Справа № 160/13146/22
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бондар М.В., розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_3 , відповідач-1), в якій позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить суд:
- визнати протиправним бездіяльність суб`єкта владних повноважень, командира військової частини № НОМЕР_2 (далі ВЧ НОМЕР_4 ), яка підпорядкована ВЧ № НОМЕР_1 (штабу) протиправною;
- зобов`язати командира ВЧ № НОМЕР_1 якої підпорядкована ВЧ № НОМЕР_4 звільнити його з військової служби особового складу Збройних Сил України (ВЧ № НОМЕР_4 ) відповідно до пункту 2 розділу 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Позовні вимоги мотивовані тим, що спірні правовідносини склалися з приводу законного права позивача, як військовослужбовця звільнитися з військової служби у Збройних Силах України у зв`язку з сімейними обставинами. 01.02.2022 року ОСОБА_1 , не зважаючи на те, що є батьком трьох неповнолітніх дітей і має хворих батьків похилого віку, за якими потрібен догляд, був призваний до Збройних Сил України у якості солдата та направлений для проходження військової підготовки, після якої прибув до ВЧ № НОМЕР_4 . За час військової служби позивача (чотири місяці), суттєво погіршився стан здоров`я батька позивача і тому наприкінці червня 2022 року ОСОБА_1 прийняв рішення про звільнення зі Збройних Сил України за сімейними обставинами. 25.06.2022 року позивачем написано рапорт до командира ВЧ № НОМЕР_2 про звільнення зі Збройних Сил України, який погоджено командиром взводу ОСОБА_2 , командиром роти ОСОБА_3 , командиром батальйону ОСОБА_4 . Керівником стройової частини ОСОБА_5 у погодженні рапорту відмовлено в ході усної бесіди, письмової згоди чи відмови не надано. Позивачем зазначено, що на момент написання рапорту про звільнення його зі служби останній має на вихованні трьох неповнолітніх дітей і має хворих батьків похилого віку, за якими потрібен догляд, а відтак існують обставини, передбачені пунктом 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-ХІІ), норми якої поширюються на позивача. Проте, станом на час подання позову рішення по даному рапорту відповідачем-1 так і не прийнято, а позивача не звільнено з військової служби. ОСОБА_1 звертався з рапортом про звільнення до ВЧ НОМЕР_1 14.07.2022 року та до Міністерства Оборони України 21.08.2022 року, станом на 23.08.2022 року відповіді також не отримано. Крім того, позивач не отримав інформації щодо розгляду його рапорта про додаткову відпустку від 13.07.2022 року. Не погоджуючись з бездіяльністю суб`єкта владних повноважень позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 17.10.2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
16.11.2022 року представником відповідача-1 надано відзив на адміністративний позов, в якому останній заперечує щодо заявлених позовних вимог та зазначає, що позивач звернувся з позовом до неналежного відповідача-1. Відповідно до норм закону, на який посилається позивач, звільнення військовослужбовців з військової служби можливе зокрема через сімейні обставини або інші поважні причини, однак ОСОБА_1 не було надано документів, які підтверджують підстави для його звільнення. На підставі статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII, особи з інвалідністю, а також особи, зазначені в абзацах четвертому-дванадцятому частини першої цієї статті, у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їхньою згодою і тільки за місцем проживання (в тому числі жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років), на що й була надана згода позивачем та направлено для проходження військової служби до ВЧ НОМЕР_2 , яка знаходиться у підпорядкуванні військової частини НОМЕР_5 .
06.12.2022 року позивачем надано відповідь на відзив, у якій зазначено, що відповідачем-1 не спростовано твердження та аргументи стосовно суті позовних вимог. Позивач проходив службу не за місцем свого проживання всупереч Закону № 2232-ХІІ, а у відповідача-1 немає письмового підтвердження про те, що позивач особисто давав згоду на мобілізацію його до Збройних Сил України.
14.12.2022 року представником відповідача-1 надано заперечення на відповідь на відзив, у якому останній просив замінити ВЧ НОМЕР_3 на належного відповідача ВЧ НОМЕР_2 .
Ухвалою суду від 28.12.2022 року залучено в якості співвідповідача - ВЧ НОМЕР_2 (далі відповідач-2) та постановлено про розгляд справи спочатку.
13.01.2023 року на електронну пошту суду надійшов відзив на адміністративний позов відповідача-2, у якому зазначено, що ОСОБА_1 , на виконання вимог статті 14 частини 1 розділу 1 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, що затверджений Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби ЗСУ) необхідно особисто звернутися з рапортом та документами, що підтверджують підстави звільнення (разом з висновком лікарської комісії, що стан його здоров`я дозволяє здійснювати сторонній догляд за особою, яка цього потребує, а також довідкою про склад сім`ї) до свого безпосереднього командира.
30.01.2023 року позивачем надано відповідь на відзив відповідача-2, у якому ОСОБА_1 підтримав доводи зазначені в позові та додатково зазначив, що з набранням чинності Законом України «Про внесення зміни до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» щодо додаткової підстави звільнення з військової служби під час воєнного стану» від 20.09.2022 року №2599-ІХ, а саме з підстав наявності у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, у командира частини з`явились законні підстави для задоволення вимог позивача, а саме з 01.10.2022 року.
Дослідивши матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
З матеріалів справи встановлено, що позивач перебуває на військовій службі у ВЧ НОМЕР_2 з 01.03.2022 року по теперішній час.
25.06.2022 року позивачем подано рапорт до командира ВЧ НОМЕР_2 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами відповідно до норм статті 26 Закону № 2232-ХІІ, який погоджено командиром взводу ОСОБА_2 , командиром роти ОСОБА_3 , командиром батальйону ОСОБА_4 .
21.08.2022 року позивач звернувся до ВЧ НОМЕР_1 з рапортом про звільнення відповідно до норм абзацу 4 та 5 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ.
30.08.2022 року вих. за №2/961 ВЧ НОМЕР_5 надано відповідь на рапорт позивача від 21.08.2022 року, в якій зазначено, що до рапорту не додані документи, що підтверджують підстави для звільнення, зокрема, не були додані документи встановленого зразка, що підтверджують наявність у матері позивача інвалідності ІІ групи, або висновку МСЕК чи ЛКК, що батько позивача потребує постійного догляду, а також копію свідоцтва про народження позивача, що підтверджує родинні стосунки. Також, у відповіді зазначено, що рапорт на звільнення є письмовим зверненням військовослужбовця до вищої посадової особи з проханням, який відповідно до статті 14 частини 1 розділу 1 Статуту внутрішньої служби ЗСУ позивач має особисто подати до ВЧ № НОМЕР_2 своєму безпосередньому командиру, додавши до рапорту оригінали або належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують підстави для звільнення.
З матеріалів справи випливає, що 27.07.2022 року (у даті здійснено виправлення на 26.07.2022 року без відповідного засвідчення вірності виправлення) комісією у складі двох лікарів КП «Дніпропетровський обласний клінічний центр кардіології та кардіохірургії» ДОР» складено Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватись і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, яким ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.
Згідно із свідоцтвом про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_6 , виданим 22.10.1983 року, ОСОБА_6 є батьком позивача.
Також, з матеріалів справи вбачається, що позивач є батьком трьох неповнолітніх дітей:
- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 05.12.2012 Серія НОМЕР_7 ;
- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно від 28.02.2011 Серія НОМЕР_8 ;
- ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 16.05.2006 Серія НОМЕР_9 .
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідачів щодо не звільнення його з військової служби, позивач звернувся з позовом до суду.
Вирішуючи спір по суті позовних вимог суд виходить з такого.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 введено військовий стан, строк дії якого в подальшому продовжено відповідними Указами Президента України.
Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022 оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано- Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
Закон № 2232-ХІІ здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Частиною першою статті 4 Закону № 2232-ХІІ встановлено, що Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом призову громадян України на військову службу.
Підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ (в редакції чинній на час звернення позивача з рапортами про звільнення 25.06.2022 року та 21.08.2022 року) передбачено, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини, зокрема:
- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;
- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
Згідно з частиною 7 статті 26 Закону № 2232-ХІІ, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 (далі Положення) військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Згідно з пунктом 225 Положення, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону №2232-ХІІ у військових званнях до майстер-сержанта (майстер - старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 10.04.2009 № 170 (далі - Інструкція №170) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення.
Згідно із абзацом 3 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції №170 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.
Додатком 19 Інструкції №170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Зокрема відповідно до пункту 5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 та визначено підпунктом «г» пункту 1 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону №2232-ХІІ, подаються: копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).
На підставі статті 14 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що звільнення з військової служби через сімейні обставини відбувається шляхом подання військовослужбовцем відповідного рапорту до безпосереднього начальника з долученням належних документів на підтвердження наявності таких обставин.
Матеріалами справи підтверджено, що при поданні рапорту до командира ВЧ НОМЕР_2 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами 25.06.2022 року позивачем не надано доказів на підтвердження необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком, оскільки висновок лікарсько-консультативної комісії КП «Дніпропетровський обласний клінічний центр кардіології та кардіохірургії» ДОР» про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватись і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі складено відносно батька позивача - ОСОБА_6 лише 27.07.2022 року.
Таким чином, у відповідача-2 були відсутні правові підстави для звільнення позивача з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ на підставі рапорту ОСОБА_1 від 25.06.2022 року.
Матеріалами справи підтверджено, що 21.08.2022 року позивач звернувся до ВЧ НОМЕР_1 з рапортом про звільнення відповідно до норм абзацу 4 та 5 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ, при цьому до рапорту не додані документи, що підтверджують підстави для звільнення, зокрема, не були додані документи встановленого зразка про те, що батько позивача потребує постійного догляду, а також копію свідоцтва про народження позивача, що підтверджує родинні стосунки.
Таким чином, з рапортом від 21.08.2022 року позивач звернувся до неналежного суб`єкта до ВЧ НОМЕР_1 , а не до ВЧ № НОМЕР_2 та не долучив необхідний пакет документів.
За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність протиправної бездіяльності відповідачів щодо нерозгляду рапортів позивача та невидачі наказу про звільнення з військової служби військовослужбовця ОСОБА_1 за сімейними обставинами.
Крім того, суд зазначає, що 01.10.2022 року набув чинності Закон України «Про внесення зміни до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» щодо додаткової підстави звільнення з військової служби під час воєнного стану» від 20.09.2022 року №2599-ІХ, яким підпункт "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" доповнено новим абзацом такого змісту: "перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років".
Отже, з 01.10.2022 року у позивача з`явилось право на звільнення з військової служби у зв`язку з перебуванні в нього на утриманні трьох дітей віком до 18 років.
Проте, після 01.10.2022 року позивач не звертався з відповідним рапортом про звільнення з військової служби за наведеною підставою.
За таких обставин, на думку суду, позивач має за встановленою формою у визначеному порядку подати рапорт до командира ВЧ НОМЕР_4 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами з наданням відповідних документів, які підтверджують одну з таких обставин:
- необхідність здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;
- необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;
- перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.
Таким чином, станом на час звернення позивача до суду, права позивача не порушені, що виключає можливість задоволення позовних вимог.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні позову, понесені ним судові витрати, пов`язані зі зверненням до суду, не відшкодовуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_10 ) до Військової частини НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України НОМЕР_11 ), Військової частини НОМЕР_2 (адреса: АДРЕСА_3 ; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: НОМЕР_12 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар