Справа № 640/690/19
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2023-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 року

м. Київ

справа № 640/690/19

адміністративне провадження № К/9901/19016/19 К/9901/20834/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Шарапи В.М.,

суддів - Стародуба О.П., Чиркіна С.М.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційні скарги Кабінету Міністрів України та ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 березня 2019 року у складі колегії суддів: Погрібніченка І.М. (головуючий), суддів: Аблова Є.В., Літвінової А.В. та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2019 року у складі колегії суддів: Лічевецького І.О. (головуючий), суддів: Ісаєнко Ю.А., Мельничука В.П. у справі за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про визнання протиправною бездіяльності, відшкодування шкоди,-

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

1. Позивач звернувся до суду з позовом у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо невиконання вимог пункту 13 Перехідних положень Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон №1697-VII) про приведення у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, своїх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом, а також забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом;

- стягнути з Кабінету Міністрів України на користь позивача 457 704 грн шкоди (недоотриманої пенсії), завданої останнім у період квітня 2017 року - січня 2019 року внаслідок незаконної бездіяльності органу державної влади - невиконання Кабінетом Міністрів України вимог пункту 13 Перехідних положень Закону №1697-VII щодо прийняття нормативного акта про умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, що передбачений частиною двадцятою статті 86 Закону №1697-VII;

- стягнути з Кабінету Міністрів України на користь позивача 2 624 грн шкоди у вигляді невідшкодованого судового збору, сплаченого останнім за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарги в адміністративній справі №753/8209/17 під час оскарження дій органів Пенсійного фонду України, які стали наслідком бездіяльності Кабінету Міністрів України - невиконання вимог пункту 13 Перехідних положень Закону №1697-VII щодо прийняття нормативного акта про умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури.

2. Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 20 березня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2019 року позов задовольнив частково.

Визнав протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо невиконання вимог пункту 13 Перехідних положень Закону №1697-VII про приведення у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, своїх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом, а також забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом.

Зобов`язав Кабінет Міністрів України вжити заходів та прийняти рішення про встановлення порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовив.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що відповідач не забезпечивши встановлення порядку перерахунку пенсій працівникам прокуратури та прийняття відповідного нормативно-правового акта на засіданні Кабінету Міністрів України, діяв поза межами повноважень та у спосіб, що визначених Конституцією та законами України, необґрунтовано, упереджено, недобросовісно, не розсудливо, без дотримання принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації.

3. Судами попередніх інстанцій встановлено:

3.1 Позивач з травня 2007 року перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України та отримує пенсію за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України від 5 листопада 1991 року №1789-ХІІ «Про прокуратуру» (далі - Закон №1789-ХІІ, у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

3.2 30 березня 2017 року, у зв`язку із звільненням з органів прокуратури (наказ Генерального прокурора України №299-цвід 23 березня 2017 року) та поданням заяви про поновлення виплати раніше призначеної пенсії, ОСОБА_1 подав до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві заяву про перерахунок та виплату такої пенсії відповідно до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, виходячи з розрахунку 82% від суми місячної (чинної) заробітної плати за відповідною посадою, без обмеження максимального розміру пенсії.

3.3 Лівобережним об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві листом від 24 квітня 2017 року №1095/08 позивачу в задоволенні заяви відмовлено через скасування з 1 червня 2015 року Законом України від 2 березня 2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», норми щодо пенсійного забезпечення в частині призначення пенсій за вислугу років, та відсутність правових норм, що регулюють вказані правовідносини.

3.4 За результатом оскарження вказаних дій Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві постановою Дарницького районного суду міста Києва від 9 листопада 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 7 грудня 2017 року та постановою Верховного Суду від 6 березня 2018 року, у задоволенні його адміністративного позову відмовлено.

3.5 Ураховуючи обставини, встановлені судовим рішенням, 24 квітня 2018 року позивач звернувся з заявою до Кабінету Міністрів України, у якій просив невідкладно виконати вимоги пункту 13 Перехідних положень Закону №1697-VII, прийняти нормативний акт про умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури та відшкодувати завдані йому збитки Кабінетом Міністрів України внаслідок тривалого невиконання вимог закону щодо визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, як це передбачено у частиною двадцятою статті 86 Закону №1697-VII.

3.6 26 квітня 2018 року, за інформацію секретаріату Кабінету Міністрів України, вказане звернення позивача надіслано Міністерству соціальної політики України за №41-Б-009445/26 відповідно до частини третьої статті 7 Закону України «Про звернення громадян» для розгляду та надання відповіді.

3.7 Міністерство соціальної політики України листом №5959/0/52-18/213 від 2 травня 2018 року поінформовано позивача про те, що відповідні умови та порядок перерахунку пенсій, призначених працівникам прокуратури, Кабінетом Міністрів України не прийнято та роз`яснено порядок вчинення дій для отримання ним пенсії згідно діючого законодавства.

3.8 Уважаючи таку бездіяльність Кабінету Міністрів України протиправною та з метою відшкодування шкоди, завданої позивачу неприйняттям відповідачем нормативного правового акта, ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:

4. Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Кабінет Міністрів України звернувся із касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

4.1 На її обґрунтування відповідач зазначив, що висновки судів попередніх інстанцій про допущену Кабінетом Міністрів України бездіяльність, в частині неприйняття рішення про встановлення порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури є передчасними та безпідставними.

4.2 Зокрема скаржник зазначає, що Міністерством соціальної політики України відповідно до вимог статті 86 Закону №1697-VII розроблено проект постанови «Про затвердження Порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури», який за результатами правової експертизи Міністерством юстиції України визнано таким, що відповідає Конституції України, а також актам законодавства, що мають вищу юридичну силу та узгоджується з актами такої ж юридичної сили.

У подальшому проект постанови було подано на погодження Міністерству фінансів України, Міністерству економічного розвитку і торгівлі України, Пенсійному фонду України, Спільному представницькому органу сторони роботодавців на національному рівні, Спільному представницькому органу репрезентативних всеукраїнських об`єднань професійних спілок на національному рівні, Генеральній прокуратурі України.

Міністерством фінансів, Міністерством економічного розвитку і торгівлі України та Пенсійним фондом України були надіслані листи, в яких висловлено зауваження до зазначеного проекту постанови. Зокрема зазначено, що реалізація запропонованих проектом постанови змін потребуватиме додаткових витрат з бюджету Пенсійного фонду, збільшуючи його дефіцит.

4.3 Скаржник зазначає, що зазначене свідчить про те, що Кабінетом Міністрів України були здійснені дії, спрямовані на затвердження проекту постанови «Про затвердження Порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури», у зв`язку з чим судами попередніх інстанцій було зроблено необґрунтовані висновки про бездіяльність відповідача щодо затвердження зазначеної вище постанови.

5. Позивач також подав касаційну скаргу, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволені позову та ухвалити нове, в цій частині про задоволення позову. Зазначає, що частина двадцята статті 86 Закону №1789-ХІІ не може погіршувати його становище, тобто зменшувати раніше визначену величину пенсії у розмірі 82% від заробітку, а нормативно правовий акт Кабінету Міністрів України про умови і порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури має відповідати цьому закону та Конституції України.

Висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги:

6. При розгляді касаційної скарги колегією суддів враховуються приписи частин першої-другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України; у редакції до 8 лютого 2020 року), у відповідності до яких суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

7. Норми матеріального права під час перевірки судом касаційної інстанції правильності їх застосування судами попередніх інстанцій застосовуються у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин. Норми процесуального права під час касаційного перегляду судом касаційної інстанції застосовуються у редакції КАС України станом до 8 лютого 2020 року.

8. За приписами статті 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

9. Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

10. Згідно із Конституцією України Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України (частини перша, третя статті 113); в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання (частина перша статті 117); здійснює інші повноваження, визначені Конституцією та законами України (пункт 10 статті 116); організація, повноваження і порядок діяльності Кабінету Міністрів України визначаються Конституцією і законами України (частина друга статті 120).

11. За юридичною позицією Конституційного Суду України, Кабінет Міністрів України у своїй діяльності при виданні постанов і розпоряджень повинен виходити із закріплених за ним виключно Конституцією та законами України повноважень, які не можуть встановлюватися іншими правовими актами (указами Президента України, постановами Верховної Ради України, власними актами) (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 листопада 2008 року №25-рп/2008).

12. Статтею 113 Основного Закону визначено, що Кабінет Міністрів України у своїй дальності керується цією Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

13. За змістом статті 116 Конституції України Кабінет Міністрів України забезпечує виконання Конституції і законів України.

14. Статтею 2 Закону України від 27 лютого 2014 року №794-VII «Про Кабінет Міністрів України» передбачено, що до основних завдань Кабінету Міністрів України віднесено виконання законів України.

15. Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» від 27 лютого 2014 року №794-VII (далі - Закон №794-VII) Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

16. Частиною другою статті 19 Закону №794-VII передбачено, що Кабінет Міністрів України здійснює постійний контроль за виконанням органами виконавчої влади Конституції України та інших актів законодавства України, вживає заходів щодо усунення недоліків у роботі зазначених органів.

17. Частиною першою статті 49 Закону №794-VII встановлено, що Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

18. У частині другій статті 49 Закону №794-VII зазначено, що акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

19. Відповідно до частин другої, третьої статті 50 Закону №794-VІІ проекти актів Кабінету Міністрів України готуються міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, державними колегіальними органами, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями.

Проекти актів Кабінету Міністрів України вносяться на розгляд Кабінету Міністрів України міністерствами, центральними органами виконавчої влади (крім тих, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через відповідного члена Кабінету Міністрів України), державними колегіальними органами, місцевими державними адміністраціями.

20. Отже, Кабінет Міністрів України уповноважений видавати акти нормативного характеру, що видаються у формі постанов на основі та на виконання законів України.

21. Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

22. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

23. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

24. 15 липня 2015 року набув чинності Закон №1697-VІІ, частиною першою статті 86 якого установлено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років.

25. Відповідно до частини двадцятої статті 86 Закону №1697-VІІ умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

26. Підпунктом 1 пункту 13 Розділу XIII Закону №1697-VІІ Кабінет Міністрів України зобов`язано у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом.

27. Відтак, повноваження на встановлення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури після 15 липня 2015 року законодавець делегував Кабінету Міністрів України.

28. Відповідно до абзацу 2 пункту 1 параграфу 32 Регламенту Кабінету Міністрів України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №950 від 18 липня 2007 року розроблення проекту акта починається невідкладно після отримання відповідного завдання та триває виходячи з необхідності врахування у загальному часі підготовки проекту акта вимог, встановлених цим Регламентом щодо часу, достатнього для погодження проекту акта заінтересованими органами, та часу, достатнього для проведення Мін`юстом правової експертизи.

29. Аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування Закону №1697-VІІ, а саме до 25 січня 2015 року, Кабінет Міністрів України був зобов`язаний, зокрема, забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону, у тому числі щодо визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури.

30. Водночас Урядом відповідний нормативно-правовий акт у строк до 25 січня 2015 року, не прийнято і умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури не визначено.

31. Щодо посилань відповідача на відсутність в його діях ознак протиправної бездіяльності через неможливість прийняття нормативно-правового акта у спірних правовідносинах у зв`язку із тим, що його проект не був погоджений з усіма зацікавленими органами, зокрема, Мінфіном та Мінекономрозвитку, то Колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що вказані обставини навпаки свідчать про неналежне виконання ним приписів, що передбачені частиною другою статті 19 Закону №794-VII.

32. Як встановлено судами попередніх інстанцій, останнім не забезпечено встановлення порядку перерахунку пенсій працівникам прокуратури та прийняття відповідного нормативно-правового акта на засіданні Кабінету Міністрів України, у зв`язку із чим позивач позбавлений права на належне пенсійне забезпечення.

Водночас відповідачем не було повідомлено жодних обставин, які б свідчили про вчинення ним будь-яких дій, пов`язаних з забезпеченням прийняття порядку перерахунку пенсій працівникам прокуратури, як і не надано жодних доказів на пропозицію суду з цього приводу.

Також суд констатує, що на час вирішення цієї справи понад 3 місяці пункт 13 Перехідних положень Закону № 1697-VII залишається не виконаним позивачем без поважних причин.

33. У зв`язку з наведеним, оскільки відповідач у встановлений Законом №1697-VІІ строк не затвердив умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, та така бездіяльність триває, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо протиправної бездіяльності відповідача та зобов`язали Кабінет Міністрів України вжити заходів та прийняти рішення про встановлення порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури.

34. При цьому слід зазначити, що в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини застосовує підхід, згідно з яким дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення від 26 жовтня 2000 року у справі «Hasanv. Bulgaria» заява №30985/96).

35. Верховний Суд звертає увагу, що Кабінет Міністрів України протягом тривалого часу ухиляється від прийняття рішення про встановлення порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури, необхідність прийняття яких Законом №1697-VІІ покладено саме на відповідача, що у свою чергу, призвело до неможливості пенсійними органами провести перерахунок пенсій працівникам прокуратури та численних звернень пенсіонерів до суду щодо оскарження таких дій територіальних управлінь Пенсійного фонду України.

36. Вказані висновки сформовані в постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі №826/8546/18 за аналогічними спірними правовідносинами.

37. Колегія суддів звертає увагу, що рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року №7-р(II)/2019 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини двадцятої статті 86 Закону №1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Водночас відповідно до статті 152 Конституції України положення частини двадцятої статті 86 Закону №1697-VII втратило чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення, а тому станом на час розгляду цієї справи судами частина 20 вказаної статті була чинною.

38. Щодо стягнення з Кабінету Міністрів України на користь позивача 457704 грн шкоди (недоотриманої пенсії), завданої останнім у період з квітня 2017 року - січня 2019 року внаслідок незаконної бездіяльності органу державної влади - невиконання Кабінетом Міністрів України вимог пункту 13 Перехідних положень Закону №1697-VII щодо прийняття нормативного акта про умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, що передбачений частиною двадцятою статті 86 Закону №1697-VII, то колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення цієї вимоги.

Так, заявлена позивачем сума відшкодування збитків є самостійно розрахованою сумою недоотриманої пенсії через допущену бездіяльність відповідача з приводу прийняття нормативного акту, який регламентує порядок перерахунку пенсій працівникам прокуратури, тобто є його упущеною вигодою.

Позивач є пенсіонером, з травня 2007 року отримує пенсію за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до пункту 13 Перехідних положень Закону України від 9 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі якщо особі призначено пенсію відповідно до законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про наукову і науково-технічну діяльність», її виплата продовжується до переведення за бажанням особи на пенсію на інших підставах або за бажанням особи поновлюється у розмірі, який було встановлено до переведення. До такого переведення розмір пенсії, встановлений до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», не переглядається та пенсія не індексується.

Отже, будь-яких доказів реальної можливості на отримання саме такої суми, ОСОБА_1 не навів, а відтак, ним не доведено умови реальної можливості одержання такого доходу.

39. Суд касаційної інстанції приходить до переконання, що доводи касаційних скарги зазначених висновків судів попередніх інстанції не спростовують, а спрямовані на переоцінку судом касаційної інстанції доказів по справі та встановлення обставин цієї справи, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, визначених статтею 341 КАС України.

40. За таких обставин, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду знаходить, що рішення судів у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди попередніх інстанцій, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

41. Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року №460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», статтями 139, 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Кабінету Міністрів України та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 березня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2019 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується.

Суддя-доповідач В.М. Шарапа

Судді: О.П. Стародуб С.М. Чиркін