 статті 44 Закону України «Про державну службу» передбачено, що висновок, що містить негативну оцінку за результатами оцінювання службової діяльності, може бути оскаржений державним службовцем у порядку, визначеному статтею 11 цього Закону.

В свою чергу, суд вважає за необхідне зазначити, що за відсутністю у матеріалах оцінювання державного службовця, будь-яких фактів, які його негативно характеризують або свідчать про неналежне виконання своїх службових обов`язків, керівник позбавлений можливості виставляти негативну оцінку його діяльності.

Суд звертає увагу, що відповідачем не надано жодних доказів з приводу неналежного, неповного або несвоєчасного виконання завдань позивачем протягом року. В свою чергу, суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, що не заперечується сторонами. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що накази Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області № 2003-к від 20.12.2021 «Про звільнення ОСОБА_1 » та №94-К від 24.01.2922 «Про виконання наказу від 20.12.2021 №2003-к «Про звільнення з посади ОСОБА_1 », є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди внаслідок не законного звільнення в сумі 50000 грн., суд зазначає наступне. Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява N 40450/04, п. 64, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, а має самостійне юридичне значення.

Разом із тим, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду висловленій у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 750/6330/17.

Основною умовою відшкодування моральної шкоди є те, що остання повинна бути заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин та полягати у фізичному болю та стражданнях, у душевних стражданнях, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 року у справі № 804/2252/14, від 31.01.2018 року у справі № 813/5138/13-а та в рішеннях Верховного Суду від 12.02.2018 року у справі № 800/500/16, від 01.03.2018 року у справі № 9901/377/18. Крім того, суд зазначає, що така моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

В обґрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди позивач вказує на те, що позивач завдано моральну шкоду шляхом підриву ділової репутації, так як він більше 30 років працював а даній структурі.

Таким чином, аналізуючи зміст позовної заяви та досліджуючи матеріали справи, суд зазначає, що в обґрунтування вимоги про стягнення моральної шкоди, позивачем не надано жодних доказів та розрахунків сум, що б свідчили про заподіяння позивачу моральної шкоди у розмірі, в якому останній просить стягнути з відповідачів, а також завданням йому шкоди у вигляді заподіяння моральних чи фізичних страждань, з огляду на що позовна вимога в цій частині, задоволенню не підлягає.

Щодо виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне. Приписами ч. 2 статті 235 КЗпП України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100) середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п.8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Так, період вимушеного прогулу позивача складає 291 робочих днів, що обраховується починаючи з наступного дня після звільнення (25.01.2022) до прийняття судом рішення про поновлення позивача на посаді (08.03.2023).

Згідно Розрахунку сум середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 за два останні місяці роботи, що передували звільненню, становить 10325,38 грн (за вересень 2021 року 2938,12 грн; за жовтень 2021 року 7387,26 грн), а середньоденна заробітна плата - 448,93 грн. (а.с. 79).

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь позивача, становить 130638,63 грн. (448,93 грн. х 291 дні).

Також, згідно вказаного розрахунку розмір середньомісячної заробітної плати складає 9427,52 грн. (10325,38/23)х42/2.

Відтак до негайного виконання підлягає рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 9427,52 грн (дев`ять тисяч чотириста двадцять сім гривень 52 копійки).

Щодо вирішення питання про відшкодування судових витрат зі сплати судового збору, понесених позивачем, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору в даній справі є поновлення на роботі, позивачем за подання позовної заяви, сплачено судовий збір у розмірі 1984,80 грн., що підтверджується квитанціями №14 від 18.02.2022 та №1-342К від 18.02.2022 (а.с. 1-2). Відповідно до ч.2 ст. 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Закон України «Про судовий збір» визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 5 зазначеного Закону від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Оскільки предметом спору у справі №520/3962/22 є поновлення на роботі, то позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви, а тому судовий збір за подання позову сплачено ним помилково та підлягає поверненню у порядку, встановленому законодавством за зверненням позивача з відповідною заявою.

Відповідно до ч.5 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, суд не вбачає підстав для стягнення судового збору з Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до положень чч. 1 та 2 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 291, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В: Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області (просп. Науки, буд. 40, 6 поверх,м. Харків,61166, ) про скасування наказів, визнання протиправним та скасування висновку, поновлення на посаді, стягнення матеріальної шкоди та моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області № 2003-к від 20.12.2021 «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області №94-К від 24.01.2922 «Про виконання наказу від 20.12.2021 №2003-к «Про звільнення з посади ОСОБА_1 ».

Визнати протиправним та скасувати висновок щодо результатів оцінювання службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорії «В», щодо ОСОБА_1 .

Поновити ОСОБА_1 на посаді провідного спеціаліста відділу державного контролю Управління безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області, з дня, наступного після дня його звільнення, тобто з 25.01.2022 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області (, проспект Науки 40 , м. Харків, 61166) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 130638,63 грн. (сто тридцять тисяч шістсот тридцять вісім гривень 63 копійок).

Звернути до негайного виконання рішення суду у частині поновлення ОСОБА_1 провідного спеціаліста відділу державного контролю Управління безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області, з дня, наступного після дня його звільнення, тобто з 25.01.2022 року.

Звернути до негайного виконання рішення суду у частині стягнення з Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 9427,52 грн. (дев`ять тисяч чотириста двадцять сім гривень 52 копійки).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст судового рішення складено та підписано 15 березня 2023 року.

Суддя Бідонько А.В.