Справа № 600/1266/23-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2023-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про відмову в забезпечені адміністративного позову

14 березня 2023 р. м. Чернівці Справа № 600/1266/23-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Лелюк О.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо ненадання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі ч.1 ст. 23 Закону України Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку як особі зайнятій постійним доглядом за особою з інвалідністю І групи;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі ч.1 ст. 23 Закону України Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку як особі зайнятій постійним доглядом за особою з інвалідністю І групи.

Ухвалою суду від 14 березня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито відкрити провадження у цій справі, вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання.

Водночас з наявних матеріалів вбачається подання позивачем заяви про забезпечення позову, у якій заявник просить суд заборонити ІНФОРМАЦІЯ_5 здійснювати заходи щодо призову до військової служби по мобілізації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування поданої заяви зазначено, що позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою та доданими до неї пакетом підтверджуючих документів, про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, у зв`язку з наявністю підстав, передбачених ч. 1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме - у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 зайнятий постійним доглядом за особою з інвалідністю І групи - ОСОБА_2 . Позивачем вказано, що незважаючи на наявність у нього законодавчо передбаченої підстави для надання відстрочки та подані підтверджуючі документи, відповідачем не було надано йому відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. Жодного обґрунтування такої відмови, зазначення конкретного документу, якого не вистачає, та інше не надано. На думку позивача, такі дії відповідача свідчать про службову недбалість та умисне свідоме ігнорування поданих ним документів, які підтверджують наявність у позивача підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Також зазначено про те, що відповідач може продовжувати здійснювати призов ОСОБА_1 до військової служби, що, в разі задоволення позовних вимог, буде протиправним, діючим всупереч нормам Закону. Зауважено, що після призову до військової служби статус позивача з «військовозобов`язаного» зміниться на «військовослужбовець», що унеможливить виконання рішення суду.

Розглянувши заяву про забезпечення позову та перевіривши подані матеріали, суд зазначити таке.

Питання забезпечення позову регулюються главою 10 Розділу І Кодексу адміністративного судочинства України (статті 150-158).

Згідно частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно частини першої та другої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Таким чином, забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Наведеною вище нормою процесуального закону передбачено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову і суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Водночас будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам (роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17, від 24 квітня 2019 року у справі № 826/10936/18, які суд враховує в силу частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналіз змісту поданої заяви про забезпечення позову дає підстави для висновку про не наведення заявником обґрунтованих та переконливих доводів й, відповідно, не надання належних доказів, які б у своїй сукупності могли свідчити про те, що невжиття заходів, про які просить позивач, може істотно ускладнити чи унеможливити:

1) виконання рішення суду, прийнятого за результатом розгляду адміністративної справи;

2) ефективний захист порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся;

3) поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Отже, заявником не наведено підстав для забезпечення позову, передбачених пунктом 1 частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Твердження, викладені в обґрунтування поданої заяви, ґрунтуються виключно на припущеннях заявника.

При цьому суд звертає увагу на те, що позивачем на підтвердження своїх доводів про те, що відповідач під час розгляду судом поданого ОСОБА_1 позову може продовжувати здійснювати призов останнього до військової служби, не додано належних та достовірних доказів (зокрема, повістки ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 зобов`язаний прибути до ІНФОРМАЦІЯ_1 у визначений день та час).

Окрім цього, суд звертає увагу і на те, що у матеріалах позову відсутнє рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 про ненадання ОСОБА_1 відстрочки за його заявою.

До того ж, як вказує сам позивач, станом на день звернення до суду з позовною заявою та заявою про забезпечення позову відповідачем не було прийнято рішення за наслідком розгляду заяви ОСОБА_1 від 11 лютого 2023 року про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі ч.1 ст. 23 Закону України Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку як особі зайнятій постійним доглядом за особою з інвалідністю І групи.

Вказане у своїй сукупності свідчить про передчасність вимог заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення даного позову шляхом заборони відповідачу здійснювати заходи щодо призову до військової служби по мобілізації позивача.

Підстав для забезпечення позову, передбачених пунктом 2 частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, позивачем не наведено.

Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість та передчасність поданої заяви про забезпечення позову, а тому така задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 150, 154, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Апеляційну скаргу на дану ухвалу може бути подано до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя О.П. Лелюк