Справа № 380/1417/23
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-03-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/1417/23
У Х В А Л А

з питань закриття провадження в адміністративній справі

08 березня 2023 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд, головуючий суддя Гавдик З.В., секретар судового засідання Савка В.А., розглянувши в судовому засіданні клопотання представника відповідача та представника третьої особи про закриття провадження у справі №380/1417/23

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Сервіс», представникДудяк Р.А.
до проІвано-Франківської міської ради, представник Буджак В.С., Кедик Н.С. за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Комунального підприємства «Муніципальні ринки» Івано-Франківської міської ради, представник- Устінський А.В. визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий Сервіс» звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Івано-Франківської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача комунального підприємства «Муніципальні ринки» Івано-Франківської міської ради, про визнання протиправним та скасування рішення Івано-Франківської міської ради 31 сесії восьмого демократичного скликання від 02.12.2022 №213-31 «Про припинення договору оренди».

17.02.2023 відповідачем подано клопотання від 03.02.2023 про закриття провадження у справі, таке ж клопотання подано 22.02.2023 і третьою особою.

Мотивація вказаних клопотань відповідача та третьої особи наступна:

Спір у даній справі стосується оскарження рішення суб`єкта владних повноважень Івано-Франківської міської ради «Про припинення договору оренди», яким позивачу згідно рішення Івано-Франківської міської ради від 02.12.2022 №213-31, вирішено відмовити в продовженні та припинити з 31.12.2022 договір оренди №ДО-3493 від 23.01.2012 нежитлових приміщень площею 14167,72 кв.м, розташованих в цоколі та на першому поверсі будівлі критого ринку за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Дністровська, 5 укладений з ТОВ «Торговий сервіс», в зв`язку з необхідністю використання об`єкта оренди для власних потреб балансоутримувача - комунального підприємства «Муніципальні ринки» Івано-Франківської міської ради.

Підставою для прийняття вказаного рішення були ч. 1 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», частина 5 Постанови Кабінету Міністрів України №634 від 27.05.2022 «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану», лист комунального підприємства «Муніципальні ринки» вх.№3991/01-15/18 від 30.11.2022.

Позивач помилково вважає, що даний спір є публічно-правовим і повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Івано-Франківська міська рада вважає, що зазначений спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки має місце спір про право (наявність чи відсутність подальших договірних правовідносин) з огляду на наступне.

Між Івано-Франківською міською радою (надалі - Орендодавець) та ТОВ «Торговий сервіс» (надалі - Орендар) 23.01.2012 укладено договір оренди №ДО-3493 (надалі - Договір) нежитлових приміщень площею 14167,72 кв.м, розташованих в цоколі та на першому поверсі будівлі критого ринку за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Дністровська,5 (надалі - Договір).

31 січня 2012 між головою Фонду комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська, що діє від імені Івано-Франківської міської ради та директором ТОВ «Торговий сервіс» було підписано акт приймання-передачі даних приміщень в оренду.

Відповідно до п. 6.1 Договору, він вступає в дію з дня його державної реєстрації та діє до 31.12.2022.

В силу п. 6.2.1. договору, припинення чи розірвання цього договору може мати місце у випадку закінчення строку, на який цей договір було укладено. Про припинення договору оренди в цьому випадку сторони письмово повідомляють одна одну в будь - який час, але не пізніше, як в місячний термін з дня закінчення терміну дії цього договору.

Пунктом 6.5.4 договору визначено, що договір оренди не підлягає продовженню у випадку необхідності використання приміщень для потреб територіальної громади міста.

За змістом ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 6 ст. 283 ГК України, встановлено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Пунктом 6.5.4 Договору, а також ч. 1 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначено, що рішення про відмову у продовженні договору оренди може бути прийнято якщо орендоване приміщення необхідне для власних потреб балансоутримувача, які обґрунтовані у письмовому зверненні балансоутримувача, поданому ним орендарю.

Відповідно до п. 5 постанови Кабінету Міністрів України №634 від 27.05.2022 «Про особливості оренди держаного та комунального майна в період воєнного стану» договори оренди державного та комунального майна, строк дії яких завершується у період воєнного стану, вважаються продовженими на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану, крім випадку, коли балансоутримувач з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди повідомив орендодавцю та орендарю про не продовження договору оренди з підстав, визначених статтею 19 Закону.

Отже, враховуючи вищенаведені норми Закону, згідно оскаржуваного рішення Івано-Франківської міської ради від 02.12.2022 №213-31, Орендодавцем вирішено відмовити в продовженні та припинити з 31.12.2022 договір оренди №ДО-3493 від 23.01.2012, в зв`язку з необхідністю використання об`єкта оренди для власних потреб балансоутримувача - комунального підприємства «Муніципальні ринки» Івано- Франківської міської ради.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

За усталеною судовою практикою Верховного Суду, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило нового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Отже, предметом спірних правовідносин є рішення Івано-Франківської міської ради про подальші договірні правовідносини на об`єкт нерухомого майна.

З огляду на викладене, відповідач та третя особа вважають, що цей спір має приватноправовий характер і є спором про право. Той факт, що відповідачем є Івано-Франківська міська рада не змінює правову природу спірних відносин і не перетворює цей спір у публічно-правовий, адже відповідач у таких відносинах владних управлінських функцій щодо позивача не здійснює.

Хоч позивач заявляє в позові, що оскаржує рішення суб`єкта владних повноважень з процедурних питань порядку його прийняття, однак провідним мотивом цих вимог є бажання отримати результат, який у кінцевому підсумку має призвести до поновлення (зміни, виникнення) права позивача на договірні правовідносини подальшого користування орендованими нежитловими приміщеннями, тобто фактично у даних правовідносинах має місце спір між позивачем і відповідачем стосовно права користування комунальним майном.

Відповідач та третя особа також зазначають, що у провадженні Господарського суду Івано - Франківської області перебуває справа №909/1066/22 за позовом ТОВ «Торговий Сервіс» до Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Комунальне підприємство «Муніципальні ринки Івано-Франківської міської ради», про визнання недійсним та скасування рішення Івано-Франківської міської ради від 02.12.2022 №213-31 «Про припинення договору оренди».

Скасування рішення Івано-Франківської міської ради з процедурних питань його прийняття в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між позивачем та відповідачем щодо права подальшого користування комунальним майном.

Представники відповідача та третьої особи в судовому засіданні клопотання про закриття провадження у справі підтримали, надали суду додаткові пояснення, просили закрити провадження у справі.

Позивач заперечив клопотання про закриття провадження у справі з підстав, що суть вказаних клопотань зводиться до того, що позовна заява ТОВ «Торговий Сервіс» до Івано-Франківської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Комунального підприємства «Муніципальні ринки» Івано-Франківської міської ради, про визнання протиправним та скасування рішення Івано-Франківської міської ради 31 сесії восьмого демократичного скликання від 02.12.2022 року №213-31 «Про припинення договору оренди» мала би розглядатися Господарським судом Івано-Франківської області за правилами господарської юрисдикції.

У позовній заяві ТОВ «Торговий Сервіс» зазначав, що одним із способів судового захисту, передбаченим пунктом 2 частини 1 статті 5 КАС України, є визнання протиправними та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

У пункті 19 частини 1 статті 4 КАС України визначено: індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Позивач стверджує, що спірне рішення є індивідуальним актом, оскільки прийняте суб`єктом владних повноважень на виконання владних управлінських функцій й стосується прав та інтересів позивача.

В адміністративному позові ТОВ «Торговий Сервіс» стверджує про порушення відповідачем статей 4, 10, 14, 29, 30 Регламенту Івано-Франківської міської ради.

У постанові Верховного Суду від 25 липня 2019 року у справі № 826/13000/18 зазначено, що правова процедура (fair procedure - справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами влади.

Правова процедура встановлює межі вчинення повноважень органом влади і, в разі її неналежного дотримання, дає підстави для оскарження таких дій особою, чиї інтереси вона зачіпає, до суду.

Ця правова процедура спрямована на забезпечення загального принципу юридичної визначеності, складовою якої є принцип легітимних очікувань як один з елементів принципу верховенства права.

Принципи правової процедури вже стали універсальними через рішення Європейського суду з прав людини і поширюються як на процесуальне судочинство, так і на правові процедури, яких повинні дотримуватися суб`єкти владних повноважень під час прийняття відповідних актів стосовно прав, свобод та законних інтересів людини.

Дотримання процедурних норм є юридичною вимогою, згідно з якою держава, яка керується принципом верховенства права (мірило правовладдя), повинна поважати і враховувати права особи, а також визначати процедурні межі здійснення повноважень органами влади.

Спірне рішення Івано-Франківської міської ради прийняте з суттєвими процедурними порушеннями Регламенту, як основоположного регуляторного документа в розумінні внутрішньої організації роботи Івано-Франківської міської ради.

Як зазначає позивач, у постанові від 23 грудня 2021 року у справі N 370/2759/18 Верховним Судом сформульовано правовий висновок про те, що спір, який підлягає розгляду адміністративним судом, - це публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, та який виник у зв`язку з виконанням (рішення, дія), неналежним виконанням (рішення, дія) або невиконанням (бездіяльність) такою стороною зазначених функцій і вирішення якого безпосередньо не віднесено до юрисдикції інших судів, яка, за загальним правилом, встановлюється у суді першої інстанції за заявою однієї із сторін; такий спір є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин; метою вирішення такого спору є захист прав, свобод та інтересів особи або суспільних інтересів у сфері публічно-правових відносин шляхом впливу в межах закону на належного відповідача; такий спір повинен бути реальним (результат вирішення спору безпосередньо впливатиме на ефективний захист особи або суспільного інтересу у конкретних публічно-правових відносин) та існуючим на момент звернення з позовом; законом може бути визначено спеціальний порядок вирішення публічно-правового спору або встановлено обмеження стосовно суб`єкта звернення з відповідним позовом за умови наявності альтернативного суб`єкта з повною адміністративною процесуальною правоздатністю.

Позивач переконаний, що господарський суд не вправі оцінювати наявність чи відсутність порушень з боку Івано-Франківської міської ради статей 4, 10, 14, 29, 30 Регламенту, так як таку правову оцінку може надавати суд адміністративної юрисдикції.

Представник позивача в судовому засіданні клопотання про закриття провадження у справі заперечив.

При постановленні ухвали суд виходить з наступного:

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно із ст. 6 КАС України:

1. Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

2. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

3. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

4. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Згідно із п.1 ч.1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно із п. 1, п. 6 ч. 1 ст. 20 ГПК України, Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

Також судом встановлено наступне:

02.12.2022 рішенням Івано-Франківської міської ради 31 сесії восьмого демократичного скликання №213-31 «Про припинення договору оренди»:

«Керуючись ст. 59, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Законом України «Про оренду державного та комунального майна», Порядком передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання оренди державного та комунального майна» від 3 червня 2020 року № 483, Постановою Кабінету Міністрів України №634 від 27.05.2022 року «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану», а також враховуючи пропозиції виконавчого комітету міської ради (рішення виконавчого комітету міської ради від 01.12.2022р. № ), Івано- Франківська міська рада

вирішила:

1. Відмовити в продовженні та припинити з 31.12.2022 року договір оренди №ДО-3493 від 23.01.2012р. нежитлових приміщень площею 14 167,72 кв.м, розташованих в цоколі та на першому поверсі будівлі критого ринку за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Дністровська, 5 укладений з товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий сервіс», в зв`язку з необхідністю використання об`єкта оренди для власних потреб балансоутримувача - комунального підприємства «Муніципальні ринки» Івано-Франківської міської ради (, юридична адреса 76018, м. Івано-Франківськ, вул. Незалежності, 7).

Підстава: абзац 3 частини 1 статті 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», частина 5 Постанови Кабінету Міністрів України №634 від 27.05.2022 року «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану», лист комунального підприємства «Муніципальні ринки» вх.№3991/01-15/18 від 30.11.2022р.

2. Уповноважити міського голову Р. Марцінківа та /або заступника міського голови - директора Департаменту комунальних ресурсів та сільського господарства Івано-Франківської міської ради М. Вітенка вчиняти всі необхідні дії, пов`язані з припиненням договору оренди зазначеного в п. І цього рішення, зокрема, але не виключно, підписувати листи, заяву про державну реєстрацію припинення права оренди, акт приймання-передачі від орендаря до орендодавця об`єкта оренди тощо.

3. Контроль за виконанням цього рішення покласти на заступника міського голови - директора Департаменту комунальних ресурсів та сільського господарства Миколу Вітенка та постійну депутатську комісію з питань містобудування, земельних відносин оренди та приватизації комунального майна (Р. Терешко)».

Суд зазначає, що позивач ТОВ «Торговий Сервіс» звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Івано-Франківської міської ради 31 сесії восьмого демократичного скликання від 02.12.2022 №213-31 «Про припинення договору оренди».

Позовні вимоги обґрунтовані лише тим, що відповідачем порушено процедуру прийняття спірного рішення, а саме порушення статей 4, 10, 14, 29, 30 Регламенту Івано-Франківської міської ради. Вказане сторонами по справі та третьою особою не заперечується.

Згідно із ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд.

Відповідно суд буде розглядати даний спір лише в межах підстав та предмету спору.

Надаючи оцінку аргументам відповідача та третьої особи суд також зазначає про те, що в тексті спірного рішення відсутні будь які посилання на умови договору.

Судом не враховуються аргументи відповідача та третьої особи, що даний спір підлягає розгляду в порядку ГПК України з посилання на ст. 20 цього ж Кодексу, оскільки спір у даній справі стосується саме процедури прийняття спірного рішення.

Правові наслідки про які зазначають відповідач та третя особа вирішуються Господарським судом.

В даному випадку спір підлягає розгляду адміністративним судом, оскільки відповідач здійснює публічно-владні управлінські функції, такий виник у зв`язку із недотриманням відповідачем процедури прийняття спірного рішення, такий спір є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин; метою вирішення такого спору є захист прав, свобод та інтересів особи або суспільних інтересів у сфері публічно-правових відносин, такий спір є реальним.

Судом також враховуються аргументи позивача про те, що Господарський процес не надає повноважень оцінювати наявність чи відсутність саме процедурних порушень з боку Івано-Франківської міської ради статей 4, 10, 14, 29, 30 відповідного Регламенту.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Своєрідним механізмом, який дозволяє розуміти, тлумачити та застосовувати Конвенцію є практика Європейського суду з прав людини (далі Суд), яку він викладає у своїх рішеннях.

Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У своїй практиці Суд дотримується тієї думки, що це питання має розглядатися з урахуванням принципу юридичної визначеності, а не просто як втручання з боку виконавчої влади.

Як свідчить практика звернень громадян зі скаргами до Європейського суду, поняття «справедливий суд» може тлумачитись досить неоднозначно. Як правило особи, які не досягли у судовому провадженні бажаного результату, не завжди можуть уточнити, у чому конкретно полягала неповага з боку національних судів до їх права на справедливий суд. У багатьох випадках скарга на несправедливий судовий розгляд полягає у запереченні результату судового розгляду справи та тверджень щодо помилок стосовно фактів та права.

У зв`язку з цим слід нагадати позицію Суду, який зазначив, що згідно зі ст. 19 Конвенції, його функції полягають у забезпеченні Високими Договірними Сторонами їхніх зобов`язань за Конвенцією та протоколами до неї. Зокрема, питання помилок щодо фактів та права, які начебто були припущені національним судом, не належить до компетенції Суду доти, доки такі помилки не порушують прав та свобод, що захищаються Конвенцією (див. Garcia Ruiz v. Spain). Більше того, тоді як ст. 6 Конвенції гарантує право на справедливий суд, вона не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів чи способу їх оцінки. Це питання регулюється, головним чином, національними законодавством та судами. Суд нагадує, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди аргументувати прийняті ними рішення, це не можна розуміти як вимогу надавати вичерпну відповідь на кожне питання, підняте стороною під час судового розгляду справи.

За таких обставин клопотання відповідача та третьої особи про закриття провадження у справі не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 238, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяв представника відповідача Івано-Франківської міської ради від 03.02.2023 року та представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Комунального підприємства «Муніципальні ринки» Івано-Франківської міської ради про закриття провадження у справі відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, окремо не оскаржується, заперечення щодо неї може бути викладено в апеляційній скарзі на рішення у цій справі.

Ухвала складена в повному обсязі 13.03.2023 року.

Суддя Гавдик З.В.