Справа № 160/3509/23
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

13 березня 2023 року Справа № 160/3509/23

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Бондар М.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

22.02.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява від ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Дніпропетровській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінетом Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період несення служби з 24.02.2022 по 18.07.2022 у розмірі 30000 грн. за кожен місяць, а з 19.07.2022 по 20.01.2023 у розмірі до 30000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць;

- зобов`язати Територіальну управління Служби судової охорони у Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, установлену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану за період несення служби з 24.02.2022 по 18.07.2022 у розмірі 30000 грн. за кожен місяць, а з 19.07.2022 по 20.01.2023 у розмірі до 30000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.02.2023 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали, шляхом надання до суду обґрунтованої заяви про поновлення строку звернення до суду, з доказами поважності причин пропуску відповідного строку.

07.03.2023 ОСОБА_1 надав до суду заяву про усунення недоліків.

В обґрунтування заяви позивач посилається на те, що у зв`язку з введенням військового стану, Міністерством оборони України 07.03.2022 було видано наказ №10 «Про визначення завдань Служби судової охорони». Даним наказом залучено Службу судової охорони та її територіальні управління до виконання завдань територіальної оборони для забезпечення відсічі агресії російської федерації. Позивач зазначає, що він був готовий з 24.02.2022 виконувати всі обов`язки для відсічі проявів збройної агресії російської федерації, має навички і повноваження для цього, і лише очікував наказ керівництва. Позивач все чекав коли саме надійдуть кошти, почнуться виплати і не міг знати, що норми постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» не будуть впроваджені, аж поки ОСОБА_1 не звернувся до Територіального управління Служби судової охорони у Дніпропетровській області, яке йому роз`яснило листом від 02.02.2023 №35.03-34/вп, що видатки на виплату додаткової винагороди не передбачені. Звертаючись з цим позовом 18.02.2023 ОСОБА_1 оскаржує дії відповідача, що виразились у прийнятті рішення, викладеного у формі листа від 02.02.2023 №35.03-34/вп та зазначає, що ним строк звернення до суду не пропущено.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В постанові від 22 липня 2020 року у провадженні № К/9901/13509/20 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду звернув увагу, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Інститут строків у адміністративному процесі стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом визначеного законом строку звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 31.03.2021 року у справі № 240/12017/19.

Суд зазначає, що грошове забезпечення є періодичним платежем та про його виплату в неналежному розмірі позивачу мало бути відомо у наступному місяці після проведення виплати за попередній місяць.

Отже, суд приходить до висновку, що про порушення права, яке стало підставою для звернення до суду позивачу було відомо наступного місяця після отримання грошового забезпечення за попередній місяць (тобто, про порушення прав у лютому 2022 року позивачу було відомо у березні 2022 року та т.п.).

Отримання позивачем листа відповідача №35.03-34/вн від 02.02.2023 у відповідь на заяву ОСОБА_1 не змінює момент, з якого ОСОБА_1 повинен був дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в пункті 44 постанови Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 31.03.2021 року по справі №240/12017/19.

Суд критично оцінює посилання позивача на наказ Міністерства оборони України від 07.03.2022 №10 «Про визначення завдань Служби судової охорони», оскільки останній визначає територіальним управлінням Служби судової охорони загальні завдання.

Позивачем не надано жодного доказу, що в період з 24.02.2022 по час звернення до суду з цим позовом був безпосередньо задіяний у виконанні завдань, передбачених наказом Міністерства оборони України від 07.03.2022 №10 «Про визначення завдань Служби судової охорони», що перешкодило позивачу своєчасно звернутись до суду з цим позовом в частині позовних вимог за період з 24.02.2022 по 31.10.2022.

Також, суд враховує правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суд, що викладена у постанові від 03.11.2022 року у справі №560/15533/21 та полягає у тому, що лише факт введення воєнного стану на території України не може слугувати безумовною та достатньою підставою для визнання поважними причин пропуску процесуального строку, за відсутності відповідних обґрунтувань та доказів того, як саме введення воєнного стану, вплинуло на ці обставини.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що мали місце непереборні обставин, перешкоди чи труднощі, що унеможливили своєчасне звернення до суду.

Суд зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду.

Також, суд критично оцінює доводи позивача, що ним оскаржуються дії відповідача, які виразились у прийнятті рішення, викладеного у формі листа від 02.02.2023 №35.03-34/вп.

Суд зазначає, що згідно заявлених позовних вимог, ОСОБА_1 оскаржує безпосередньо бездіяльність щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди, а не рішення, викладеного у формі листа від 02.02.2023 №35.03-34/вп.

Таким чином, позивач порушив строк звернення до суду та не надав доказів в обґрунтування поважності причин пропуску строку.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Згідно з частиною 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про усунення недоліків - відмовити.

Позов ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог за період з 24.02.2022 по 31.10.2022 - повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачеві, що відповідно до частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, передбачені статті 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар