Справа № 380/19003/21
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 рокуЛьвівСправа № 380/19003/21 пров. № А/857/17075/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.

за участі секретаря судового засідання Лутчин А.М.,

представника позивача: не з`явився

представника відповідача: Павлій І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 липня 2022 року у справі № 380/19003/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказів,

суддя в 1-й інстанції - Гулик А.Г.,

час ухвалення рішення - 15 год. 37 хв.

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення - 04.08.2022,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду із позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі - ГУНП, НП відповідно) в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП у Львівській області №3715 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих працівників відділу поліції №1 Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області» від 30.09.2021;

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП у Львівській області №466 о/с «Про особовий склад» від 28.10.2021, яким на підставі наказу ГУНП №3715 від 30.09.2021 позивача звільнено з 28.10.2021;

- поновити позивача на посаді старшого дізнавача СД ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області;

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач протиправно звільнив позивача з посади старшого дізнавача СД ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області, оскільки на думку позивача, службовим розслідуванням, яке було проведено на підставі наказу від 06.09.2021 року №3406, не було встановлено жодних фактичних даних, не підтверджений факт керування транспортним засобом без пристебнутого ременю безпеки та не пред`явлення свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу працівникам поліції. Також, не надано жодних доказів керування транспортним засобом ОСОБА_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, і таких доказів бути не може, так як ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння не керував. Окрім того, не надано жодного підтвердження здійснення ОСОБА_1 неправдивого повідомлення на лінію оператора «102».

Позивач вважає, що відповідачем жодних доказів порушення допущення будь-яких порушень, у тому числі посадових обов`язків старшим дізнавачем сектору дізнання відділу поліції №1 ГУНП капітаном поліції ОСОБА_1 не представлено. Крім цього, притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення, на переконання позивача відбулось без дотримання встановленого законодавством порядку.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 липня 2022 року у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В доводах апеляційної скарги вказує, що Подаючи позов до суду, позивач визначив дві його підстави, а саме: 1) відсутність складу дисциплінарного правопорушення в діях ОСОБА_1 ; 2) порушення процедури притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. Проте, на думку апелянта, суд першої інстанції в супереч вимог ст. 242 КАС України, щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи та надання оцінки всім аргументам учасників справи, жодним чином не висловив своєї позиції в мотивувальній частині рішення від 25 липня 2022 року щодо порушення порядку притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до ст. 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

ОСОБА_1 вважає, що під час проведення службового розслідування щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності та визначення наявності чи відсутності в його діях дисциплінарного проступку відповідач формально провів зазначене службове розслідування, неповно з`ясував усі обставини справи та порушив права позивача на захист.

Звертає увагу суду на те, що в період з 07.09.2021 по 27.09.2021 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується відповідними медичними документами. Після подання позовної заяви, ознайомлення з матеріалами справи, зокрема із Висновком службового розслідування за фактом грубого порушення службової дисципліни старшим дізнавачем ВП № 1 Львівського РУП № 1 ГУНП У Львівській області капітаном поліції ОСОБА_1 від 28.09.2021, скаржнику стало відомо, що з метою опитування ОСОБА_1 супровідними листами від 07.09.2021 р. та від 16.09.2021 за місцем реєстрації були направлені запрошення про прибуття в приміщення ГУНП у Львівській області для надання пояснень 10.09.2021 та 23.09.2021, також було надіслано наказ ГУНП у Львівській області від 06.09.2021 про призначення службового розслідування. Однак, апелянт вказує про те, що у зв`язку із перебуванням на стаціонарному лікуванні, йому не було відомо ні про зазначені вище листи, ні про проведення службового засідання, ні про необхідність прибуття для надання пояснень в приміщення ГУНП у Львівській області 10.09.2021 та 23.09.2021. Відтак, вважає, що весь Висновок службового розслідування від 28.09.2021 ґрунтується на тому, що позивач вчинив діяння, яке має ознаки складу адміністративного правопорушення, а не фактичному дослідженні усіх обставин справи та встановленні в діях ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У судове засідання, призначене на 28.02.2022 позивач та його представник не з`явились, однак представник позивача подав клопотання про відкладення розгляду справи з тих причин, що не може з`явитись у судове засідання у вказаній справі, оскільки братиме участь у судовому засіданні по справі №450/850/22 в Пустомитівському районному суді Львівської області.

Щодо поданого клопотання, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Також одним із принципів адміністративного судочинства є розумність строків розгляду справи судом. Спір повинен бути вирішений судом, зокрема, своєчасно, з метою забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів особи, яка звернулася за судовим захистом, та в розумні строки.

Відповідно до положень ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 4 вказаної статті закріплений обов`язок суду щодо вжиття визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі.

Апеляційний суд звертає увагу, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Додатково суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до частини п`ятої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Так, Європейський суд з прав людини (далі - Суд) в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Суду, є доцільнішим, ніж усні слухання; розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім.

Відповідно до частини другої, третьої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач перебував на службі в Головному управлінні Національної поліції у Львівській області (далі - ГУ НП у Львівській області) на посаді старшого дізнавача СД ВП №1 ЛРУП №1.

30.09.2021 ГУ НП у Львівській області прийняло наказ «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих працівників Відділу поліції №1 Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області» №3715, яким до старшого дізнавача СД ВП №1 ЛРУП №1 капітана поліції ОСОБА_1 застосоване дисциплінарне стягнення - звільнення з поліції.

28.10.2021 ГУ НП у Львівській області прийняло наказ №466 о/с, яким позивача звільнено з посади старшого дізнавача СД ВП №1 ЛРУП №1 з 28.10.2021.

Підставою для прийняття оскаржених наказів стали адміністративні матеріали, складені працівниками УПП у Львівській області ДПП НП України за частиною 1 статті 126, частиною 1 статті 130, статею 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо старшого дізнавача СД ВП №1 ЛРУП №1 капітана поліції ОСОБА_1 , який керуючи приватним автомобілем марки «Scoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул.Липова Алея у м.Львові не був пристебнутий ремнем безпеки та зупинившись на вимогу працівників поліції по вул.Студенській, не пред`явив свідоцтво про реєстрацію такого транспортного засобу.

У подальшому під час спілкування з водієм ОСОБА_1 у нього виявлено явні ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мови та координації рухів) та запропоновано пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі. Згідно з висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного та іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №001901 від 04.09.2021, виданого КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень», ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння (результат тесту за допомогою газоаналізатора «Драгер» - 0,45 проміле). Крім цього, ОСОБА_2 здійснив неправдиве повідомлення на лінію оператора «102» про те, що у його транспортний засіб незаконно проникли та встановили незаконну апаратуру.

Проведеним службовим розслідуванням (висновок від 28.09.2021) встановлено, що старший дізнавач ВП №1 Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області капітан поліції ОСОБА_1 , перебуваючи у цивільному одязі без вогнепальної зброї, однак, як працівник поліції, будучи зобов`язаним відповідно до статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, а також Присяги поліцейського, 04.09.2021 керував автомобілем марки «Scoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим проявив своє зверхнє ставлення до встановлених норм поведінки та грубо порушив дисципліну, зокрема вимоги пункту 2.1.б, 2.9а Правил дорожнього руху України, а також вимоги пункту 5 розділу І та пункту 3 розділу ІV Правил етичної поведінки поліцейського, затвердженого наказом МВС України від 09.11.2016 №1179.

Такими діями позивач допустив грубе порушення службової дисципліни, зокрема основних обов`язків поліцейського, передбачених частиною 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» щодо неухильного дотримання положень Конституції України, законів України та нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, частини 1 пункту 1, 2, 3, 6 частини 3 статті 1 розділу І Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VІІІ, та скоїв вчинок, що дискредитує та підриває авторитет поліції.

За вчинення грубого порушення службової дисципліни, зокрема вимог щодо основних обов`язків поліцейського, передбачених частинами 1, 2 статті 18, пунктом 1 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», пункту 2.9а ПДР України, частини 5 розділу І та частини 3 розділу ІV Правил етичної поведінки поліцейського, затвердженого наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, частини 7 розділу ІV Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07.11.2018 №893, частини 1, пункту 1, 2, 3, 6 частини 3 статті 1 розділу І Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VІІІ, а також скоєння вчинку, що підриває авторитет поліції, на підставі пункту 7 частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VІІІ, до старшого дізнавача СД ВП №1 ЛРУП №1 капітана поліції ОСОБА_1 застосоване дисциплінарне стягнення - звільнення з поліції.

Не погоджуючись з застосованим дисциплінарним стягненням та звільненням зі служби з поліції, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції констатував, що в ході розгляду справи не встановлено порушення відповідачем порядку та строків проведення службового розслідування. Даючи правову оцінку доводам позивача стосовно протиправності прийнятих спірних наказів в частині звільнення позивача зі служби в поліції, суд виходив з того, що в діях позивача були наявні ознаки дисциплінарного проступку, які виявились у порушенні службової дисципліни - недотриманні принципів діяльності поліції та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейського, що призвело до приниження авторитету органу НП, а саме: позивач 04.09.2021 керував автомобілем марки «Scoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул.Липова Алея у м.Львові не був пристебнутий ременем безпеки, не пред`явив свідоцтво про реєстрацію такого транспортного засобу. Згідно з висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного та іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №001901 від 04.09.2021, виданого КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння (результат тесту за допомогою газоаналізатора «Драгер» - 0,45 проміле).

Суд першої інстанції вважав, що факти, які стали підставою для службового розслідування та притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача підтверджуються постановою Личаківського районного суду м. Львова від 03.06.2022 у справі №463/10475/21, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн., з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів на строк 1 (один) рік.

Також суд вказав про те, що у межах розгляду цієї справи не досліджується питання наявності або відсутності вини в діях позивача щодо вчинення адміністративного правопорушення, а надається правова оцінка обставинам наявності або відсутності вчинення ним саме дисциплінарного проступку та, відповідно, оцінка обґрунтованості та законності висновків відповідача про порушення позивачем службової дисципліни, що має наслідком застосування дисциплінарного стягнення. При цьому, наявність факту притягнення до адміністративної відповідальності або відсутність такого факту не спростовує можливості притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності за наявності відповідних підстав.

Суд дійшов висновку, що приймаючи спірний наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції, відповідач врахував характер та обставини вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки, особу порушника, ступінь вини, попередню поведінку поліцейського, а також тривалість служби та рівень знань про порядок служби. Матеріалами справи встановлено вчинення позивачем діяння, які полягають у порушенні Дисциплінарного статуту, Закону України «Про Національну поліцію» та Правил етичної поведінки поліцейських є несумісними з займаною посадою. Відтак, приймаючи рішення про накладення на позивача найсуворішого виду дисциплінарного стягнення, а саме звільнення зі служби в поліції, відповідач діяв обґрунтовано, у порядку, у межах та у спосіб, що передбачені законодавством України.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

За приписами частини другої статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статті 38, 43 Конституції України передбачають, що громадяни мають право брати участь в управлінні державними справами, користуються рівним правом доступу до державної служби, до служби в органах місцевого самоврядування.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, а держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом №580-VIII.

Статтею 3 Закону №580-VIII встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно статті 17 Закону №580-VIII, поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №580-VІІІ, поліцейський зобов`язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Статтею 19 Закону №580-VIII визначено види відповідальності поліцейських. У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону (частина перша).

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (частина друга).

Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень (частина перша статті 59 Закону №580-VIII).

Відповідно до частини першої статті 64 Закону №580-VIII, особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: «Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки».

Згідно статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників (частина перша).

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу (частина друга).

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського, зокрема: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України (пункт 1 частини третьої); знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки (пункт 2 частини третьої); утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України (пункт 6 частини третьої).

У відповідності до положень частин 1, 2 статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Згідно ст. 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

За правилами ст. 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень, зокрема, звільнення із служби в поліції.

Отже, службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку та правил, що такими нормативними актами передбачені.

Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного працівника поліції, зокрема дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

З тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено законом, вбачається, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.

Тобто, порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.

Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.

Такий висновок щодо застосування наведених вище правових норм сформульовано у постановах Верховного Суду від 24.02.2020 у справі №804/2711/17 та від 20.10.2020 у справі № 340/1502/19.

Згідно із частинами 1-4 статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Частиною 10 статті 14 Дисциплінарного статуту врегульовано, що Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до частини 1 розділу 2 Порядку службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Частинами 1-3 статті 18 Дисциплінарного статуту передбачено, що під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами; подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; користуватися правничою допомогою.

Частинами 7, 8 статті 19 Дисциплінарного статуту визначено, що у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

За припасами статті 21 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу. У разі проведення службового розслідування за фактом вчинення дисциплінарного проступку днем його виявлення вважається день затвердження висновку за результатами службового розслідування. Перебування поліцейського на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності) чи у відпустці не перешкоджає застосуванню до нього дисциплінарного стягнення.

Дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його застосування, не враховуючи часу перебування поліцейського у відпустці, відрядженні або на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності). Після закінчення зазначеного строку дисциплінарне стягнення не виконується (стаття 22 Дисциплінарного статуту).

Суд звертає увагу, що законодавець чітко визначив, що підставою для застосування до поліцейського дисциплінарних стягнень, перелік яких визначено у статті 13 Дисциплінарного статуту, є вчинення таким поліцейським дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії чи бездіяльності поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Службова дисципліна в органах поліції досягається дотриманням поліцейськими Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників, а також неупередженим, гідним та сумлінним виконанням поліцейськими своїх обов`язків та утриманням від вчинення дій, що підривають авторитет поліції.

Як уже встановлено судом, 04.09.2021 до ВІОС УКЗ ГУНП у Львівській області надійшла інформація про те, що цього ж дня працівниками поліції УПП у Львівській області ДПП НП України складено адміністративні матеріали за ч.1 ст.126, ч. 1 ст. 130, ст. 183 КУпАП відносно водія автомобіля «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 , старшого дізнавача СД ВП №1 Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області капітана поліції Кобилецького Ю.М.

Зазначена інформація стала підставою для призначення службового розслідування. Суд констатує, що наведена підстава призначення службового розслідування відповідає вимогам ч.4 ст. 14 Дисциплінарного статуту, якими передбачено підстави для призначення службового розслідування, попри твердження позивача про протилежне.

Відповідно до висновку службового розслідування за фактом грубого порушення службової дисципліни старшим дізнавачем СД ВП №1 Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області капітаном поліції ОСОБА_1 , затвердженого начальником ГУ НП у Львівській області полковником поліції Олександром Шляховським (надалі - висновок службового розслідування, висновок), установлено, що 04.09.2021 о 10:50 ОСОБА_1 , керуючи приватним автомобілем марки "Scoda Octavia" д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул.Липова Алея у м.Львові не був пристебнутий ремнем безпеки та зупинившись на вимогу працівників поліції по вул.Студенській, не пред`явив свідоцтво про реєстрацію такого транспортного засобу.

Під час спілкування з водієм ОСОБА_1 у нього виявлено явні ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мови та координації рухів), однак від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «Драге» останній відмовився та здійснив неправдиве повідомлення на лінію оператора «102» про те, що у його транспортний засіб незаконно проникли та встановили незаконну апаратуру.

У подальшому ОСОБА_1 запропоновано пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, на що останній погодився. Згідно з висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного та іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №001901 від 04.09.2021, виданого КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень», ОСОБА_1 , перебував у стані алкогольного сп`яніння (результат тесту за допомогою газоаналізатора «Драгер» - 0,45 проміле).

Відтак, щодо ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП (керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння), постанову про накладення адміністративного стягнення за частиною 1 статті 126 КУпАП (керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів), постанову про накладення адміністративного стягнення за статею 183 КУпАП (завідомо неправдиве повідомлення спеціальних служб).

Судом встановлено, що згідно з рішенням Франківського районного суду м.Львова від 23.12.2021 у справі №465/7364/21 постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА №408208 від 04.09.2021 щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої статею 183 КУпАП (завідомо неправдиве повідомлення спеціальних служб) скасована, а провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності закрито. Згадане рішення суду набрало законної сили 07.01.2022.

Також, встановлено, що позивач не оскаржував постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАО №4725650 від 04.09.2021 про притягнення його за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке, передбачене частиною 1 статті 126 КУпАП (керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів).

Аналогічні обставини встановлені в ході службового розслідування та підтверджуються наявними в матеріалах справи відеозаписами з портативних відеореєстраторів працівників УПП які складали відповідні протокол та постанови, поясненнями , які були надані в межах службового розслідування командиром роти №1 батальйону №1 УПП у Львівській області капітаном поліції ОСОБА_3 , інспектором взводу №1 роти №1 батальйону №1 УПП у Львівській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 , заступником начальника відділу ВРЗПО УКР ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 , старшим інспектором ВІОС УКЗ ГУНП у Львівській області капітаном поліції ОСОБА_6 , які підтвердили зазначені факти.

Відповідно до пункту 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Підпунктом «а» пункту 2.9 ПДР встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

Згідно частини п`ятої статті 14 Закону №3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що матеріалами справи підтверджується те, що позивач 04.09.2021 керував автомобілем марки «Scoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул.Липова Алея у м.Львові не був пристебнутий ременем безпеки, не пред`явив свідоцтво про реєстрацію такого транспортного засобу. Згідно з висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного та іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №001901 від 04.09.2021, виданого КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння (результат тесту за допомогою газоаналізатора «Драгер» - 0,45 проміле).

Факти, які стали підставою для службового розслідування та притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача підтверджуються постановою Личаківського районного суду м. Львова від 03.06.2022 у справі №463/10475/21, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000грн, з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів на строк 1 (один) рік.

Пунктом 1 розділу І ПЕП встановлено: ці Правила є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей.

Ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України (далі - поліція). Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.

Метою цих Правил є урегулювання поведінки поліцейських з дотриманням етичних норм, формування в поліцейських почуття відповідальності перед суспільством і законом за свої дії та бездіяльність, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до поліції.

Згідно з пунктом 1 Розділу ІІ ПЕП під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен, зокрема, неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку.

Згідно пункту 5 розділу І ПЕП, поліцейський здійснює свою діяльність відповідно до основоположних принципів, які закріплені в Конституції України, Законі України «Про Національну поліцію», інших законодавчих актах України, а також у цих Правилах, зокрема: верховенства права; дотримання прав і свобод людини; законності; відкритості та прозорості; політичної нейтральності; взаємодії з населенням на засадах партнерства; безперервності; справедливості, неупередженості та рівності.

Пунктом 1 розділу ІІ ПЕП передбачено, що під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати .

Відповідно до пункту 3 розділу IV ПЕП за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики.

Аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги.

Під порушенням Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Дотримання вище зазначених вимог Дисциплінарного статуту та Правил є обов`язком кожного поліцейського не залежно від того перебуває він під час виконання службових обов`язків чи у позаслужбовий час, що пов`язане з особливостями проходження служби в Національній поліції.

Так, під вчинками, що дискредитують систему органів поліції та поліцейських слід розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою органу поліції у зв`язку з виконанням службових обов`язків або не пов`язані з їх виконанням, але за своїм характером підривають довіру та авторитет поліції і її працівників в очах громадськості, здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника поліції, та є несумісними із подальшим проходженням служби.

З огляду на перелічені норми, позивач своєю поведінкою як на службі, так і в по суті має підтримувати високе звання поліцейського серед громадян, зокрема бути прикладом законослухняності та поваги до закону. До поліцейських, враховуючи надзвичайну суспільну важливість наданих ним державою владних повноважень щодо захисту прав і свобод громадян, з боку суспільства пред`являються підвищенні вимоги стосовно моральних якостей, поведінки на службі, в сім`ї, побуті, в тому числі у вільний від роботи час. Від вчинків кожного поліцейського складається загальне ставлення до всієї правоохоронної системи.

Ці норми вимагають від кожного поліцейського бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності та приватному житті. Поведінка поліцейського завжди, і за будь-яких обставин має бути бездоганною, відповідати високим стандартам професіоналізму і морально-етичним принципам стража правопорядку. Ніщо не повинно паплюжити ділову репутацію та авторитет поліцейського. Бездоганне виконання моральних зобов`язань забезпечує право поліцейського на довіру суспільства, повагу, визнання і підтримку громадян. Порушення спеціальних норм проходження служби є дисциплінарним проступком, який може потягнути за собою дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби.

Отже, аналіз матеріалів службового розслідування по факту порушення позивачем службової дисципліни свідчить про те, що при визначенні дисциплінарного стягнення позивачу - звільнення з посади, відповідач мав підстави вважати, що проступок позивача відноситься до тих, що підривають авторитет всієї системи органів НП.

Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Суд вважає, що з точки зору стороннього розсудливого спостерігача наведені обставини можуть свідчити про недодержання вимоги щодо необхідності з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час та бути прикладом у дотриманні громадського порядку.

Суд наголошує, що наявність факту притягнення до адміністративної відповідальності або відсутність такого факту не спростовує можливості притягнення особи рядового і начальницького складу до дисциплінарної відповідальності за наявності відповідних підстав.

Варто зауважити, що Верховний Суд неодноразово у своїх постановах висловлював правову позицію, що відсутність рішення компетентного органу про притягнення до кримінальної або адміністративної відповідальності позивача не спростовує наявності в діях тієї ж особи дисциплінарного проступку, за який, в порядку Дисциплінарного статуту, відповідач має право застосувати такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з органів Національної поліції.

Враховуючи встановлені обставини та оцінюючи дії, що ставляться в провину позивачеві, апеляційний суд погоджується із висновком службового розслідування, яким встановлені достатні підстави для застосування до позивача такого виду дисциплінарного стягнення як звільнення з поліції.

Одночасно, суд зазначає, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки. Професійний обов`язок поліцейського полягає в безумовному виконанні закріплених законами та іншими нормативно-правовими нормами та Присягою поліцейського завдань щодо захисту особистої безпеки громадян. Поліцейський як представник держави зобов`язаний постійно на належному рівні виконувати покладені на поліцію повноваження, сприяти припиненню вчинення правопорушень, з честю та гідністю поводити себе як в службовий та позаслужбовий час, з метою недопущення зниження рівня авторитету та довіри громадян до Національної поліції України.

Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням певних обставин та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 7 березня 2019 року по справі №819/736/18.

Європейським судом з прав людини у рішенні від 12 січня 2012 в справі «Горовенки та Бугара проти України» (заяви №№ 36146/05 та 42418/05 пункт 28) зазначено, що від держав очікується встановлення високих професійних стандартів у рамках їх правоохоронних систем і забезпечення того, щоб особи, які перебувають на службі в таких системах, відповідали необхідним критеріям.

Зазначені вище обставини дають підстави вважати, що позивачем вчинено проступок, який є несумісним з подальшим проходженням служби, що виразилося у недотриманні принципів діяльності поліції та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейського.

При цьому, звільнення зі служби, як вид стягнення, може провадитися як за систематичне порушення дисципліни, так і за вчинення проступку, несумісного з перебуванням на службі в Національній поліції України.

Згідно приписів статті 14 Дисциплінарного статуту, обставини дисциплінарного проступку підлягають з`ясуванню під час проведення службового розслідування і в разі підтвердження факту його вчинення на поліцейського повинно бути накладене дисциплінарне стягнення, у тому числі, шляхом його звільнення зі служби, що є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2019 року по справі №804/1831/16.

Суд першої інстанції врахував ту обставину, що 18.03.2021 у капітана поліції ОСОБА_1 , було відібрано «Розписку - попередження», щодо неприпустимості випадків вчинення порушень службової дисципліни, як у робочий та позаробочий час, зокрема керування транспортним засобом у стані сп`яніння: алкогольного, наркотичного чи іншого, перебування у такому стані на службі, у службовому приміщенні, чи у однострої. Відмова поліцейського від медичного огляду на стан сп`яніння, не звільняє порушника від відповідальності. Вищевказані порушення вважаються грубими порушеннями службової дисципліни, і такими, що дискредитують та підривають авторитет поліції. До поліцейських, які допустили вищевказані дисциплінарні проступки, застосовується найсуворіший захід дисциплінарного впливу - звільнення зі служби в поліції, таку Розписку долучено до матеріалів службового розслідування.

Також, 18.03.2021 у капітана поліції ОСОБА_1 , працівниками СКЗ Львівського РУП ГУНП, було відібрано «Розписку - попередження - зобов`язання» щодо неприпустимості випадків вчинення порушень службової, в т.ч. автотранспортної дисципліни, будь-яких порушень Правил дорожнього руху, як у робочий та позаробочий час, зокрема керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного, наркотичного чи іншого), не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, на вимогу поліцейського - пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Також, капітана поліції ОСОБА_1 , було ознайомлено з наказом ГУНП від 19.06.2020 №1913 «Про заходи неналежного стану службової дисципліни», з телеграмою ГУНП від 20.07.2020 №2742/01/13/05-2020 «Про стан службової дисципліни та попередження надзвичайних подій серед особового складу», з виконанням заходів, визначених наказом НП України від 23.09.2016 № 920 «Про заходи щодо укріплення службової дисципліни в органах і підрозділах НП України» та правилами етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що відповідач, обираючи вид дисциплінарного стягнення, врахував наявність у позивача діючого дисциплінарного стягнення - попередження про неповну службову відповідність, застосованого наказом ГУНП у Львівській області від 09.09.2021 №3455.

Також судом враховано службову характеристику на позивача від 27.10.2021, складену начальником відділу поліції №1 Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області Лихачем П., згідно з якою позивач за період перебування на займаній посаді зарекомендував себе з задовільної сторони; з негативної сторони проявив себе в плані службової підготовки та дисципліни; за час несення служби в Національній поліції притягався до дисциплінарної відповідальності 10 разів; на відповідні зауваження реагує, проте не завжди робить належні висновки. Згідно з Розділом 14 Послужного списку позивач за час проходження служби в Національній поліції жодних нагород чи заохочень не мав.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідач правомірно обрав позивачу такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення зі служби в поліції, адже вчинений позивачем проступок є таким, що дискредитує звання поліцейського і негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства. Такий захід дисциплінарного впливу застосовано відповідачем обґрунтовано, розсудливо, пропорційно, тобто з урахуванням балансу між несприятливими наслідками та цілями, на досягнення яких він спрямований.

Поняття «дискредитація» перебуває у тісному зв`язку із поняттям «дотримання морально-етичних норм» та передбачає дії, спрямовані на порушення правил професійної етики та моралі, закріплених у нормативно-правових актах спеціального законодавства, які пред`являються до осіб під час здійснення ними службових функцій та у повсякденному житті.

Такі проступки самі по собі або у сукупності підривають довіру та авторитет правоохоронних органів і їх працівників в очах громадськості і є несумісним із подальшим проходженням служби, що зумовлює застосування до працівника правоохоронних органів, який вчинив діяння, несумісне з посадою, найсуворішого типу стягнення - звільнення зі служби.

Стосовно посилань позивача на допущення відповідачами процедурних порушень під час проведення службового розслідування, зокрема, позбавлення його можливості надати пояснення з приводу допущення порушення Дисциплінарного статуту, колегія суддів зауважує, що такі пояснення є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення.

Згідно зі ст. 16 Дисциплінарного статуту службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником. У разі потреби за вмотивованим письмовим рапортом (доповідною запискою) голови дисциплінарної комісії, утвореної для проведення службового розслідування, його строк може бути продовжений наказом керівника, який призначив службове розслідування, або його прямим керівником, але не більш як на один місяць. При цьому загальний строк проведення службового розслідування не може перевищувати 60 календарних днів.

Матеріалами справи підтверджується, що з метою отримання письмових пояснень від ОСОБА_1 , дисциплінарною комісією супровідними листами від 07.09.2021 № 3665/13-2021 та від 16.09.2021 № 3767/13-2021 за місцем проживання останнього ( АДРЕСА_1 ) були надіслані запрошення, про прибуття ОСОБА_1 в приміщення ГУНП, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , для надання пояснень 10.09.2021 та 23.09.2021, а також надіслано копію наказу ГУНП від 06.09.2021 № 3406 «Про призначення службового розслідування та створення дисциплінарної комісії».

10.09.2021 та 23.09.2021 ОСОБА_1 для надання пояснень в рамках службового розслідування, не з`являвся, про причину не прибуття нікого з членів дисциплінарної комісії не повідомляв, та як стверджує відповідач, на телефонні дзвінки не відповідав.

В ході розгляду справи не встановлено порушення відповідачем порядку та строків проведення службового розслідування. Разом з тим, колегія суддів у даному випадку вважає за необхідне вказати про те, що саме по собі неодержання такого пояснення в рамках службового розслідування не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.

Підсумовуючи все вищевикладене, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що матеріалами справи встановлено вчинення позивачем діяння, які полягають у порушенні Дисциплінарного статуту, Закону України «Про Національну поліцію» та Правил етичної поведінки поліцейських є несумісними з займаною посадою, відтак, приймаючи рішення про накладення на позивача найсуворішого виду дисциплінарного стягнення, а саме звільнення зі служби в поліції, відповідач діяв обґрунтовано, у порядку, у межах та у спосіб, що передбачені законодавством України. Підстави для визнання протиправними та скасування наказів ГУ НП у Львівській області №3715 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих працівників відділу поліції №1 Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області» від 30.09.2021 та наказ ГУ НП у Львівській області №466 о/с «Про особовий склад» від 28.10.2021 відсутні.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Положення ч.1 ст. 9 КАС України передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Отже, розглянувши усі подані документи і матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 липня 2022 року у справі № 380/19003/21 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 10 березня 2023 року