Справа № 120/1188/23
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 березня 2023 р. Справа № 120/1188/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, з наступними позовними вимогами:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 04 від 31.08.2022 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до спеціального (пільгового) стажу періоди роботи на посадах огранувальника алмазів в діаманти: в ДП "Вінницький завод "Кристал" з 01.01.1992 по 02.03.1995; в Акціонерному товаристві закритого типу "Руїз Даймондс Лімітед" (після реорганізації - Відкрите акціонерне товариство "Московський ювелірний завод") з 03.03.1995 по 01.02.1996; в ТОВ "ЕЛДІАМ" з 08.12.1998 по 11.01.1999;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву від 24.08.2022 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах із урахуванням висновків, викладених в судовому рішенні.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 24.08.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням за № 04 від 31.08.2022 відповідач відмовив у зарахуванні до пільгового стажу період роботи з 03.03.1995 по 01.02.1996 в Акціонерному товаристві закритого типу "Руїз Даймондс Лімітед" (після реорганізації - Відкрите акціонерне товариство "Московський ювелірний завод"), посилаючись на відсутність наказів про проведення та результати проведення атестації робочих місць.

Позивач вважає вказане рішення відповідача протиправним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки підставою для зарахування періодів роботи з 01.01.1992 по 02.03.1995 в ДП "Вінницький завод "Кристал"; з 03.03.1995 по 01.02.1996 в Акціонерному товаристві закритого типу "Руїз Даймондс Лімітед" (після реорганізації - ВАТ "Московський ювелірний завод"); з 08.12.1998 по 11.01.1999 в ТОВ "ЕЛДІАМ" та призначення пільгової пенсії є наявність відповідних записів у трудовій книжці.

Тому з метою скасування рішення відповідача від 31.08.2022 за № 04, зарахування до пільгового стажу вищевказаних періодів роботи та повторного розгляду заяви від 24.08.2022, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 16.02.2023 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Установлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

02.03.2023 на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, яке мотивоване тим, що заявлений розмір витрат є завищеним та неспівмірним із складністю справи.

07.03.2023 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Обґрунтовуючи відзив відповідач зазначає, що згідно із п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Cписком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до п. 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Відповідач зазначив, що згідно з п. 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Так, за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до пільгового страхового стажу позивача не зараховано такі періоди роботи:

- з 01.01.1992 по 02.03.1995 згідно з трудовою книжкою позивача, оскільки за вказаний період відсутнє підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та не надано наказ про результати атестації робочих місць. Окрім того, відповідно до довідки від 25.08.2020 №10/76, наданої позивачем, пільговий стаж ОСОБА_1 на Вінницькому заводі "Кристал" склав 4 роки 8 місяців 20 днів, що і було зараховано Головним управлінням до пільгового страхового стажу за Списком №2;

- з 03.03.1995 по 01.02.1996, оскільки позивачем не надано наказ про результати атестації робочих місць.

- з 08.12.1998 по 11.01.1999, оскільки позивач жодним чином не підтвердив результати проведення атестації робочих місць. За вказаний період не було надано ані уточнюючої довідки, ані наказу про результати атестації робочих місць. Таким чином, у Головного управління не було підстав для розгляду можливості зарахування вище зазначеного періоду.

Таким чином, враховуючи усе вищезазначене, страховий стаж ОСОБА_1 склав 28 років 6 місяців 8 днів. Пільговий стаж за Списком № 2 склав 4 роки 8 місяців 20 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи, встановив наступне.

24.08.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 у відповідності до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням за № 04 від 31.08.2022 відповідач відмовив у зарахуванні до пільгового стажу період роботи з 03.03.1995 по 01.02.1996 в Акціонерному товаристві закритого типу "Руїз Даймондс Лімітед" (після реорганізації - Відкрите акціонерне товариство "Московський ювелірний завод"), посилаючись на відсутність наказів про проведення та результати проведення атестації робочих місць.

Позивач вважає вказане рішення відповідача протиправним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки підставою для зарахування періодів роботи з 01.01.1992 по 02.03.1995 в ДП "Вінницький завод "Кристал"; з 03.03.1995 по 01.02.1996 в Акціонерному товаристві закритого типу "Руїз Даймондс Лімітед" (після реорганізації - ВАТ "Московський ювелірний завод"); з 08.12.1998 по 11.01.1999 та призначення пільгової пенсії є наявність відповідних записів у трудовій книжці.

Відтак, з метою скасування рішення відповідача від 31.08.2022 за № 04, зарахування до пільгового стажу вищевказаних періодів роботи та повторного розгляду заяви від 24.08.2022, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до пункту 2 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

У вказаній редакції пункт 2 розділу XV Закону № 1058-IV був викладений на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 3 жовтня 2017 року № 2148-VIII (далі - Закон № 2148-VIII), який набрав чинності 11.10.2017 та є чинним на сьогодні.

Окрім внесенням змін до Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, Законом № 2148-VIII також внесено низку інших істотних змін до Закону № 1058-IV, зокрема доповнено його окремим розділом XIV1 під назвою "Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян" (статті 114-115).

Отже, з набранням чинності Закону № 2148-VIII питання, пов`язані з призначенням пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників, в тому числі по Списках № 1 та № 2, регулюються положеннями Закону № 1058-IV.

Таким чином, у попередній редакції пункт 2 Прикінцевих положень допускав можливість призначення пільгових пенсій по Списках № 1 та № 2 за нормами Закону № 1058-IV, але при цьому діяли вимоги щодо віку та стажу, передбачені Законом України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII).

З прийняттям Закону № 2148-VIII відповідне питання врегульовано інакше, а саме призначення пільгових пенсій здійснюється виключно за нормами Закону № 1058-IV.

Тобто при вирішенні питання про наявність у позивача відповідного права на пільгову пенсію підлягають застосуванню положення ст. 114 Закону № 1058-IV.

Відповідно до позовної заяви та заявлених позовних вимог, позивач обґрунтовує незаконність відмови відповідача у призначенні пільгової пенсії наявністю в нього достатнього стажу для призначення пільгової пенсії за віком по Списку № 2.

Відтак суд застосовує норми чинного законодавства та надає оцінку спірним правовідносинам з урахуванням того, що позивач звернувся до суду за захистом права на призначення пенсії на пільгових умовах саме за Списком № 2.

Відповідно до ч. 1 ст. 114 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Також Законом України від 03.10.2017 року № 2148-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" внесено зміни у п. 2 розділу XV "Прикінцеві положення" та викладено їх в такій редакції:

"Пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону"

З аналізу наведених норм вбачається, що у зв`язку із зверненням позивача щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах Пенсійний фонд зобов`язаний перевірити:

- чи відноситься та чи підтверджується пільговий стаж позивача на посаді, яка визначена Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, який затверджений Кабінетом Міністрів України;

- чи підтверджується зайнятість позивача повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Відповідачем не заперечується віднесення посади ОСОБА_1 до Списку № 2 виробництв, робіт, професій і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України та зайнятість позивача повний робочий день на підземних роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України.

При цьому відповідачем підтверджено період роботи з 01.04.1987 по 31.12.1991 в АТ "Вінницький завод "Кристал", як такого, що дає право на пенсію на пільгових умовах.

Разом з тим, відмовляючи ОСОБА_1 у підтвердженні пільгового періоду роботи з 03.03.1995 по 31.01.1996, як такого, що дає право на пенсію на пільгових умовах, відповідач у рішенні від 31.08.2022 за № 04 зіслався на відсутністю даних про проведення та результати проведення атестації робочих місць.

Тобто, підставою для відмови у підтвердженні позивачу пільгового періоду роботи з 03.03.1995 по 31.01.1996 є відсутність даних про проведення та результати проведення атестації робочих місць.

Щодо посилань відповідача, в рішенні від 31.08.2022 за №04, на відсутність даних про проведення та результати проведення атестації робочих місць, як умови реалізації права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, суд зазначає наступне.

19.02.2020 Великою Палатою Верховного Суду прийнято постанову у справі № 520/15025/16-а, в які зазначено, що з метою дотримання завдань адміністративного судочинства та забезпечення конституційних гарантій осіб на пенсійне забезпечення Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 10.09.2013 у справі № 21-183а13, від 25.11.2014 у справі № 21-519а14, від 10 й 17 березня 2015 року у справах № 21-51а15, та № 21-585а14, від 14.04.2015 у справі № 21-383а14, від 02.12.2015 у справі № 21-1329а15, від 10.02.2016 у справі № 21-5432а15 та від 12.04.2016 у справі № 21-6501а15, щодо відсутності підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Приймаючи зазначену вище постанову у справі № 520/15025/16-а, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

Атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах.

Отже, особи, якій зайняті на роботах із шкідливими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту "б" статті 13 Закону № 1788-XII.

Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими та важкими умовами праці не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Також Велика Палата Верховного Суду не вбачала підстав для відступу від висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 16.09.2014 у справі № 21-307а14, згідно яких, якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку № 442 проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.

Отже, із урахуванням висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 520/15025/16-а, суд зазначає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин та враховуючи зазначені вище правові висновки Великої Палати Верховного Суду, суд вважає, що відсутність даних про проведення та результати проведення атестації робочих місць не може бути підставою для відмови у зарахуванні до пільгового стажу відповідного періоду роботи позивача.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач підтвердив стаж роботи на посаді у період з 03.03.1995 по 31.01.1996 в Акціонерному товаристві закритого типу "Руїз Даймондс Лімітед" (після реорганізації - Відкрите акціонерне товариство "Московський ювелірний завод"), що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Водночас, позивач вказує, що йому безпідставно відмовлено в зарахуванні до пільгового стажу періоди з 01.01.1992 по 02.03.1995 в ДП "Вінницький завод "Кристал"; з 08.12.1998 по 11.01.1999 в ТОВ "ЕЛДІАМ". Проте у спірному рішенні висновки щодо цих періодів відсутні. Отже, суд не надає оцінку питанню щодо зарахування до пільгового стажу періодів роботи з 01.01.1992 по 02.03.1995 та з 08.12.1998 по 11.01.1999, оскільки із рішення №04 від 31.08.2022 встановлено, що вказані обставини не досліджувалися в процесі вирішення питання щодо призначення пенсії позивача на пільгових умовах за Списком № 2.

Щодо твердження позивача про те, що підставою для призначення пільгової пенсії є наявність відповідних записів у трудовій книжці, суд оцінює критично з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 КЗпП України, ст. 62 Закону № 1788-XII та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 10 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18.11.2005 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 .

Відповідно до положень пунктів 3, 20 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

Отже, аналіз наведених правових норм вказує на те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Тобто надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої, або ж необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі № 234/13910/17, від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 31.10.2019 у справі N 688/4170/16-а, від 04.03.2020 у справі № 367/945/17, від 27.04.2020 у справі № 367/4230/17 та в ухвалі Верховного Суду від 06.07.2021 у справі № 560/4355/20 .

Суд зазначає, що згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 позивач у період з 01.01.1992 по 02.03.1995 та з 08.12.1998 по 11.01.1999 працював огранувальником алмазів у діаманти в ДП "Вінницький завод "Кристал" та ТОВ "ЕЛДІАМ".

Разом з тим в трудовій книжці не зазначено відомості про зайняття в шкідливих та важких умовах праці повний робочий день, а тому для підтвердження спеціального трудового стажу необхідним є врахування уточнюючих довідок підприємства.

Дійсно, як вже зазначалось, трудова книжка хоча й вважається основним документом, що підтверджує стаж роботи особи, уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників не є обов`язковими лише у тих випадках, якщо відомостей трудової книжки достатньо для підтвердження спеціального трудового стажу в цілях визначення права особи на пільгову пенсію.

З матеріалів справи видно, що до пільгового стажу роботи позивача відповідач зарахував період роботи з 01.04.1987 по 31.12.1991 в АТ "Вінницький завод "Кристал".

При цьому судом встановлено, що підтвердження цього періоду роботи як пільгового позивач надав пенсійному органу довідку АТ "Вінницький завод "Кристал" від 25.08.2020 № 10/76 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Вказаною довідкою підтверджується, що позивач ОСОБА_1 працював повний робочий день в АТ "Вінницький завод "Кристал" і за період з 01.04.1987 по 31.12.1991 виконував роботи по огрануванню алмазів у діаманти в виробництві "оброблення металу" без використання робототехніки за професією "огранувальник алмазів у діаманти", що передбачена Списком № 2, пункт 10-А розділу XIV, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 12.04.90 № 365. За виключенням відпустки без збереження заробітної плати з 02.08.1987 по 10.08.1987, з 09.11.1987 по 10.11.1987, період роботи з 01.04.1987 по 31.12.1991 включається до пільгового стажу позивача та складає 4 роки 8 місяці 20 днів.

Таким чином, до пільгового стажу позивача було зараховано період з 01.04.1987 по 31.12.1991, що становить 4 роки 8 місяці 20 днів.

Водночас наявні у трудовій книжці позивача записи про трудову діяльність у період з 01.01.1992 по 02.03.1995 та з 08.12.1998 по 11.01.1999 не міститься відомостей про характер виконуваної роботи, який міг би бути підтверджений відповідними уточнюючими довідками підприємств чи/або їх правонаступників.

В даному ж випадку, у матеріалах справи відсутні будь-які уточнюючі довідки, які б свідчили про те, що в період з 01.01.1992 по 02.03.1995 та з 08.12.1998 по 11.01.1999 позивач дійсно працював на посаді огранувальника алмазів у діаманти в ДП "Вінницький завод "Кристал" та ТОВ "ЕЛДІАМ" на умовах повного робочого дня.

Відтак, відсутні підстави для зарахування періодів роботи позивача з 01.01.1992 по 02.03.1995 та з 08.12.1998 по 11.01.1999 в ДП "Вінницький завод "Кристал" та ТОВ "ЕЛДІАМ" до пільгового стажу, оскільки ані до пенсійного органу, ані під час розгляду справи позивачем не надано уточнюючих довідок вказаних підприємств установленого зразка та доказів роботи в цей період на умовах повного робочого дня.

Перевіривши в сукупності підстави відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, що викладені в рішенні Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 04 від 31.08.2022, суд дійшов висновку про неправомірність частини аргументів, на які зіслався відповідач. Помилковість окремих висновків пенсійного органу, які покладені в основу оскаржуваного рішення є підставою для його скасування, оскільки неврахуванням усіх обставин, що мали значення для їх прийняття призвело до того, що спірне рішення суперечить нормам пенсійного законодавства щодо порядку врахування та перевірки стажу, який дає право на призначення пенсії за віком.

Отже, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача № 04 від 31.08.2022 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , зобов`язати відповідача зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу період роботи з 03.03.1995 по 31.01.1996 в Акціонерному товаристві закритого типу "Руїз Даймондс Лімітед" (після реорганізації - Відкрите акціонерне товариство "Московський ювелірний завод") та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.08.2022 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням висновків суду у цій справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, судовий збір в розмірі 715,73 грн належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо стягнення з відповідача понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з такого.

Згідно з частиною 1 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 КАС України).

Приписами частини 4-6 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи, який поніс витрати на професійну правничу допомогу, вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, представником позивача надано Договір про надання правової допомоги від 27.10.2022, в якому визначено фіксовану ціну адвокатських послуг в розмірі 6000,00 грн

Дослідивши зміст наданих доказів на підтвердження витрат понесених позивачем на правничу допомогу, суд доходить висновку, що такі витрати дійсно були пов`язані саме із розглядом цієї справи та підтверджені документально.

Однак, розмір витрат на професійну правничу допомогу у даній справі, суд вважає завищеним, з огляду на наступне.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 по справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Суд зазначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Дослідивши адміністративний позов, суд вважає, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними зі складністю даної справи.

Крім того, суд зауважує, що розгляд цієї справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), що додатково вказує на її малозначність.

Відтак, беручи до уваги предмет спору, складність справи, позицію відповідача щодо зменшення витрат на правничу допомогу, суд доходить висновку, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача належить присудити витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн, що відповідатиме критеріям співмірності та вимогам розумності.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №04 від 31.08.2022 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 період роботи з 03.03.1995 по 31.01.1996 в Акціонерному товаристві закритого типу "Руїз Даймондс Лімітед" (після реорганізації - Відкрите акціонерне товариство "Московський ювелірний завод").

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 24.08.2022 із урахуванням висновків суду у цій справі.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 715,73 грн (сімсот п`ятнадцять гривень 73 копійки).

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн (три тисячі гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (код ЄДРПОУ-13322403, вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100)

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна