Справа № 480/2920/22
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2023-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 р.Справа № 480/2920/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Пукшин Л.Т.,

позивача ОСОБА_1 , представника позивача Сергєєвої С.А.,

представника першого та третього відповідачів Семенченка А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 31.08.2022 року, повний текст складено 05.09.2022, головуючий суддя І інстанції: С.О. Бондар, м. Суми, по справі № 480/2920/22

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3

про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 , перший відповідач), Військової частини НОМЕР_2 (далі ВЧ НОМЕР_2 , другий відповідач), Військової частини НОМЕР_3 (далі ВЧ НОМЕР_3 , третій відповідач), у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати пункт 21 параграфу 2 наказу Командувача сил Територіальної оборони Збройних Сил України командира ВЧ НОМЕР_2 (по особовому складу) від 11 березня 2022 року № 23 про увільнення від займаної посади підполковника ОСОБА_1 - заступника командира кадру - Військової частині НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_3 та зарахування у розпорядження Командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України з 9 березня 2022 року;

- скасувати наказ № 59 командира ВЧ НОМЕР_1 від 12.03.2022 про зарахування підполковника ОСОБА_1 у розпорядження Командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України з 09 березня 2022 року;

- скасувати наказ № 76 від 29 березня 2022 року командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) (пункт 2), яким підполковника ОСОБА_1 допущено до виконання обов`язків за вакантною посадою старшого офіцера групи безпеки військової служби з 29 березня 2022 року;

- поновити підполковника ОСОБА_1 на посаді заступника командира кадру - Військової частині НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_3 .

В обґрунтування позовних вимог зазначив про протиправність спірного наказу від 11 березня 2022 року № 23 (пункт 21 параграфу 2), як такого, що не містить посилань на конкретну підставу (підпункт), передбачену пунктом 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення № 1153/2008, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для зарахування ОСОБА_1 , як військовослужбовця наказом по особовому складу в розпорядження посадових осіб. Крім того стверджував, що жодна обставина, яка наведена у пункті 116 Положення № 1153/2008, у спірних правовідносинах місця не мала, а тому увільнення ОСОБА_1 із займаної посади на підставі вказаної норми права є незаконним. Звернув увагу на те, що посада, на яку позивач був зарахований після увільнення з попередньої, є нижчою за званням та тарифним розрядом, що в подальшому, на думку позивача, може негативно вплинути на проходження ним військової служби та отримання грошової винагороди. Підсумовуючи вищевикладене, наполягав на скасуванні як вищевказаного наказу, так і тих, що прийняті на його виконання.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 31.08.2022 у справі №480/2920/22 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді відмовлено.

Позивач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення судом норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду 31.08.2022 у справі № 480/2920/22 та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про незаконність його звільнення на підставі наказу від 11.03.2022 № 23ої за пунктом 116 Положення № 1153/2008, яким передбачено підстави для зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження, а не для увільнення військовослужбовця, що мало місце у спірних правовідносинах.

Загальне посилання у наказі на пункт 116 Положення № 1153/2008 без зазначення конкретного підпункту, яким керувався відповідач при його винесенні, на переконання апелянта, унеможливлює встановлення обставин, наявність яких обумовило його звільнення.

При цьому вважає, що судом необґрунтовано вирішено, що у даній справі командиром ВЧ НОМЕР_2 застосовано саме підпункт 1 пункту 116 Положення № 1153/2008, оскільки будь-яких доказів розформування ВЧ НОМЕР_1 або скорочення штатних посад матеріали справи не містять. Наполягає на залишенні судом поза увагою існування штатних розкладів військової частини у двох варіантах - для мирного часу і для воєнного часу. При цьому, перехід зі штату мирного часу на штат воєнного часу відбувався у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, однак також не є розформуванням (реформуванням) Військової частини НОМЕР_1 та не передбачає скорочення штатних посад, як помилково зазначено судом першої інстанції. Крім того, зміни організаційно-штатної структури у зв`язку з переходом на організацію і штати воєнного часу не вказані у підпункті 1 пункту 116 Положення № 1153/2008, як підстава для увільнення з займаної посади, а тому протилежне тлумачення їх судом не відповідає дійсним обставинам справи та чинним нормативно-правовим актам.

Звернув увагу суду, що в Україні на час прийняття оскаржуваних наказів діяв не особливий період, а воєнний стан, однак, зазначеним обставинам в оскаржуваному рішенні суду, оцінки не надано.

Також вважає безпідставним висновок суду про відповідність наказу від 11 березня 2022 року № 23 вимогам діючого законодавства, зокрема пункту 257 Положення № 1153/2008, яким передбачено, що призначення військовослужбовців в особливий період на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без їх згоди, оскільки ОСОБА_1 не було переміщено або призначено на рівнозначну або нижчу посаду, а було увільнено з займаної посади, з чим він і не погоджується.

Представник ВЧ НОМЕР_1 у надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти задоволення її вимог та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне і обґрунтоване. Посилаючись на введення воєнного стану на території України, внаслідок чого посада заступника командира кадру військової частини НОМЕР_1 , з тридцять четвертим тарифним розрядом, передбачена штатом 05/192-51ДСК (мирного часу), яку займав ОСОБА_1 , скорочувалась та відповідно до штату 05/193-01ДСК (воєнного часу) вводилась посада заступника командира військової частини НОМЕР_1 з тридцять восьмим тарифним розрядом, а також проводилась зміна військового звання за штатом з підполковник на полковник просив суд апеляційної інстанції відхилити доводи апелянта про відсутність підстав, передбачених пунктом 116 Положення №1153/2008, для видання спірних наказів.

Вказані зміни організаційно-штатної структури, на думку першого відповідача, беззаперечно відносяться до врегульованого положеннями підпункту 1 пункту 116 Положення №1153/2008 поняття реформування військової частини та скорочення штатних посад, що в свою чергу свідчить про правомірність спірних наказів.

Враховуючи, що воєнний стан є особливим періодом, при переведенні на штат воєнного часу 05/193- 01ДСК та за відсутності в штаті посади заступник командира кадру військової частини НОМЕР_1 , перший відповідач, керуючись пунктом 83 Положення №1153/2008, врахувавши досвід служби, рівень професійної компетентності, особисті якості і досягнення ОСОБА_1 , мав право здійснити переведення позивача на рівнозначну або нижчу посаду, без його згоди, а тому цілком правомірно прийняв рішення не призначати на вищу посаду позивача, а передати його у розпорядження, оскільки відповідно до скороченої оцінної картки військовослужбовця останній за досвідом служби та рівнем професійної компетентності лише відповідає займаній посаді, а не гідний призначення на вищу посаду, яка вводиться відповідно до штату воєнного часу.

Також вказав, що спірний наказ від 11 березня 2022 року № 23 за своєю формою викладення відповідає Додатку 53 до Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України 26.05.2014 № 333 (далі - Інструкція №333, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), яким встановлено типові зразки наказів, у тому числі і наказ командира військової частини про зарахування у розпорядження, де закріплене формулювання увільнити від займаної посади і зарахувати у розпорядження та не вимагає зазначення окремих підпунктів пункту 116 Положення № 1153/2008.

Посилання позивача на відсутність у наказі від 11.03.2022 № 23ої іншого нормативу, ніж пункт 116 Положення № 1153/2008, як на підставу для його скасування, просить відхилити, оскільки у спірному наказі також вказано на мобілізаційну директиву, що, відповідно до абзацу 4 статті 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію № 3543-ХІІ є переведенням Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу. Не зазначення у наказі від 11.03.2022 № 23 окремих підпунктів пункту 116 Положення №1153/2008 вважає правильним, оскільки параграфом 2 наказу були увільнені та зараховані у розпорядження з різних підстав декілька осіб.

З огляду на викладене, стверджує, що наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 11.03.2022 року № 23 в частині увільнення підполковника ОСОБА_1 від займаної посади та зарахування у розпорядження Командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України був складений відповідно до вимог законодавства, не мав подвійного тлумачення та виданий в межах компетенції відповідної службової особи.

У доповненнях до відзиву, надісланому до суду апеляційної інстанції 17.02.2023, представник ВЧ НОМЕР_1 та представник ВЧ НОМЕР_3 зазначили, що відповідно до пункту 3 скороченої оцінної картки підполковник ОСОБА_1 мав достатню професійну підготовку для виконання обов`язків за посадою заступника командира кадру з тилу - начальника тилу військової частини НОМЕР_1 , ШПК - підполковник, відповідав займаній посаді заступника командира кадру з тилу - начальник тилу військової частини НОМЕР_1 ; рекомендації - доцільно залишити на займаній посаді, а тому у підполковника ОСОБА_1 були відсутні підстави перебування у резерві для просування по службі, зокрема на штатно-посадову категорію полковник.

21.02.2023 до Другого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив представника ВЧ НОМЕР_3 , в якому останній виклав доводи, аналогічні тим, що містить відзив представника ВЧ НОМЕР_1 , та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

21.02.2023 до Другого апеляційного адміністративного суду від ВЧ НОМЕР_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що спірний наказ від 11.03.2022 № 23 за змістом відповідає Номенклатурі посад для призначення військовослужбовців наказами по особовому складу, затвердженої наказом Міністра оборони України від 04.05.2016 року №238, та не суперечить вимогам підпункту 1 пункту 116 Положення №1153/2008 щодо зарахування ОСОБА_1 наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо подальшого їх службового використання в разі розформування (реформування) військової частини або скорочення штатних посад. Додатково вказано, що відповідно до штату воєнного часу посада заступника командира військової частини НОМЕР_1 передбачає наявність у особи військової освіти оперативно-тактичного рівня підготовки, однак позивач такої не мав, що також унеможливило призначення його на вказану посаду.

Позивач у поясненнях до апеляційної скарги від 24.02.2023 повідомив, що на час звернення до суду 11.04.2022 з даним позовом втрати сум отриманого грошового забезпечення не відбулося; в подальшому позивач планував отримати розрахунки нарахованих сум грошового забезпечення, та, з`ясувавши суми втраченого грошового забезпечення, звернутись до суду з позовними вимогами про їх стягнення.

Представник другого відповідача у надісланих до суду додаткових поясненнях вказав, що надання повного тексту наказу командира ВЧ НОМЕР_2 (по особовому складу) від 11.03.2022 № 23 є неможливим, оскільки це документ з обмеженим доступом. Щодо не зазначення конкретного підпункту пункту 116 Положення №1153/2008 в спірному наказі, пояснив, що у відповідності до Інструкції № 333 у наказах по особовому складу відображаються лише пункти, а не підпункти.

Враховуючи введення воєнного стану в Україні та повномасштабної збройної агресії російської федерації проти України та значне ускладнення листування між військовими частинами (відбувалось із запізненням), позивача було увільнено від займаної посади (яка скорочена) і зараховано у розпорядження Командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України 09.03.2022 з дати надходження документів.

У зв`язку із введенням штату воєнного часу, посада позивача змінилась за назвою, штатно-посадовою категорією з підполковника на полковника та стала вищою, а тому через відсутність щорічного оцінювання за посадою позивача командир військової частини скористався правом направлення подання до старшого командира про виведення військовослужбовця в розпорядження відповідного командира (начальника).

Представник ВЧ НОМЕР_1 у додаткових поясненнях повідомив суд про неможливість надання повного тексту наказу від 11.03.2023 № 23, оскільки він має гриф обмеження доступу «Для службового користування». Звернув увагу суду, що проведення заходів переведення частин на штати воєнного часу, фактично не є скороченням зазначених посад, а є лише періодом, протягом якого такі посади тимчасового не функціонують.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали вимоги апеляційної скарги, з підстав та мотивів, викладених в останній, та просили суд апеляційної інстанції їх задовольнити.

Представник першого та третього відповідачів у судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції залишити їх без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник другого відповідача в судове засідання не прибув, був повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, його прдставника та представника першого та третього відповідачів, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до пункту 3 скороченої оцінної картки підполковник ОСОБА_1 має достатню професійну підготовку для виконання обов`язків за посадою заступника командира кадру з тилу - начальника тилу військової частини НОМЕР_1 , ШПК - підполковник, та відповідає займаній посаді заступника командира кадру з тилу - начальник тилу військової частини НОМЕР_1 , внаслідок чого надано рекомендацію Доцільно залишити на займаній посаді.

За відсутності у підполковника ОСОБА_1 підстав на перебування у резерві для просування по службі, відповідно до пункту 2 Плану переміщення, командиром військової частини НОМЕР_1 надіслано клопотання про зарахування підполковника ОСОБА_1 в розпорядження командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України.

З урахуванням вказаних обставин та у зв`язку з переводом на штати воєнного часу, відповідно до пункту 4 Плану персонального переміщення офіцерів регіонального управління Сил територіальної оборони ІНФОРМАЦІЯ_1 , начальником регіонального управління Сил територіальної оборони ІНФОРМАЦІЯ_1 до Військової частини НОМЕР_4 надіслано клопотання про зарахування підполковника ОСОБА_1 у розпорядження командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України.

Згідно з пунктом 21 параграфу 2 наказу Командувача сил Територіальної оборони Збройних Сил України командира Військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 11 березня 2022 року № 23 ОСОБА_1 , заступника командира кадру Військової частині НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_3 увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження Командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України з 9 березня 2022 року.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 12.03.2022 № 59 підполковника ОСОБА_1 зараховано у розпорядження Командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України з 09 березня 2022 року.

Відповідно до наказу командира Військової частині НОМЕР_1 від 29.03.2022 № 76 (по стройовій частині) підполковника ОСОБА_1 допущено до виконання обов`язків за вакантною посадою старшого офіцера групи безпеки військової служби з 29 березня 2022 року.

Вважаючи наказ Командувача сил Територіальної оборони Збройних Сил України командира Військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 11 березня 2022 року № 23 протиправним, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та правомірності спірного наказу від 11.03.2022 № 23, яким ОСОБА_1 увільнено від займаної посади - заступника командира кадру - Військової частині НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_3 та зараховано у розпорядження Командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України з 9 березня 2022 року, оскільки через перехід Військової частини НОМЕР_1 на організацію і штат воєнного часу відбулась її реорганізація та скорочення посади, яку займав позивач, що в свою чергу свідчить про наявність підстав для застосування підпункту 1 пункту 116 Положення №1153/2008.

Також, суд, врахувавши інформацію з оцінної картки військовослужбовця, дійшов висновку про відсутність підстав на перебування ОСОБА_1 у резерві для просування по службі, та правомірність надіслання клопотання про зарахування позивача в розпорядження командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України відповідно до Планів персонального переміщення офіцерів.

Щодо вимог позивача про скасування наказів командира Військової частини НОМЕР_1 від 12.03.2022 № 59 про зарахування ОСОБА_1 у розпорядження та від 29.03.2022 № 76 про допущення ОСОБА_1 до виконання обов`язків за вакантною посадою старшого офіцера групи безпеки військової служби, суд зазначив, що вказані накази є похідними від наказу Командувача сил Територіальної оборони Збройних Сил України командира Військової частини НОМЕР_2 від 11 березня 2022 року № 23, а тому підстави для їх скасування також відсутні.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII).

Згідно з абзацом 2 частини 4 статті 3 Закону № 2232-XII зміст мобілізації становить переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» 6 грудня 1991 року № 1932-XII особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до частин 5, 7 статті 6 Закону № 2232-XII військові посади, передбачені штатами воєнного часу, при переведенні Збройних Сил України, інших військових формувань на організацію і штати воєнного часу підлягають заміщенню резервістами або іншими військовозобов`язаними в порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, а в Службі безпеки України та Службі зовнішньої розвідки України - в порядку, визначеному їх керівниками.

Порядок призначення на військові посади встановлюється Конституцією України, законами України, положеннями про проходження військової служби, про проходження громадянами України служби у військовому резерві.

З аналізу наведених норм слідує, що період дії воєнного стану або дії рішення про мобілізацію (крім цільової) є особливим періодом, який передбачає перехід Збройних Сил України та інших військових формувань на штати воєнного стану, які передбачають заміщення воєнних посад.

Колегія суддів зазначає, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Надалі, Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» неодноразово продовжувався і діє до 19.05.2023.

Отже, починаючи з 24.02.2022 і по теперішній час в Україні триває воєнний стан, період дії якого у розумінні Законів України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «Про оборону України» є особливим періодом, що спростовує твердження позивача про відсутність у спірних відносинах особливого періоду.

Крім того, відповідно до пунктів 1-3 вищезазначеного зазначеного Указу постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію (далі мобілізація).

Мобілізацію провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Мобілізація проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Отже, в силу вищенаведених норм законодавства, у зв`язку із введенням з 24.02.2022 воєнного стану на території України всі військові формування, зокрема ВЧ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 були переведені зі штатів мирного часу на штати воєнного часу, що складає зміст мобілізації.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до довідки начальника відділення персоналу штабу ВЧ НОМЕР_1 від 13.07.2022 (а.с. 87) переведення на організацію і штати воєнного часу ВЧ НОМЕР_1 здійснювалось на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні та мобілізаційної директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 24.02.2022 №32/321/501/13т (текст директиви містить інформацію обмеженого доступу та не підлягає розголошенню), що передбачають переведення на організацію і штати воєнного часу.

Відповідно до витягу зі штату ВЧ НОМЕР_5 від 14.07.2022 (а.с. 86), наданого начальником відділення персоналу штабу ВЧ НОМЕР_1 майором ОСОБА_2 , посада, яку займав позивач, по мирному штату до 24.02.2022 Заступник командира бригади кадру, передбачала штатно-посадову категорію (далі ШПК) підполковник, та тарифний розряд - 34.

Водночас, вказана посада по воєнному штату після 24.02.2022 - Заступник командира бригади кадру, передбачала ШПК полковник, та тарифний розряд - 38.

З порівняльного аналізу зазначених вимог до вказаних посад вбачається, що відповідно до переведення на нові штати (воєнні) проводилась зміна військового звання за штатом з підполковник на полковник та було підвищено тарифний розряд з 34 до 38.

З наведеного слідує, що у зв`язку із введенням воєнного стану, який є особливим періодом, вимоги до воєнних посад, передбачені воєнними штатами, є завищеними порівняно зі штатами мирного часу, що в свою чергу зумовлено обставинами, які потребують більшої відповідальності, контролю та повної бойової готовності для відсічі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності.

Також, суд апеляційної інстанції враховує, що чисельність особового складу, який перебував у підпорядкуванні особи, що займала відповідну посаду (заступник командира бригади кадру) у мирний час, нараховувала декілька десятків, водночас по воєнному штату після 24.02.2022 чисельність особового складу збільшилась в сотні разів.

Крім того, на виконання протокольної ухвали Сумського окружного адміністративного суду від 03.08.2022 представником ВЧ НОМЕР_2 було надано до матеріалів справи витяг із функціональних обов`язків заступника командира бригади від 01.09.2022, затверджений Командиром ВЧ НОМЕР_1 полковником ОСОБА_3 (а.с. 136).

Згідно з вказаним витягом, заступник командира бригади в мирний і воєнний час відповідає за бойову та мобілізаційну готовність, успішне виконання бойових завдань бригадою; за організацію та якість проведення занять з бойової підготовки; за створення навчально-матеріальної бази, вдосконалення та утримання її в справному стані; за спортивно-масову роботу; за підготовку класних спеціалістів; за додержання військової дисципліни та внутрішнього порядку; за організацію пожежної безпеки у бригаді.

При цьому, обов`язки заступника командира бригади поділені на ті, які виконуються постійно та ті, які здійснюються у воєнний час, тобто додаткові. Так, в умовах воєнного стану заступник командира бригади: організовує та контролює охорону ОКП (ТКП) бригади силами комендантської роти; організовує та проводить бойову підготовку, злагодження підрозділів; готує пропозиції щодо способів, дій при виконанні завдань на основних напрямках зосередження зусиль; постійно контролює підготовку підрозділів до бойових дій в смузі відповідальності бригади; контролює проведення заходів щодо запобігання пожеж в районах розгортання підрозділів; здійснює організацію та контроль за підготовкою комендантської служби; за окремим розпорядженням командира бригади проводить рекогносцировку місцевості в смузі ведення стабілізаційних (оборонних) дій бригади.

З наведеного слідує, що у період дії воєнного стану підвищуються не тільки вимоги до воєнних посад, зокрема, посади заступника командира бригади, а й значно розширюються його функціональні обов`язки.

За встановлених у справі обставин, колегія суддів дійшла висновку, що перехід військових формувань на штати воєнного часу, що становить зміст мобілізації, має наслідком тимчасове припинення функціонування в цей особливий період деяких посад, що в свою чергу зумовлює необхідність здійснення заходів по добору кадрів (перепризначення) на ті посади, що передбачені воєнними штатами та не були передбачені у мирні часи.

При цьому, у спірних правовідносинах позивач заперечує, що під час переведення військових частин на штати воєнного часу відбувається скорочення посад або розформування (реформування) військової частини.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що зважаючи на відсутність у законодавстві визначення понять «скорочення чисельності» та «скорочення штату» доцільно звернутись до роз`яснення Міністерства праці та соціальної політики України, надане листом від 07.04.2011 № 114/06/187-11, відповідно до якого скорочення штату являє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами.

Отже, враховуючи, що переведення військових формувань на штати воєнного часу являє собою зміну штатного розпису (організаційно-штатної структури), та з огляду на те, що штат ВЧ НОМЕР_1 з 24.02.2022 не передбачає посади Заступника командира бригади кадру зі штатно-посадовою категорією підполковник та 34 тарифним розрядом, суд апеляційної інстанції констатує, що фактично відбулось тимчасове скорочення зазначеної посади, яке зумовлено введенням особливого періоду (воєнного стану та проведення мобілізації). З огляду на викладене, колегія суддів вважає неприйнятними доводи позивача щодо відсутності доказів на підтвердження скорочення спірної посади. Разом з цим, встановлені обставини не можна вважати реформуванням (розформуванням) військової частини, як зазначають відповідачі, оскільки змін організаційно-правової форми військової частини не відбувалось.

На користь наведеного висновку щодо тимчасового не функціонування спірної посади, передбаченої штатом мирного часу, також свідчить формулювання спірного наказу, яким ОСОБА_1 увільнено, а не звільнено, від займаної посади, оскільки «увільнення» не тягне за собою припинення трудових відносин, а свідчить лише про тимчасове припинення виконання обов`язків.

Колегія суддів зазначає, що порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, визначений Положенням № 1153/2008.

Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Відповідно до абзацу 5 пункту 256 Положення №1153/2008 у разі потреби доукомплектування Збройних Сил України військовослужбовці, посади яких скорочуються у ході проведення організаційно-штатних заходів, до закінчення строків проведення цих заходів призначаються на інші посади за підставами, визначеними пунктом 82 цього Положення, або зараховуються у розпорядження посадових осіб, які мають право призначення військовослужбовців на посади, або направляються на курс військової підготовки за програмою підготовки офіцерів або сержантів (старшин), або на курс перепідготовки за дефіцитною для Збройних Сил України спеціальністю. Зазначені переміщення здійснюються без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.

Приписами пункту 116 Положення № 1153/2008 врегульовано перебування військовослужбовців у розпорядженні відповідних командирів.

Так, зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі розформування (реформування) військової частини або скорочення штатних посад, якщо до кінця встановленого строку проведення цих заходів не вирішено питання щодо дальшого службового використання вивільнених військовослужбовців (підпункт 1 пункту 116 Положення №1153/2008).

При цьому, скорочення штатних посад та зміна організаційно-штатної структури, зокрема, якщо такі обставини викликані переведенням військових формувань на штати воєнного часу, є підставою для зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання.

Абзацами 20-21 пункту 116 Положення № 1153/2008 передбачено, що військовослужбовці звільняються з посад та зараховуються в розпорядження посадових осіб наказами командирів (начальників), які мають право призначення на ці посади.

Військовослужбовці, які зараховані в розпорядження відповідно до підпунктів 1 - 12-1 цього пункту, продовжують проходити військову службу згідно з цим Положенням, виконуючи обов`язки військової служби в межах, визначених посадовою особою, у розпорядженні якої вони перебувають.

Так, абзацом 1 пункту 117 Положення № 1153/2008 визначено, що призначення на посади військовослужбовців, які перебувають у розпорядженні відповідних командирів (начальників), проводиться в якомога коротший строк, але не пізніше ніж через два місяці з дня звільнення з попередньої посади, за винятком випадків, передбачених підпунктами 12 - 16 пункту 116 цього Положення.

Згідно з пунктом 118 Положення № 1153/2008 під час проведення організаційно-штатних заходів, унаслідок яких передбачається скорочення посад військовослужбовців, до кадрового органу номенклатури призначення не пізніше ніж за два місяці до встановлених строків проведення таких заходів подається список військовослужбовців, які вивільняються, з пропозиціями щодо їх дальшого службового використання.

У разі неможливості призначення військовослужбовців, які вивільняються, на рівнозначні посади вони:

призначаються на нижчі посади (не більш як на один ступінь чи за їх згодою більше ніж на один ступінь);

зараховуються у розпорядження відповідного командира (начальника) згідно з підпунктом 1 пункту 116 цього Положення;

звільняються з військової служби у встановленому порядку (у разі відсутності згоди призначення на нижчі посади більше ніж на один ступінь або відсутності згоди переміщення на посади у випадках, визначених абзацами третім - п`ятим пункту 112 цього Положення).

Грошове забезпечення військовослужбовців, звільнених з військової посади, до вступу до виконання обов`язків за новою військовою посадою здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Колегією суддів встановлено, згідно з пунктом 21 параграфу 2 наказу Командувача сил Територіальної оборони Збройних Сил України командира Військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 11 березня 2022 року № 23 ОСОБА_1 , заступника командира кадру Військової частині НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_3 увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження Командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України з 9 березня 2022 року.

Підставою для увільнення позивача від займаної посади і зарахування у розпорядження зазначено пункт 116 Положення № 1153/2008, Указ Президента України від 24 лютого 2022 року "Про введення воєнного стану в Україні" та мобілізаційна директива Головнокомандувача Збройних Сил України від 24 лютого 2022 року № 32/321/501/13т.

Колегія суддів зазначає, що встановлені у справі обставини свідчать про наявність у спірних правовідносинах зміни в організаційно-штатній структурі військових частин - скорочення посади позивача, яка передбачена штатом мирного часу, у зв`язку з чим і було видано наказ Командувача сил Територіальної оборони Збройних Сил України командира ВЧ НОМЕР_2 про увільнення ОСОБА_1 та зарахування у розпорядження відповідного командира (начальника) згідно з підпунктом 1 пункту 116 зазначеного Положення.

Щодо відсутності у спірному наказі від 11.03.2022 № 23 конкретного підпункту пункту 116 Положення №1153/2008, колегія суддів зазначає, що вимоги до особових наказів встановлені Інструкцією № 333.

Так, відповідно до пункту 11.1 Інструкції № 333 накази по особовому складу є основними документами, які визначають службове становище офіцерів, осіб рядового, сержантського і старшинського складу. Вони видаються посадовими особами, яким Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 (зі змінами) (далі - Положення), і наказами Міністерства оборони надано право присвоєння військових звань, призначення на посади, укладення і продовження строку контракту, звільнення з військової служби.

Згідно з пунктом 11.2 Інструкції № 333 наказами по особовому складу оформлюються такі зміни в службовому становищі офіцерів, осіб рядового, сержантського і старшинського складу, зокрема, призначення на посади (у тому числі у разі зміни назви посади, військово-облікової спеціальності, військового звання за штатом), переміщення по службі, зарахування в розпорядження, продовження строків перебування на посадах.

При цьому, абзацом 21 пункту 11.2 Інструкції № 333 передбачено, що у разі зміни номера штату (перехід на новий штат) військової частини (установи, закладу), якщо найменування посади, військове звання та військово-облікова спеціальність у новому штаті не змінилися, посадове становище військовослужбовців наказами по особовому складу не оголошується.

З наведеного слідує, що наказом по особовому складу оформлюються зміни в службовому становищі військовослужбовця у разі зарахування його в розпорядження.

При цьому, форма наказу про зарахування у розпорядження, передбачена додатком 53 до Інструкції № 333, вимагає обов`язкового зазначення пункту Положення № 1153/2008, який слугував підставою для його видання, однак вимог щодо зазначення окремого підпункту дана інструкція не містить.

Враховуючи, що наказ від 11.03.2022 № 23 про зарахування у розпорядження складено відносно декількох осіб, беручи до уваги встановлену форму наказу, не зазначення в ньому для кожного військовослужбовця окремого підпункту пункту 116 Положення № 1153/2008 не є підставою для його скасування.

Також, колегія суддів зазначає, що позивач не погоджується з тим, що його безпідставно увільнили з займаної посади, оскільки пункт 116 Положення №1153/2008, на його думку, не передбачає підстав для увільнення, а передбачає лише підстави для передання військовослужбовця у розпорядження.

Разом з цим, проаналізувавши Інструкцію № 333, колегія суддів зазначає, що формулювання «увільнити від займаної посади» використовується з одночасним «зарахувати у розпорядження». Тобто, на виконання пункту 116 Положення № 1153/2008 неможливо військовослужбовця лише зарахувати у розпорядження без увільнення від займаної посади, що мало місце у спірних правовідносинах.

Крім того, необхідність увільнення особи з займаної посади також викликана тим, що під час перебування військовослужбовця у розпорядженні вирішується питання про його майбутнє призначення на посаду, що у разі перебування особи на попередній посаді є неприйнятним.

Щодо можливості призначення позивача на посаду Заступника командира бригади кадру, яка передбачає ШПК полковник та тарифний розряд - 38, колегія суддів зазначає таке.

Абзацом 31 пункту 82 Положення № 1153/2008 передбачено, що посада вважається вищою, якщо за цією посадою штатом (штатним розписом) передбачено вище військове звання, ніж за займаною посадою, а за умови рівних військових звань - більший посадовий оклад (тарифний розряд).

Дослідивши встановлені вимоги до посади Заступника командира бригади кадру, передбаченої штатом воєнного часу, варто зазначити, що остання є вищою, ніж посада Заступника командира бригади кадру, яка передбачена штатом мирного часу.

Згідно з підпунктом 1 пункту 82 Положення № 1153/2008 призначення військовослужбовців на посади здійснюється на вищі посади - у порядку просування по службі.

Відповідно до пунктів, 83, 85, 86 Положення № 1153/2008 військовослужбовці призначаються на посади і переміщуються по службі за основною або спорідненою спеціальністю з урахуванням досвіду служби, рівня їх професійної компетентності, особистих якостей і досягнень та відповідності характеристикам посад, визначених Міністерством оборони України. У разі коли є потреба призначення військовослужбовців на посади за новою спеціальністю, їх призначенню на ці посади має передувати відповідна підготовка (перепідготовка). Для доукомплектування Збройних Сил України в умовах особливого періоду військовослужбовці можуть призначатися на посади, передбачені штатами воєнного часу, за новою спеціальністю з урахуванням набутого досвіду.

Просування по службі військовослужбовців здійснюється за рейтинговим принципом та за умови перебування військовослужбовців у резерві або на конкурсній основі на посади науково-педагогічних (наукових) працівників.

Порядок формування та використання резерву, а також порядок призначення осіб офіцерського складу на посади науково-педагогічних (наукових) працівників визначаються Міністерством оборони України.

Для осіб офіцерського складу при просуванні по службі обов`язково враховуються черговість проходження ними військової служби на командних, штабних та інших посадах в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, а також проходження курсів підвищення кваліфікації (перепідготовки) у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, у тому числі у військових навчальних закладах інших держав, перелік яких визначається Міністерством оборони України.

Отже, для призначення на вищу посаду обов`язково оцінюється досвід служби військовослужбовця, рівень його професійної компетентності, особисті якості і досягнення та відповідність характеристикам посад.

Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення № 1153/2008 визначено Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яка затверджена наказом Міністра оборони України 10.04.2009 № 170 (далі - Інструкція №170).

Згідно з пунктом 7.1 Інструкції № 170 процес атестування військовослужбовців передбачає проведення комплексного та періодичного оцінювання військовослужбовців.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі вимог Інструкції № 170, в листопаді 2021 року безпосереднім начальником стосовно підполковника ОСОБА_1 складено скорочену оцінну картку.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, відповідно до пункту 3 скороченої оцінної картки підполковник ОСОБА_1 має достатню професійну підготовку для виконання обов`язків за посадою заступника командира кадру з тилу - начальника тилу військової частини НОМЕР_1 , ШПК - підполковник, та відповідає займаній посаді заступника командира кадру з тилу - начальник тилу військової частини НОМЕР_1 ; надано рекомендацію Доцільно залишити на займаній посаді.

Отже, позивач своїми професійними якостями відповідає займаній посаді, яка передбачена штатом мирного часу. Однак, нововведена посада, яка передбачена штатом воєнного часу, є вищою посадою, оскільки вимагає наявності шпк полковник, 38 тарифного розряду та відповідно до наказу Міністерства оборони України від 28.04.2022 «Про затвердження Змін до Переліку основних штатних посад осіб офіцерського складу, відповідних їм військових звань та рівнів військової освіти в Міністерстві оборони України та Збройних силах України», - військової оперативно-тактичної освіти. З урахуванням відомостей скороченої оцінної картки, позивача рекомендовано залишити на займаній посаді, а не призначити на вищу посаду.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що на підставі оцінної характеристики, зазначеного висновку та рекомендацій об`єктивного оцінювання професійного рівня військовослужбовця, з метою забезпечення правильного добору та розстановки кадрів у зв`язку з переводом на штати воєнного часу та за відсутності у підполковника ОСОБА_1 підстав для перебування у резерві для просування по службі, зокрема на ШПК полковник, відповідно до пункту 2 Плану персонального переміщення всередині частини від 01.03.2022 (а.с. 29 т. 1), в обсязі наданих прав та повноважень командиром Військової частини НОМЕР_1 цілком обґрунтовано надіслано клопотання про зарахування підполковника ОСОБА_1 в розпорядження командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України.

З урахуванням вказаних обставин та у зв`язку з переводом на штати воєнного часу, відповідно до пункту 4 Плану персонального переміщення офіцерів регіонального управління Сил територіальної оборони ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08.03.2022 (а.с. 42 т. 1), начальником регіонального управління Сил територіальної оборони ІНФОРМАЦІЯ_1 до ВЧ НОМЕР_4 надіслано клопотання про зарахування підполковника ОСОБА_1 у розпорядження командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України.

За встановлених у справі обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірне увільнення ОСОБА_1 з посади заступника командира кадру ВЧ НОМЕР_1 і зарахування його у розпорядження командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України відповідно до пункту 21 параграфу 2 наказу Командувача сил Територіальної оборони Збройних Сил України командира ВЧ НОМЕР_2 (по особовому складу) від 11 березня 2022 року № 23, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання його протиправним та скасування.

Щодо заперечень апелянта про неможливість застосування до спірних правовідносин вимог абзацу 2 пункту 257 Положення № 1153/2008, оскільки ОСОБА_1 не було призначено на нову посаду, а було передано в розпорядження та увільнено від займаної посади, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до абзацу 2 пункту 257 Положення № 1153/2008 для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що передача військовослужбовця у розпорядження здійснюється з метою подальшого його призначення на посаду, що має відбутись не пізніше ніж через два місяці з дня увільнення його від попередньої посади.

Отже, видання спірного наказу від 11.03.2022 № 23 фактично є передумовою того, що ОСОБА_1 мало бути призначено на рівнозначну або нижчу посаду, що з урахуванням введення воєнного стану на території України з 24.02.2022, не потребує його згоди.

Крім того, на виконання спірного наказу від 11.03.2022 № 23 було видано наказ від 29.03.2022 № 76, яким ОСОБА_1 допущено до виконання обов`язків за вакантною посадою старшого офіцера групи безпеки військової служби.

Колегія суддів зазначає, що за встановленої судом у даній справі правомірності наказу ІНФОРМАЦІЯ_2 командира ВЧ НОМЕР_2 (по особовому складу) від 11 березня 2022 року № 23 в частині пункту 21 параграфу 2, інші накази, прийняті на його виконання, а саме наказ № 59 командира ВЧ НОМЕР_1 від 12.03.2022 про зарахування підполковника ОСОБА_1 у розпорядження Командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України з 09 березня 2022 року та наказ № 76 від 29 березня 2022 року командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) (пункт 2), яким підполковника ОСОБА_1 допущено до виконання обов`язків за вакантною посадою старшого офіцера групи безпеки військової служби з 29 березня 2022 року, також є правомірними.

Згідно зі статею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, враховуючи встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що оскаржувані накази, прийняті відповідачами на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Положенням № 1153/2008, з урахуванням всіх обставин, що мали значення для їх прийняття, з дотриманням вимог Інструкції № 333 та частини 2 статті 2 КАС України, а тому скасуванню не підлягають, що зумовлює відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ч. 4 ст. 241, ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 31.08.2022 року по справі № 480/2920/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій
Повний текст постанови складено та підписано 13.03.2023 року