Справа № 280/395/23
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2023-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 березня 2023 року Справа № 280/395/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Новікової І.В., в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
12 січня 2023 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі-позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача у ненаправлені позивача до військово-лікарської комісії на проведення військово-лікарської експертизи стану здоров`я, для обстеження, подальше лікування, а також з метою визначення придатності позивача до військової служби у Збройних силах Україні за станом здоров`я;

зобов`язати відповідача розглянути рапорти позивача від 02.12.2022 та від 20.12.2022 про направлення його до військово-лікарської комісії на проведення військово- лікарської експертизи стану здоров`я, а також зобов`язати військову частину НОМЕР_1 направити позивача до військово-лікарської комісії на проведення військово-лікарської експертизи стану здоров`я, для обстеження, подальше лікування та визначення подальшої придатності до військової служби у Збройних силах України за станом здоров`я.

Ухвалою суду від 17.01.2023 відкрито спрощене (письмове) позовне провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Зазначає, що під час його призову на військову службу по мобілізації не було враховано наявності у позивача захворювань. Вказує, що після проведених обстежень у грудні 2022 року було встановлено наявність у позивача захворювань, які на його думку перешкоджають проходженню ним військової служби. Позивач зазначає, що 03.12.2022 та 20.12.2022 він звернувся, серед іншого до командування ВЧ НОМЕР_1 з рапортом про проведення військово-лікарської експертизи стану його здоров`я. Разом з тим, відповіді на поданий рапорт він не отримав, у зв`язку з чим вважає протиправною бездіяльність відповідача та просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що при призові на військову службу ОСОБА_1 проходив медичний огляд на призовній комісії. Зазначає, що у воєнний час медичний огляд ВЛК військовослужбовців обов`язково проводиться у разі діагностування у них захворювань (наслідків травм, поранень), які зумовлюють не придатність до військової служби з виключенням з військового обліку. Відповідач зазначає, що з 22.11.2022 ОСОБА_1 знаходиться в списках особового складу військової частини НОМЕР_1 які самовільно залишили військову частину. Відповідач вказує на те, що неможливість направлення на проведення військово-лікарської експертизи полягає у тому, що позивач незаконно відсутній на військовій службі, а тому має прибути до ВЧ НОМЕР_1 , відзвітуватись перед своїм безпосереднім командиром та звернутись із рапортом по команді щодо бажання отримати направлення на проведення військово-лікарської експертизи. З урахуванням викладеного у відзиві на позовну заяву, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

На підставі приписів ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступне.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

03.12.2022 та 20.12.2022 позивачем засобами поштового зв`язку направлено командиру ВЧ НОМЕР_1 рапорти, в яких позивач просив направити його на проведення військово-лікарської експертизи стану здоров`я, для обстеження і подальшого лікування у зв`язку із погіршенням стану здоров`я.

Позивач, не отримавши відповіді на рапорти, звернувся до суду з даними позовом та вказує на наявність протиправної бездіяльності з боку відповідача.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що за приписами статті 1 Закону України від 21.10.1993 №3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі Закон України №3543-XII) мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Цією ж статтею Закону України №3543-XII визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України», передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

На момент розгляду адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.

Згідно ч.9 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

Відповідно до частини 12 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, які приписуються до призовних дільниць, направляються для підготовки до військової служби, особи, які призиваються або приймаються на військову службу, приймаються на службу у військовому резерві, та військовозобов`язані, призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями під час проведення мобілізації, проходять обов`язковий медичний огляд. Порядок проходження медичного огляду затверджується Міністерством оборони України та центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я. Перелік військово-облікових спеціальностей затверджується Міністерством оборони України.

Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі Положення №402).

Відповідно до пункту 1.1 Розділу І Положення №402, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Згідно п.2.3.4 Розділу І Положення №402 ЦВЛК має право, серед іншого, оглядати військовослужбовців та інших осіб, зазначених у пункті 1.2 розділу I цього Положення; перевіряти роботу підпорядкованих ВЛК з питань військово-лікарської експертизи.

Відповідно до підпункту «б» пункту 6.1 глави 6 розділу ІІ Положення №402, направлення на медичний огляд проводиться: військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби): прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комендантами гарнізонів та військовими комісарами.

Згідно пункту 6.4 глави 6 розділу ІІ Положення №402, у разі виявлення під час обстеження або лікування у військовому лікувальному закладі у військовослужбовця захворювання, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), які зумовлюють у мирний час непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або непридатність до військової служби у мирний час, обмежену придатність у воєнний час (пункти "а", "б" статей Розкладу хвороб, без індивідуальної оцінки), у воєнний час - непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку, ці особи направляються на медичний огляд для встановлення ступеня придатності до військової служби за рішенням начальника військового лікувального закладу на підставі подання начальника лікувального відділення, у якому обстежується (лікується) військовослужбовець, про що робиться запис в історії хвороби (медичній книжці), який завіряється підписом начальника військового лікувального закладу.

В свою чергу, відповідно до пункту 20.4 глави 20 розділу ІІ Положення №402, у воєнний час за статтями (пунктами статей) Розкладу хвороб, що передбачають індивідуальну оцінку придатності або обмежену придатність до військової служби осіб, які пройшли медичний огляд за графами II, III, ВЛК приймає постанову «придатний до військової служби», за винятком статей 2-в, 4-в, 5-в, 12-в, 13-в, 14-в, 17-в, 21-в, 22-в.

Позивач у позовній заяві фактично стверджує про наявність у нього захворювань, що перешкоджають подальшому проходженню військової служби, проте підтвердити чи спростувати зазначені доводи можливо лише за результатами проведення ВЛК компетентним органом.

Відповідно до пункту 113 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, переміщення військовослужбовця за станом здоров`я або за станом здоров`я членів його сім`ї здійснюється за рапортом військовослужбовця та за наявності відповідного медичного висновку.

Суд зазначає, що позивач звертався до відповідача з рапортами про направлення його на ВЛК, проте відповідні на зазначені звернення не отримав.

При цьому, суд зазначає, що спеціальне законодавство, яке регулює порядок проходження військової служби не містить спеціальних положень щодо порядку та строку розгляду рапортів військовослужбовців, у зв`язку з чим підлягають застосуванню загальні норми, зокрема положення Закону України «Про звернення громадян».

Так, відповідно до статті 20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Тобто, на переконання суду, загальним строком розгляду рапорту військовослужбовця є місячний строк з дати його отримання, але у будь-якому випадку зазначений строк не може перевищувати сорока п`яти днів.

Судом встановлено, що відповідачем рапорти позивача розглянуті не були, оскільки як стверджує відповідач, позивач відсутній на службі з 22.11.2022.

Разом з тим, суд зазначає, що чинне законодавство не містить положень, які б надавали командуванню військової частини право не розглядати звернення військовослужбовців, у разі їх відсутності на службі.

Відповідно до пункту відповідно до пункту 252 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, особи, які не повернулися своєчасно без поважних причин з відпустки до місця проходження військової служби або не прибули після оголошення мобілізації у визначені для них пункти і строки, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, зокрема частино 5 статті 407 Кримінального кодексу України передбачена кримінальна відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, вчинені в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці.

А тому, у разі якщо наявні відповідні факти, відповідач зобов`язаний звернутися до військової прокуратури та інших правоохоронних органів з відповідним повідомленням.

Проте, відсутність позивача на службі не є підставою для не розгляду надісланих ним звернень, оскільки таким чином порушуються права особи, у тому числі і на судовий захист.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність протиправної бездіяльності з боку відповідача щодо не розгляду рапортів позивача, у зв`язку з чим вважає за необхідне зобов`язати відповідача розглянути відповідні рапорти.

В свою чергу, позовні вимоги про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 направити позивача до військово-лікарської комісії на проведення військово-лікарської експертизи стану здоров`я, для обстеження, подальше лікування та визначення подальшої придатності до військової служби у Збройних силах України за станом здоров`я є передчасними та такими, що задоволенню не підлягають.

Суд зазначає, що направлення військовослужбовця на ВЛК відноситься до компетенції командирів, а оскільки відповідачем зазначене питання не вирішувалось, рапорти позивача не розглядалися, то відповідно направлення позивача на ВЛК у судовому порядку є передчасним.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то відшкодуванню підлягає половина судового збору, що була сплачена під час звернення до суду.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись ст.ст.2, 9, 139, 241-243, 254-262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапортів ОСОБА_1 від 02.12.2022 та від 20.12.2022 щодо направлення його до військово-лікарської комісії на проведення військово-лікарської експертизи стану здоров`я.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути та прийняти рішення по рапортах ОСОБА_1 від 02.12.2022 та від 20.12.2022 щодо направлення його до військово-лікарської комісії на проведення військово-лікарської експертизи стану здоров`я.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Новікова