Справа № 520/26461/21
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2023-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 р. Справа № 520/26461/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2022, головуючий суддя І інстанції: Ніколаєва О.В., м. Харків, по справі № 520/26461/21

за позовом Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№43)"

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ

Державне підприємство «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 43) (далі за текстом позивач, ДП "Підприємство ДКВС (№ 43)") звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі по тексту відповідач, контролюючий орган, ГУ ДПС у Харківській області), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 26.11.2021 №0/26999/1817 про зобов`язання сплатити штраф з ПДВ у розмірі 600 638,51 грн.

В обґрунтування позовних вимог послався на протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення про застосування до ДП "Підприємство ДКВС (№ 43)" штрафних санкцій у розмірі 600 638,51 грн за порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість (далі ПДВ), оскільки відповідачем безпідставно зазначено про порушення пункту 50.1 статті 50, пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі ПК України), при цьому не наведено конкретних фактів порушень, не визначено сум грошового зобов`язання, неправильно кваліфіковано дії позивача та не доведено наявності умислу у вчиненні податкового правопорушення, що є обовязковою умовою для притягнення до фінансової відповідальності, передбаченої пунктом 124.1 статті 124 ПК України. Також, не враховано наявність арешту на грошові кошти позивача, накладеного 30.03.2020 виконавчою службою, що позбавило можливості належного виконання обов`язку щодо сплати податків та інших обов`язкових платежів. Не взято до уваги, що податкові зобов`язання з ПДВ, які були стягнуті за рішенням суду від 10.11.2008, сплачені у відповідності до рішень суду від 07.05.2012, 08.08.2014, 09.09.2016 про розстрочення виконання судового рішення у справі № 2а-4512/08. Крім того, вказує, що частину штрафу, визначену на підставі оскаржуваного податкового повідомлення-рішення нараховано поза межами строку притягнення до відповідальності, передбаченого приписами статті 102 ПК України.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 по справі № 520/26461/21 адміністративний позов Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№43)» (вулиця Таджицька, 17, місто Харків, 61089, ) до Головного управління ДПС в Харківській області (далі по тексту відповідач, ГУ ДПС в Харківській області, вулиця Пушкінська, 46, місто Харків, 61057, ) про визнання протиправною та скасування податкового повідомлення-рішення задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 26.11.2021 № 0/26999/1817 про зобов`язання сплатити штраф з ПДВ у розмірі 600 638,51 грн.

Стягнуто з Головного управління ДПС в Харківської області за рахунок бюджетних асигнувань витрати по сплаті судового збору на користь Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 43)» у розмірі 9009,58 грн. (дев`ять тисяч дев`ять гривень 58 копійок).

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та викладення в оскаржуваному рішенні висновків, які не відповідають обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 по справі № 520/26461/21, прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив про неналежне виконання позивачем встановленого законодавством податкового обов`язку щодо своєчасності сплати грошового зобов`язання з ПДВ, що враховуючи відсутність обставин непереборної сили свідчить про вчинення такого діяння умисно, та повністю спростовує висновок суду першої інстанції щодо не доведення контролюючим органом вини позивача у скоєнні податкового правопорушення, що є обов`язковою умовою з якою законодавець пов`язує можливість притягення до відповідальності у вигляді штрафу за пунктом 124.1 статті 124 ПК України. У зв`язку з чим стверджує, що нарахування га підставі податкового повідомлення-рішення від 26.11.2021 №0/26999/1817 штрафу у розмірах відповідно 25% та 50% за умисну несплату грошового зобов`язання з ПДВ є справедливим, а спірне рішення - правомірним.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

20.02.2023 до Другого апеляційного адміністративного суду від представника позивача надійшло клопотання, в якому останній просив надати можливість ознайомлення з апеляційною скаргою відповідача у справі № 520/26461/21 через надання доступу до матеріалів судової справи засобами електронної системи Електронний суд; визнати поважними причини пропуску строку на подання відзиву на апеляційну скаргу; поновити строк на подання відзиву на апелційну скаргу. В обґрунтування зазначеного клопотання вказав, що позивачем не отримувались копія апеляційної скарги разом з ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття провадження по справі та про призначення справи до апеляційцного розгляду в порядку письмового провадження.

З приводу вищевказаного клопотання, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи містяться довідки про доставку елетронних листів, якими підтверджується, що до електронного кабінету ДП "Підприємство ДКВС (№ 43)" доставлено документи ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2023 про відкриття провадження та призначення справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження - 16.01.2023 о 22 год. 16 хв., а документ «Апеляційна адміністративна скарга» - 31.10.22 о 13 год. 46 хв, що свідчить про отримання позивачем зазначених документів у особистому кабінеті системи «Електронний суд» та відсутність підстав для задоволення заявлених у клопотанні вимог.

Крім того, 13.03.2023 до Другого апеляційного адміністративного суду від представника позивача надійшла заява, в якій останній повідомив, що ДП "Підприємство ДКВС (№ 43)" з матеріалами справи ознайомлено та просить апеляційну скаргу ГУ ДПС у Хрківській області залишити без задоволення, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 року по справі № 520/26461/21 - без змін, як таке, що прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач пройшов передбачену законодавством процедуру державної реєстрації суб`єктів господарювання, набув правового статусу юридичної особи приватного права, значиться в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань під ідентифікаційним кодом - 08680885, у якості платника податків (у тому числі і ПДВ) перебуває на обліку в ГУ ДПС у Харківській області.

Уповноваженими особами ГУ ДПС у Харківській області проведена камеральна перевірка позивача з питань дотримання термінів сплати податкових зобов`язань з податку на додану вартість: по податковій декларації за звітний період січень 2018 року від 19.02.2018 №; по податковій декларації за звітний період лютий 2018 року від 20.03.2018 № ; по податковій декларації за звітний період березень 2018 року від 17.04.2018 № ; по податковій декларації за звітний період квітень 2018 року від 17.05.2018 № ; по податковій декларації за звітний період травень 2018 року від 19.06.2018 № ; по податковій декларації за звітний період червень 2018 року від 18.07.2018 № ; по податковій декларації за звітний період липень 2018 року від 16.08.2021 № ; по податковій декларації за звітний період серпень 2018 року від 19.09.2018 № ; по податковій декларації за звітний період вересень 2018 року від 18.10.2018 № ; по податковій декларації за звітний період жовтень 2018 року від 20.11.2018 № ; по податковому повідомленню-рішенню від 14.11.2018 №185191215; по податковому повідомленню-рішенню від 14.11.2018 № 185211215; по уточнюючому розрахунку податкових зобов`язань з податку на додатку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок наданий до податкової декларації з податку на додатку вартість за період жовтень 2018 року від 14.12.2018 № ; по уточнюючому розрахунку податкових зобов`язань з податку на додатку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок наданий до податкової декларації з податку на додатку вартість за період травень 2018 року від 18.07.2018 № ; по рішенню суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу, наказ ДПА України від 07.12.2010 № 927 (від 30.06.2014 № 9); по рішенню суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу, наказ ДПА України від 07.12.2010 № 927 (від 25.01.2013 № 2а7166/110); по рішенню суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу, наказ ДПА України від 07.12.2010 №927 (від 26.07.2012 2а-4512/08).

За результатами перевірки складено акт від 23.04.2021 № 7067/20-40-18-17-10/08680885, яким встановлено несвоєчасну сплату позивачем узгоджених сум податкових зобов`язань з ПДВ по зазначеним податковим деклараціям, податковим повідомленням-рішенням, уточнюючим розрахункам податкових зобов`язань у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок та рішенням суду про розстрочення податкового боргу, чим порушено пункт 50.1 статті 50, пункт 57.1 статті 57, пункт 57.3 статті 57 ПК України.

При цьому, у вказаному акті контролюючим органом вчинене платником податків діяння було кваліфіковано у якості правопорушення, відповідальність за яке передбачена положеннями пунктів 124.2, 124.3 статті 124 ПК України (а.с. 22-35).

На підставі висновків акту перевірки відповідачем 26.11.2021 прийнято податкове повідомлення-рішення №0/26999/1817 про застосування штрафу за порушення граничного строку сплати ПДВ у розмірі 50% від суми грошового зобов`язання у розмірі 600 638,51 грн (а.с. 36-37).

Позивач, не погодившись з вказаним податковим повідомленням-рішенням відповідача, звернувся до суду з цим позовом про визнання його протиправним та скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та протиправності спірного податкового-повідомлення рішення, оскільки визначені останнім штрафні санкції за порушення граничних строків сплати узгоджених податкових зобов`язань з податку на додану вартість на підставі рішень судів у справах № 9, №2 а-7166/110, № 2а-4512/08 накладені відповідачем на позивача поза межами строку 1095 днів, встановленого статтею 102 ПК України, а акт камеральної перевірки не містить жодних обґрунтувань умисного вчинення позивачем порушення норм пункту 57.1 статті 57 ПК України, що є необхідною умовою застосування фінансових санкцій, передбачених пунктом 124.3 статті 124 ПК України та є окремою, самостійною і цілком достатньою підставою для скасування такого рішення.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані ПК України.

Цим Кодексом передбачено функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (пункт 1.1 статті 1 ПК України).

Зокрема, як встановлено підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

У розумінні підпункту 75.1.1. пункту 75.1 статті 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

На виконання приписів підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пункту 36.1 статті 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

За змістом положень статті 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.

Пунктом 31.1 статті 31 ПК України встановлено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

Відповідно до пункту 46.1 статті 46 ПК України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Згідно зі статтею 203 ПК України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Приписами пункту 54.1 статті 54 ПК України визначено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 57.1 статті 57 ПК України встановлено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктами 76.2 та 76.3 статті 76 ПК України передбачено, що порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог ст. 86 цього Кодексу. Камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання. Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених ст. 102 цього Кодексу.

Водночас відповідно до ст. 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених п. 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до ст. 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної п. 133.4 ст. 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним ст. 102 цього Кодексу (стаття 114 ПК України).

Аналіз наведених норм законодавства свідчить, що контролюючий орган має право провести камеральну перевірку своєчасності сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 ПК України, тобто до закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати грошових зобов`язань, тобто виключно в межах зазначеного строку контролюючий орган має право притягнути платника податків до фінансової відповідальності.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 05.07.2019 по справі № 820/11541/13-а.

Матеріалами справи підтверджено, що оскаржуваним податковим-повідомленням рішенням відповідачем нараховано штрафні санкції за порушення позивачем граничних строків сплати узгоджених зобов`язань, зокрема, за рішеннями суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу (справи № 9, № 2а-7166/110, № 2а-4512/08).

Так, з наявного в матеріалах справи додатку до оскаржуваного податкового-повідомлення рішення (а.с. 38-41) судом апеляційної інстанції встановлено наступне:

- за рішенням суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу № 9 (наказ ДПА України від 07.12.2010 № 927), граничний термін сплати зобов`язання - 30.06.2014, фактично сплачено : 31.03.2017, 31.08.2017, 31.10.2016, 02.08.2017, 31.12.2016, 30.11.2016, 31.08.2017, 30.09.2016, 31.10.2016, 30.04.2017, 31.08.2016, 30.06.2017, 30.11.2016, 30.09.2016, 31.08.2016, 31.08.2016, 28.02.2017, 31.08.2016, 31.05.2017, 31.08.2016, 31.08.2017, 28.02.2017;

- за рішенням суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу (у справі № 2а7166/110) граничний термін сплати зобов`язання - 25.01.2013, фактично сплачено : 31.05.2017, 31.10.2016, 31.12.2016, 25.08.2017, 28.02.2017, 31.03.2017, 31.05.2013, 30.06.2017, 28.02.2017, 31.08.2017, 28.02.2017, 05.02.2018, 30.09.2016, 28.02.2017, 31.03.2017, 30.08.2016, 30.04.2017, 31.10.2016, 30.11.2016, 30.06.2017, 31.08.2017, 31.08.2017, 31.01.2017, 31.01.2017, 30.04.2017, 30.06.2017, 28.02.2017.

- за рішенням суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу (у справі № 2а-4512/08) граничний термін сплати зобов`язання - 26.07.2012, фактично сплачено : 05.02.2018, 31.12.2016, 30.01.2017, 30.01.2017, 28.02.2017, 31.08.2016,31.10.2016, 30.01.2017, 30.01.2017, 31.08.2016, 31.10.2016, 30.11.2016, 28.02.2017, 30.06.2017, 30.09.2016, 30.03.2017, 31.08.2017, 28.02.2017, 30.11.2016, 28.02.2017, 31.10.2016, 05.02.2018, 30.04.2017, 31.10.2016, 30.04.2017, 30.11.2016, 02.08.2017, 31.05.2017, 14.12.2018, 31.08.2017, 28.02.2017, 28.02.2017, 30.09.2016.

Враховуючи, що останніми днями граничного строку сплати грошових зобов`язань за вказаними рішеннями є 30.06.2014, 25.01.2013 та 26.07.2012, сплата яких фактично відбулася в 2016, 2017 роках, дату складення акту № 7067/20-40-18-17-10/08680885, яким встановлено несвоєчасну сплату позивачем узгоджених сум податкових зобов`язань з ПДВ (23.04.2021) слід дійти висновку, що накладення на позивача штрафних санкцій за порушення граничних строків сплати узгоджених податкових зобов`язань з податку на додану вартість за рішеннями про розстрочення (відстрочення) податкового боргу у справах № 9, № 2а-7166/110, № 2а-4512/08 відбулося вочевидь поза межами строку 1095 днів, визначеного статтею 102 ПК України, що в свою чергу є підставою для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення у частині нарахування штрафних санкцій за порушення граничних строків сплати узгоджених зобов`язань по вказаним рішенням.

При ухваленні спірного рішення відповідачем також не враховано, що на виконання одного з наведених вище рішень суду про розстрочення виконання судового рішення (по справі № 2а-4512/08) ДП "Підприємство ДКВС (№ 43)" самостійно сплачено заборгованість, що підтверджується копією листа ГУ ДПС у Харківській області від 01.07.2020 № 23637/10/20-40-58-08-10 (а.с. 48).

Щодо правомірності визначення штрафу за порушення термінів сплати у розмірі 25 % та 50% на підставі пункту 124.3 статті 124 ПК України колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що застосовуючи до позивача штрафних у вказаних розмірах за порушення пунктів 57.1, 57.3 статті 57 ПК України, яке полягало у несвоєчасній сплаті протягом граничного строку узгоджених сум податкових зобов`язань з ПДВ, відповідач послався на умисність такого діяння.

Відповідно до пункту 124.1. статті 124 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Положеннями пункту 124.2 статті 124 ПК України визначено, що діяння, передбачені пунктом 124.1 цієї статті, вчинені умисно, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.

Відповідно до вимог пункту 124.3 статті 124 ПК України діяння, передбачені пунктом 124.2 цієї статті, вчинені повторно протягом 1095 календарних днів або які призвели до прострочення сплати грошового зобов`язання на строк більше 90 календарних днів, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.

Тобто, з наведеного слідує, що накладення штрафу за пунктом 124.3 статті 124 ПК України можливе лише у випадку встановлення податковим органом умислу в діях платника щодо не сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.

Відповідно до пункту 109.1 статті 109 ПК України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Варто зазначити, що ПК України не містить визначення поняття «вина», однак умови, за яких особа вважається винною, наведені у пунктах 112.1, 112.2 статті 112 ПК України, відповідно до яких особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

При цьому, необхідно враховувати, що вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Таким чином, умовами, які визначають вину особи, у розумінні статті 112 ПК України є:

- встановлення можливості дотримання особою правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжиття цією особою достатніх заходів щодо їх дотримання;

- доведення контролюючим органом того, що вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Отже, ПК України на контролюючий орган покладено обов`язок доведення вини, без виконання якого, платника податків не можливо притягнути до фінансової відповідальності за податкове правопорушення, для кваліфікації якого необхідною умовою є наявність вини.

При цьому, слід зауважити, що положеннями пункту 109.3 статті 109 ПК України передбачено, що у випадках, визначених пунктом 119.3 статті 119, пунктами 123.2-123.5 статті 123, пунктами 124.2, 124.3 статті 124, пунктами 125-1.2-125-1.4 статті 125-1 цього Кодексу, необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення є встановлення контролюючими органами вини особи.

В інших випадках, визначених Кодексом, за які передбачена фінансова відповідальність, обов`язок встановлення вини особи на контролюючі органи не покладений. Підставою для притягнення особи до фінансової відповідальності є виключно не дотримання нею вимог Кодексу, за які така відповідальність встановлена.

Таким чином, аналізуючи наведені норми, колегія суддів вважає, що юридичним фактом, з яким законодавець пов`язує відповідальність у вигляді штрафу за п. 124.3 ст. 124 ПК України, є обов`язковість доведення контролюючим органом вини платника податків, а саме, що платник податків мав можливість вжити заходи щодо дотримання правил та норм ПК України, але умисно не вчиняв певні дії щодо сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.

Так, в акті перевірки відповідач в якості обставин, які свідчать про можливість виконання позивачем обов`язку зі своєчасної сплати податкових зобов`язань з ПДВ зазначає:

- наявність в Кодексі інформації про граничні строки подання податкової звітності;

- наявність інформації про електронний рахунок на який здійснюється сплата податкового зобов`язання визначеного в податковій звітності з податку на додану вартість;

- обізнаність платника податків із наявністю обов`язку щодо сплати податкового зобов`язання, а саме ДП "Підприємство ДКВС (№ 43)" сплатило суму податкового зобов`язання за вищевказаний період із запізненням, тобто, платник усвідомлював, що такий обов`язок в нього існує;

- платником податків було самостійно визначено суму податкового зобов`язання, тобто на етапі підготовки податкової звітності платник усвідомлював про обов`язок в подальшому сплатити дані зобов`язання.

При цьому також вказано (у висновках акту), що саме дії з несвоєчасної сплати узгоджених податкових зобов`язань з ПДВ свідчать про те, що платник мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачено відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання.

Колегія суддів вважає, що наведені відповідачем в акті обставини є загальними умовами, які існують для всіх платників податків, відтак жодним чином не доводять факт наявності у позивача реальної можливості вжити заходи зі своєчасної сплати ПДВ та не містять жодної вказівки та, відповідно, доказу, щодо наявності умислу на вчинення дій щодо несплати (несвоєчасної сплати) такого податку.

Сам по собі факт несвоєчасної сплати грошового зобов`язання не свідчить про умисне недотримання позивачем правил та норм ПК України та невжиття відповідних заходів в цій частині.

Наявними в матеріалах справи копіями постанов державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиці (м. Харків) у ВП № 61560170 та № 61560386 від 30.03.2020 про накладення арешту на грошові кошти Підприємства Харківської виправної колонії (N43), що містяться на рахунках у АТ "УкрСиббанк» (а.с. 50-51, 54-55), підтверджена відсутність у позивача з 30.03.2020 можливості своєчасно сплатити грошові зобов`язання, що в свою чергу також впинуло на належне виконання обов`язку зі сплати податків.

Отже, враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не наведено належних та вмотивованих обґрунтувань умисного вчинення позивачем порушення норм пункту 57.1 статті 57 ПК України, що виключає застосування до позивача фінансових санкцій, передбачених пунктом 124.3 статті 124 ПК України.

Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, не вбачається можливим встановлення у межах камеральної перевірки обставини, що свідчать про винність та умисність діянь платника податків, оскільки згідно з підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України камеральна перевірка проводиться виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях, та даних відповідних електронних систем, які об`єктивно не можуть підтвердити чи спростувати розумність, добросовісність і належну обачність платника податків, що є необхідним для встановлення його вини.

Допущена контролюючим органом у даному конкретному випадку неповнота дослідження фактичних обставин мала наслідком очевидний дефект у реалізації владної функції контролю за дотриманням податкової дисципліни, який не може бути усунутий адміністративним судом з огляду на положення статтей 6, 8, 19, 124 Конституції України, частини першої та другої статті 2, абз.2 частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (що зумовлює неможливість підміни судом у ході відправлення правосуддя досягнутих контролюючим органом процедурних результатів функції контролю) та на неприпустимість зміни судом юридичних та фактичних мотивів вчинення управлінського волевиявлення органу публічної адміністрації за рахунок іншої кваліфікації/перекваліфікації, як складу податкового правопорушення, так і обставин скоєння протиправного діяння.

Вказана обставина є окремою, самостійною і цілком достатньою підставою для визнання протиправним оскарженого податкового повідомлення-рішення.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з цим, відповідачем не надано ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції доказів, які б підтверджували правомірність накладення на позивача штрафу за податковим повідомленням-рішенням від 26.11.2021 № 0/26999/1817.

З огляду на викладене, враховуючи недоведення відповідачем наявності, передбачених законодавством умов для нарахування позивачу штрафних санкцій у розмірах, встановлених пунктом 124.3 статті 124 ПК України, а також порушення контролюючим органом визначеного статтею 102 ПК України граничного 1095-денного строку для застосування фінансових санкцій, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 26.11.2021 №0/26999/1817, яким визначено грошове зобов`язання у розмірі 600 638,51 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 по справі № 520/26461/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій В.Б. Русанова