Справа № 161/15296/22
Суддя: Кихтюк Р. М.
Дата ухвалення: 2023-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/1/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2023 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі: головуючого - судді Кихтюка Р.М.

з участю секретаря судового засідання Дмитрук Т.В.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Соколової К.Ю.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейської управління патрульної поліції у Волинській області Губерук Анастасії Олександрівни, управління патрульної поліції у Волинській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом на обґрунтування якого зазначив, що 13.09.2022 року о 09:20, керуючи транспортним засобом Volkswagen Passat, р.н. НОМЕР_1 по вул.Набережній в м.Луцьку, був зупинений нарядом поліції. Причиною зупинки, як пояснив один із них, було перевищення ним встановленої швидкості руху на 25 км/год.

Як наслідок, відносно нього було винесено постанову від 13.09.2022 року, якою його визнано винним у вчиненні правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП та притягнуто до відповідальності у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Дану постанову начальником УПП було скасовано за його скаргою через невідповідність її фактичним обставинам справи та скеровано на новий розгляд.

В подальшому, 26.10.2022 року цією ж поліцейською його повторно притягнуто до відповідальності та винесено аналогічну постанову.

Вважає оскаржувану постанову незаконною, оскільки прилад TruCam, за допомогою якого здійснювалася фіксація швидкості його руху застосований в ручному режимі, тобто шляхом тримання поліцейським його в руках, а допустима похибка даного технічного засобу призводить до існування сумнівів щодо наявності в його діях складу інкримінованого правопорушення. Крім цього, швидкість вимірювалась одним поліцейським, а розгляд справи і винесення постанови здійснював інший, що грубим є порушенням вимог закону. Враховуючи наведене, просив суд оскаржувану постанову скасувати.

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, які викладені у позовній заяві, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог із підстав, викладених у відзиві, просила у позові відмовити.

Заслухавши учасників справи, дослідивши наявні докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про підставність заявлених вимог.

Судом встановлено, що 13.09.2022 року інспектором патрульної поліції у Волинській області Губерук А.О. було винесено відносно позивача постанову, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в розмірі 340 грн.(а.с. ).

Дану постанову начальником УПП було скасовано за скаргою ОСОБА_1 через невідповідність її фактичним обстаивинам справи та скеровано на новий розгляд(а.с. ).

Надалі, 26.10.2022 року цією ж поліцейською позивача повторно притягнуто до відповідальності та винесено аналогічну постанову(а.с. ).

Як вбачається з вищевказаної постанови, 13.09.2022 року о 09:20 ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Volkswagen Passat, р.н. НОМЕР_1 по вул.Набережній,34 в м. Луцьку, перевищив дозволену швидкість у населеному пункті на 25 км./год, чим порушив вимоги п. 12.4 ПДР України. Швидкість вимірювалася лазерним вимірювачем ТС008357(а.с. ).

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Згідно п. 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

За загальним правилом судочинства в справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень і на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватись «згідно із законом». У п. 44 рішення по справі «Корнєв та Карпенко проти України» від 30 вересня 2010 року Суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм. Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частинами 1 та 2 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абз. 10 п. 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Із змісту оскаржуваної постанови слідує, що позивач в населеному пункті порушив швидкісний режим, визначений п. 12.4 ПДР України, перевищивши швидкість більш ніж на 20 км/год. При цьому, в оскаржуваній постанові відповідач покликався лише на єдиний доказ, який підтверджує обставини щодо перевищення швидкості руху транспортним засобом це здійснення вимірювання швидкості руху приладом TruCam, похибка якого при вимірюванні становить +2 км/год.

Таким чином, доводи позивача про можливу і більшу похибку при вимірюванні швидкості внаслідок тримання даного приладу в руках без його стаціонарного розміщення заслуговують на увагу, оскільки жодним іншими належними і допустимими доказами не спростовуються. Така вібрація приладу TruCam, може дати більшу похибку, а ніж передбачено свідоцтвом про повірку, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля, яким керував позивач.

Крім цього, з матеріалів справи слідує, що вимірювання швидкості і розгляд справи здійснювався різними посадовими особами поліції, що також є неприпустимим та порушенням принципу безпосередності розгляду справи.

Отже, враховуючи положення ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» стосовно проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу, автоматична фото- і відеотехніка повинна бути розміщена в порядку визначеному вказаною нормою Закону (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 названого Закону.

Водночас, суд зазначає, що законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TruCam працівниками патрульної поліції ніж розміщення виключно в порядку ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», а лист Департаменту патрульної поліції від 04.10.2018 №11299/41/2/02-2018 про використання лазерного вимірювача швидкості TruCam для фіксації правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху не є нормативно-правовим актом, який змінює чи припиняє порядок використання та розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для фіксації виявлених порушень правил дорожнього руху.

Такі обставини, на думку суду, свідчать про винесення оскаржуваної постанови з порушенням вимог чинного законодавства, що є підставою для її скасування і закриття провадження у справі на підставі ч. 3 ст. 286 КАС України.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки, позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені повністю, то на його користь за рахунок бюджетних асигнувань управління патрульної поліції у Волинській області підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 496,20 грн.

На підставі ст.ст. 122, 251, 252, 280 КУпАП, керуючись ст.ст. 77, 121, 241-246, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову поліцейського управління патрульної поліції у Волинській області Губерук Анастасії Олександрівни від 26.10.2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. та провадження у справі відносно нього закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління патрульної поліції у Волинській області на користь ОСОБА_1 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області Р.М.Кихтюк