Справа № 380/12898/22
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2023-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року справа №380/12898/22

зал судових засідань №11

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Лєбєдєва Д.Ю.,

представника позивача Галушки Г.М.,

представника відповідача Григоришин А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди

в с т а н о в и в:

І. Стислий виклад позицій учасників справи

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області , місцезнаходження: 79007, м. Львів, пл.Генерала Григоренка, 3, в якій позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 25.11.2022, просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 26.08.2022 №423о/с Про особовий склад;

- визнати протиправним та скасувати наказ від 09.08.2022 №2216 в частині звільнення позивача зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України Про Національну поліцію;

- поновити позивача на службі на посаді поліцейського СРПП відділення поліції №1 Львівського РУП №2 ГУНП у Львівській області сержанта поліції, з 27 серпня 2022 року;

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 27.08.2022 по дату винесення рішення у справі;

- рішення суду в частині поновлення позивача на службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, звернути до негайного виконання;

- стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 100000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно звільнив позивача з посади поліцейського СРПП відділення поліції №1 Львівського РУП №2 ГУНП у Львівській області. Підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади стали висновки відповідача про керування позивачем службовим транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, порушення Правил дорожнього руху (не увімкнув показника повороту при виїзді з перехрестя з круговим рухом) та відмову від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння. Позивач вважає такі висновки безпідставними та не підтвердженими належними доказами. Також позивач наголошує на порушенні відповідачем порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності.

24.10.2022 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечує повністю. Відзив обґрунтований тим, що матеріалами службового розслідування встановлено факт грубого порушення позивачем службової дисципліни, яке полягає у керуванні службовим транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння. Для підтвердження факту сп`яніння позивача направлено у медичний заклад, де його оглянув лікар-нарколог. У приміщенні закладу охорони здоров`я позивач, отримавши ємність для відбору зразків біологічного середовища (сечі), протягом тривалого часу не здав відповідні зразки біологічного середовища, що лікарем було розцінено як відмова від проходження огляду у закладі охорони здоров`я, про що складено висновок КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» №001774.

Крім того, при керуванні транспортним засобом позивач порушив вимоги Правил дорожнього руху, а саме не увімкнув показник повороту при виїзді з перехрестя з круговим рухом. При обранні дисциплінарного стягнення для позивача відповідач враховував тяжкість вчиненого проступку.

02.12.2022 від представника відповідача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що постановою Городоцького районного суду Львівської області від 13.09.2022 №441/1148/22 справу про адміністративне правопорушення стосовно позивача закрито, у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КпАП України. Крім того, позивач оскаржив притягнення до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, що підтверджується ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 31.08.2022 у справі №441/1148/22.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити повністю.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечила, просила суд у задоволенні позову відмовити повністю.

ІІ. Рух справи

Ухвалою від 19.09.2022 суддя прийняв позовну заяву до розгляду й відкрив провадження у справі.

Ухвалою від 19.10.2022 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про зупинення провадження у справі.

Ухвалою від 14.12.2022, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, прийнято до провадження заяву позивача від 25.11.2022 про збільшення позовних вимог.

Ухвалами від 05.12.2022, 14.12.2022 та 09.01.2023, постановленими без виходу до нарадчої кімнати, суд викликав для допиту свідків: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Ухвалою від 09.01.2023 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті.

Заходи забезпечення позову або доказів у справі не вживались.

ІІІ. Фактичні обставини справи

Позивач перебував на службі в Головному управлінні Національної поліції у Львівській області (далі ГУ НП у Львівській області) на посаді поліцейського СРПП відділення поліції №1 Львівського РУП №2 ГУНП у Львівській області сержанта поліції.

Наказом ГУ НП у Львівській області від 25.07.2022 №2041 «Про призначення службового розслідування, створення дисциплінарної комісії та відсторонення від виконання службових обов`язків» призначено службове розслідування, у зв`язку із складенням адміністративних матеріалів за частиною 1 статті 130 та частиною 2 статті 122 КпАП України відносно поліцейського СРПП відділення поліції №1 Львівського РУП №2 ГУНП у Львівській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 .

Проведеним службовим розслідуванням, за результатами якого складено висновок від 04.08.2022, встановлено, що 23.07.2022 мобільною групою УГІ ГУНП за участю керівництва відділення поліції №1 Львівського РУП №2 ГУНП у Львівській області за порушення Правил дорожнього руху, а саме не увімкнення показника повороту при виїзді з перехрестя з круговим рухом, зупинено службовий автомобіль під керуванням поліцейського СРПП відділення поліції №1 Львівського РУП №2 ГУНП у Львівській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 . Під час спілкування з ОСОБА_1 у нього виявлено ознаки алкогольного/наркотичного сп`яніння (виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, звужені зіниці, що не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці), у зв`язку з чим було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер» або у медичному закладі, на що останній погодився. Результат тесту 0,0 проміле. У подальшому ОСОБА_1 доставлено до КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень», де він від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився, про що працівниками вказаного медичного закладу складено відповідний висновок №001774. У подальшому відносно старшого сержанта поліції ОСОБА_1 складено матеріали про адміністративне правопорушення за частиною 2 статті 122 та за частиною 1 статті 130 КпАП України. На момент складення адміністративних матеріалів старший сержант поліції ОСОБА_1 перебував на службі у поліцейському однострої з вогнепальною зброєю.

Такими діями позивач допустив грубе порушення службової дисципліни, зокрема вимоги абзацу 2 пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, пунктів 1, 4, 6, 13 частини 3 статі 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VІІІ, підпунктів 1.1., 1.2 пункту 1 наказу ГУНП у Львівській області від 27.02.2020 №803 «Про заходи щодо покращення службової дисципліни та забезпечення належного інформування», та скоїв вчинок, що дискредитує та підриває авторитет поліції.

За вчинення грубого порушення службової дисципліни, зокрема вимог щодо основних обов`язків поліцейського, передбачених частинами 1, 2 статті 18 Закону України Про Національну поліцію, пунктів 1, 4, 6, 13 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VІІІ, абзаців 2, 3 пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейського, затвердженого наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, підпунктів 1.1, 1.2 пункту 1 наказу наказу ГУНП у Львівській області від 27.02.2020 №803 «Про заходи щодо покращення службової дисципліни та забезпечення належного інформування», п.п.2.5, 9.2б ПДР України, а також скоєння вчинку, що підриває авторитет поліції, на підставі пункту 7 частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VІІІ, до поліцейського СРПП відділення поліції №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 застосоване дисциплінарне стягнення звільнення з поліції.

Наказом ГУНП у Львівській області від 09.08.2022 №2216 «Про грубе порушення службової дисципліни зі сторони окремих працівників відділення поліції №1 ЛРУП №2 ГУНП» вирішено за грубе порушення службової дисципліни, зокрема, вимог щодо основних обов`язків поліцейського, передбачених частинами 1, 2 статті 18 Закону України Про Національну поліцію, пунктів 1, 4, 6, 13 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VІІІ, абзаців 2, 3 пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейського, затвердженого наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, підпунктів 1.1, 1.2 пункту 1 наказу ГУНП у Львівській області від 27.02.2020 №803 «Про заходи щодо покращення службової дисципліни та забезпечення належного інформування», п.п.2.5, 9.2б ПДР України, а також скоєння вчинку, що підриває авторитет поліції, на підставі пункту 7 частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VІІІ, до поліцейського СРПП відділення поліції №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 застосувати дисциплінарне стягнення звільнення з поліції.

26.08.2022 ГУ НП у Львівській області прийняло наказ №423 о/с «Про особовий склад», яким позивача звільнено з посади поліцейського СРПП відділення поліції №1 Львівського РУП №2 ГУНП у Львівській області.

Не погоджуючись із застосованим дисциплінарним стягненням та звільненням зі служби з поліції, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

IV. Позиція суду

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України від 28.06.1991 №254к/96-ВР визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Указана норма основного закону означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

На підставі означає, що суб`єкт владних повноважень: повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

У межах повноважень означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

У спосіб означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Перевіряючи оскаржені рішення на предмет відповідності критеріям правомірності, суд зазначає наступне.

Суд здійснює перевірку юридичної та фактичної обґрунтованості мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу оскаржених рішень крізь призму положень частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України), яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Аналізуючи оскаржені накази, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до частини другої статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003 вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: взяти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

При цьому, прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Суд зазначає, що правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України Про Національну поліцію від 02.07.2015 № 580-VIII (далі Закон № 580-VIII).

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Відповідно до частини 1 статті 64 Закон № 580-VIII особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.

Правила етичної поведінки поліцейського, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 № 1179.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ вказаних Правил під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції та Присяги поліцейського.

Частинами 1 та 2 статті 19 Закону № 580-VIII визначено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України "Про Національну поліцію" рівень довіри населення до поліції є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції.

Метою Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, є урегулювання поведінки поліцейських з дотриманням етичних норм, формування в поліцейських почуття відповідальності перед суспільством і законом за свої дії та бездіяльність, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до поліції.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також згаданими Правилами.

Відповідно до пункту 3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, поліцейський за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики.

Необхідно звернути увагу на те, що зі змісту присяги працівника поліції слідує, що його поведінка має відповідати очікуванню громадськості й забезпечувати довіру суспільства та громадян до поліції, не тільки під час виконання службових обов`язків, а й у повсякденному житті. Працівник поліції має усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, стверджувати та відстоювати честь і гідність свого звання, несучи відповідальність перед державою і суспільством та вживати заходів задля підвищення авторитету і позитивного іміджу органів поліції.

Тобто, поліцейський повинен уникати вчинення таких дій, які підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Згідно зі статею 14 Дисциплінарного статуту обставини дисциплінарного проступку підлягають з`ясуванню під час проведення службового розслідування і в разі підтвердження факту його вчинення на поліцейського повинно бути накладене дисциплінарне стягнення, у тому числі, шляхом його звільнення зі служби, що є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

З урахуванням положень частини 2 статті 5 Дисциплінарного статуту, притягнення працівника поліції до дисциплінарної відповідальності є самостійним юридичним наслідком, який настає у разі скоєння ним дисциплінарного проступку. Обставини, що передували притягненню особи до такого виду відповідальності, можуть потягнути за собою настання інших наслідків у вигляді адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, але, це не може слугувати підставою для звільнення працівника поліції саме від дисциплінарної відповідальності.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (частина 2 статті 77 Закону № 580-VIII).

Так, відповідно до частини 2 статті 11 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут), за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно із згаданим Статутом.

Службовою дисципліною, за визначенням статті 1 Дисциплінарного статуту, є дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Відповідно до положень частини 1 статті 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до статті 13 Дисциплінарного статуту засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку є дисциплінарне стягнення.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1)зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції (частина 3 статті 13 Дисциплінарного статуту).

У свою чергу, з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування (частина 2 статті 14 Дисциплінарного статуту).

Враховуючи зазначені приписи, недотримання службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, зокрема, звільнення із служби в поліції.

При цьому, до відповідальності можливо притягнути лише за вчинення дисциплінарного проступку, що повинно бути доведено належними та допустимими доказами.

У свою чергу, з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування (частина 2 статті 14 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до частина 3 статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку (частина 4 Дисциплінарного статуту).

Із матеріалів службового розслідування встановлено, що 23.07.2022 мобільною групою УГІ ГУНП за участю керівництва відділення поліції №1 Львівського РУП №2 ГУНП у Львівській області за порушення Правил дорожнього руху, а саме не увімкнення показника повороту при виїзді з перехрестя з круговим рухом, зупинено службовий автомобіль під керуванням поліцейського СРПП відділення поліції №1 Львівського РУП №2 ГУНП у Львівській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 . Під час спілкування з ОСОБА_1 у нього виявлено ознаки алкогольного/наркотичного сп`яніння (виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, звужені зіниці, що не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці), у зв`язку з чим позивачу запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер» або у медичному закладі, на що останній погодився. Результат тесту 0,0 проміле.

Після цього ОСОБА_1 доставлено до КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень», де він від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився, про що працівниками вказаного медичного закладу складено відповідний висновок №001774. У подальшому відносно старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , складено матеріали про адміністративне правопорушення за частиною 2 статті 122 та за частиною 1 статті 130 КпАП України. На момент складення адміністративних матеріалів старший сержант поліції ОСОБА_1 перебував на службі у поліцейському однострої з вогнепальною зброєю.

Зазначена інформація стала підставою для призначення службового розслідування. Суд констатує, що наведена підстава для призначення службового розслідування відповідає вимогам частина 4 статті 14 Дисциплінарного статуту, якими передбачено підстави для призначення службового розслідування.

Згідно з наказом ГУ НП у Львівській області від 25.07.2022 №2041 «Про призначення службового розслідування, створення дисциплінарної комісії та відсторонення від виконання службових обов`язків» призначено службове розслідування, у зв`язку із складенням адміністративних матеріалів за частиною 1 статті 130 та частиною 2 статті 122 КпАП України відносно поліцейського СРПП відділення поліції №1 Львівського РУП №2 ГУНП у Львівській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 .

Так, пунктом 2 вказаного наказу визначено, що проведення службового розслідування доручене дисциплінарній комісії.

Проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії (стаття 15 Дисциплінарного статуту).

Згідно зі статею 16 Дисциплінарного статуту службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником. У разі потреби за вмотивованим письмовим рапортом (доповідною запискою) голови дисциплінарної комісії, утвореної для проведення службового розслідування, його строк може бути продовжений наказом керівника, який призначив службове розслідування, або його прямим керівником, але не більш як на один місяць. При цьому загальний строк проведення службового розслідування не може перевищувати 60 календарних днів.

Суд констатує, що в ході розгляду справи не встановлено порушення відповідачем порядку та строків проведення службового розслідування.

Даючи правову оцінку доводам позивача стосовно протиправності прийнятих спірних наказів, на підставі яких позивача звільнено зі служби у поліції, суд враховує наступне.

Як слідує із змісту згаданих правових норм, недотримання службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, зокрема, звільнення із служби в поліції.

Відповідно до висновку службового розслідування за фактом грубого порушення службової дисципліни старшим сержантом поліції ОСОБА_1 , затвердженого 04.08.2022 начальником ГУ НП у Львівській області полковником поліції ОСОБА_9 (надалі висновок службового розслідування, висновок), установлено, що 23.07.2022 мобільною групою УГІ ГУНП за участю керівництва відділення поліції №1 Львівського РУП №2 ГУНП у Львівській області за порушення Правил дорожнього руху, а саме не увімкнення показника повороту при виїзді з перехрестя з круговим рухом, зупинено службовий автомобіль під керуванням поліцейського СРПП відділення поліції №1 Львівського РУП №2 ГУНП у Львівській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 .

Під час спілкування з ОСОБА_1 у нього виявлено ознаки алкогольного/наркотичного сп`яніння (виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, звужені зіниці, що не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці), у зв`язку з чим було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер» або у медичному закладі, на що останній погодився. Результат тесту 0,0 проміле.

У подальшому ОСОБА_1 доставлено до КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №001774 від 23.07.2022 зафіксовано відмову ОСОБА_1 від огляду.

Допитані у судовому засіданні 01.02.2023 свідки старший інспектор ВП УГІ ГУНП у Львівській області ОСОБА_8 , старший інспектор з особливих доручень відділу службових розслідувань УГІ ГУНП у Львівській області ОСОБА_7 повідомили, що у складі мобільної групи УГІ ГУНП у Львівській області 23.07.2022 за порушення правил дорожнього руху (не увімкнення показника повороту при виїзді з перехрестя з круговим рухом) зупинено службовий автомобіль марки «Toyota Prius» н.з. НОМЕР_2 під керуванням старшого сержанта ОСОБА_1 . У ході розмови з ОСОБА_1 в останнього виявлено ознаки алкогольного та/або наркотичного сп`яніння (виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, звужені зіниці, що не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці). Позивачу запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер» або у медичному закладі, на що останній погодився. Результат тесту 0,0 проміле.

Після цього ОСОБА_1 доставлено до КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень», де він від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився, про що працівниками вказаного медичного закладу складено відповідний висновок №001774. У подальшому відносно старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , складено матеріали про адміністративне правопорушення час частиною 2 статті 122 та за частиною 1 статті 130 КпАП України. На момент складення адміністративних матеріалів старший сержант поліції ОСОБА_1 перебував на службі у поліцейському однострої з вогнепальною зброєю.

Допитана у судовому засіданні 01.02.2023 свідок начальник СД відділення поліції №1 ЛРУП №2 ГУНП майор поліції ОСОБА_6 підтвердила, що 23.07.2022 вона проводила інструктаж для працівників поліції, які заступили на чергування, зокрема ОСОБА_1 . Ознак алкогольного чи наркотичного сп`яніння у позивача не помітила.

Допитані у судовому засіданні 01.02.2023 свідки: начальник СРПП відділення поліції №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівські області ОСОБА_5 , інспектор СРПП відділення поліції №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 , інспектор СРПП відділення №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 повідомили, що були присутніми разом з позивачем на інструктажі 23.07.2022, ознак алкогольного чи наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 не помітили.

Висновки службового розслідування підтверджено також дослідженими в ході судового розгляду відеозаписами з нагрудних камер поліцейських, які складали відповідні протокол та постанову.

Позиція позивача у цій справі полягає у тому, що він не згідний з висновками службового розслідування, зокрема, заперечує факт перебування за кермом службового автомобіля у стані наркотичного сп`яніння. З цього приводу суд зазначає наступне.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного сп`яніння, оформлення результатів такого огляду регулюються Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я від 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція № 1452/735), та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 №1103, з подальшими змінами (далі - Порядок № 1103).

Відповідно до пунктів 1, 6, 7 та 9 розділу ІІ «Проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським і оформлення його результатів» Інструкції № 1452/735 за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І згаданої Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами згаданої Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові. З метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Пунктами 7 і 8 Порядку № 1103 передбачено, що поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав. У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський у присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

У закладі охорони здоров`я КНП ЛОР Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень позивачу запропоновано здати зразки біологічного середовища (сечу).

Суд встановив, що під час перегляду відеозапису з нагрудних камер поліцейських підтверджується, що працівник закладу охорони здоров`я роз`яснив позивачу порядок забору сечі. Позивач від забору зразків біологічного середовища не відмовився, проте впродовж двох годин, відведених для проведення огляду на стан сп`яніння згідно з пунктами 7, 8 Порядку №1103, такі зразки не здав. Позивач пояснює неможливість здати зразки біологічного середовища стресовою ситуацією.

На відеозаписі з нагрудних камер працівників поліції зафіксовано, що як працівники поліції, так і лікар неодноразово інформували позивача про завершення 2-годинного строку, відведеного для проходження медичного огляду.

Після спливу 2-годинного строку лікар, який проводив огляду на стан сп`яніння, зафіксував факт відмови позивача від проходження медичного огляду у Висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №001774 від 23.07.2022.

Суд враховує, що позивач не заперечив проти складення згаданого висновку, у зв`язку з його відмовою від проходження огляду. Будь-яких доводів про фізіологічні особливості, певні захворювання, які перешкоджають йому здати сечу впродовж відведеного часу, лікаря не повідомив.

Суд відхиляє доводи представника позивача про те, що бланк висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, не містить відповідної графи, передбаченої для фіксації відмови від проходження огляду, оскільки такий факт зафіксований не працівниками поліції, а лікарем КНП ЛОР Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень. Тому у межах розгляду справи суд надає правову оцінку діям та рішенням саме відповідача, а не висновкам зробленим лікарем, який проводив огляд позивача.

Суд також відхиляє доводи представника позивача про те, що позивачу не пропонувалось здати інші види зразків біологічного середовища, виходячи з наступного.

Пунктами 12, 13 розділу ІІІ Інструкції №1452/735 передбачено, що предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук. Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 згаданого розділу.

Згідно з пунктами 3, 4, 7, 8 розділу ІІІ Інструкції №1452/735 огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством. Метою такого огляду є встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння в обстежуваної особи.

Проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове. Метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння.

З наведених положень вбачається, що огляд на стан наркотичного сп`яніння проводить лікар, шляхом проведення лабораторних досліджень. Таким чином, саме лікар визначає вид зразків біологічного середовища, необхідних для лабораторного дослідження. При цьому, Інструкцією не передбачено можливості самостійного вибору особою, яка проходить огляд, об`єктів, котрі може надати для дослідження. Крім цього, сам позивач не просив про заміну виду зразка біологічного середовища для проведення лабораторних досліджень.

Суд враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 09.09.2021, в яких аналізується відсутність у водія «фізичного бажання» як відмова від проходження огляду. Так, скаржник мотивував свої вимоги тим, що відсутність у водія «фізичного бажання» не можна прирівняти до відмови від проходження огляду, бо предметом дослідження можуть бути зразки іншого біологічного середовища, ніж сеча. Водночас, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду такі доводи скаржника не взяла до уваги та звернула увагу на застосування ним окремих приписів Інструкції № 1452/735 (пункти 12 і 13 розділу ІІІ) без урахування змісту інших приписів.

На відеозаписі з нагрудних камер працівників поліції зафіксовано, що позивачу у медичному закладі було надано можливість здати біологічний матеріал для аналізу на підтвердження чи спростування перебування у стані наркотичного сп`яніння, однак він такою можливість в межах відведеного для цього часу не скористався.

З урахуванням викладеного, суд висновує, що позивач відмовився від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Суд також враховує і те, що згідно з розпискою - попередженням позивач 05.02.2021 попереджений про неприпустимість випадків вчинення порушень службової дисципліни як у робочий, так і в позаробочий час, зокрема, керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного, наркотичного чи іншого).

Відповідно до розписки-попередження-зобов`язання щодо неухильного дотримання автотранспортної дисципліни позивач 05.02.2021 попереджений про неприпустимість випадків вчинення порушень службової дисципліни, в тому числі автотранспортної дисципліни, будь-яких порушень Правил дорожнього руху як у робочий, так і в позаробочий час, зокрема, керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного, наркотичного чи іншого); без необхідних водійських документів (зокрема реєстраційного документа на транспортний засіб).

Як передбачено пунктом 2 Розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179 поліцейському заборонено перебувати на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння.

Суд акцентує увагу на тому, що згідно з пунктом 3 Розділу IV згаданих Правил за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики.

Оцінюючи посилання позивача на постанову Городоцького районного суду Львівської області від 13.09.2022 у справі №3/441/599/2022 та ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 31.08.2022 у справі №441/1075/22 суд зазначає таке.

В ході розгляду справи встановлено, що позивач оскаржив постанову про накладення адміністративного стягнення серії БАВ №174533 від 23.07.2022 про притягнення його за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке, передбачене частиною 2 статті 122 КпАП України (порушення водіями правил дорожнього руху).

Ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 31.08.2022 у справі №441/1075/22 відкрито провадження у праві за позовом ОСОБА_1 до ГУНП у Львівській області про скасування постанови та закриття провадження у справі. Про судове рішення за результатами розгляду справи №441/1075/22 станом на час розгляду справи інформація у сторін відсутня.

Суд встановив, що згідно з постановою Городоцького районного суду Львівської області від 13.09.2022 справу №3/441/599/2022 про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КпАП України закрито на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КпАП України, а саме у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили 23.09.2022.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що підставою для її прийняття стали розбіжності часу подій, зазначених у протоколі та постанові про адміністративне правопорушення, направленні на огляд та висновку лікаря. Також зазначено, про ввічливу поведінку позивача під час зупинки його працівниками поліції. Водночас, жодної оцінки факту відмови позивача від проходження огляду на стан сп`яніння чи неможливості такого проходження у зв`язку зі стресовою ситуацією (як зазначає позивач) не надано.

Суд зазначає, що розбіжності у зазначенні часу подій у матеріалах справи про адміністративне правопорушення чи ввічлива поведінка позивача не можуть бути ключовими фактами при встановленні наявності в діях останнього складу дисциплінарного правопорушення.

Суд наголошує на тому, що адміністративна і дисциплінарна відповідальність є різними видами юридичної відповідальності, мають різний склад порушення, тому притягнення чи непритягнення до дисциплінарної відповідальності не може обумовлюватись наявністю чи відсутністю складу іншого правопорушення чи фактом притягнення до іншого виду відповідальності. Суд у межах розгляду справи не досліджує питання наявності або відсутності вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, а надає правову оцінку обставинам щодо наявності або відсутності вчинення ним дисциплінарного проступку.

Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2018 у справі № 800/531/17 та від 12.02.2019 у справі № 9901/711/18, від 30.06.2022 у справі №9901/159/19.

Однією із загальних рис дисциплінарної відповідальності, якою вона відрізняється від інших видів юридичної відповідальності, є можливість її застосування без рішення суду на підставі вчинення дисциплінарного проступку.

Дисциплінарна відповідальність відрізняється тим, що підставою її застосування завжди є порушення встановленої організації праці або порушення загальновстановлених зобов`язань, які можуть бути передбачені службовими обов`язками суб`єкта проступку.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися в контексті правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 06.10.1982 у справі X. v. Austria про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 07.10.1987 у справі C. v. the United Kingdom про неприйнятність заяви №11882/85). Більше того, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі Ringvold v. Norway, заява № 34964/97).

Отже, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Аналогічні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 17.06.2021 у справі №804/6242/17, від 22.10.2020 у справі № 826/3499/18, від 17.03.2020 у справі №818/235/17, від 06.02.2020 у справі №300/1406/19, від 22.01.2020 у справі №160/1750/19, та в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 у справі №9901/918/18, від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, від 02.10.2018 у справі № 9901/454/18 (П/9901/454/18), від 13.06.2018 у справі №800/395/17, від 22.01.2019 у справі № 800/454/17 (П/9901/141/18).

Таким чином, дисциплінарна комісія відповідача не вирішувала питання про обґрунтованість вчинення правопорушення ОСОБА_1 , яке здійснюється в межах провадження у справі про адміністративне правопорушення, а лише перевірила, викладені у матеріалах службового розслідування відомості, на предмет дотримання вимог, що ставляться до посадових осіб органів Національної поліції та наявності в описаних позивача діях складу дисциплінарного проступку.

Рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 , хоч і прийнято на підставі відомостей згідно з адміністративними матеріалами, розпочатого відносно нього за частиною 1 статті 130 та частиною 2 статті 122 КпАП України, однак ґрунтується на самостійних правових підставах.

Тобто суд в межах розгляду справи не досліджує питання наявності або відсутності вини в діях позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, а надає правову оцінку обставинам наявності або відсутності вчинення ним дисциплінарного проступку.

Суд зазначає, що враховуючи те, що позивача притягнуто саме до дисциплінарної відповідальності, адміністративний суд під час розгляду справи повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи на предмет наявності в ній ознак дисциплінарного проступку і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Подібна за змістом позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20.05.2019 у справі №815/2658/17.

Вчинення навіть одного проступку, який ганьбить звання працівника поліції, нівелює всі попередні заслуги поліцейського, оскільки дискредитує не лише особу поліцейського, а й поліцію в цілому, як орган, що служить суспільству, шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Подібний за змістом висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 03.05.2018 у справі №810/2073/16, від 14.07.2022 у справі №520/1795/19, від 30.08.2022 у справі №120/8381/20-а, від 19.05.2022 у справі №480/4079/18, від 12.05.2022 у справі №260/1/19.

Таким чином, у межах розгляду справи не досліджується питання наявності або відсутності вини в діях позивача щодо вчинення адміністративного правопорушення, а надається правова оцінка обставинам наявності або відсутності вчинення ним саме дисциплінарного проступку та, відповідно, оцінка обґрунтованості та законності висновків відповідача про порушення позивачем службової дисципліни, що має наслідком застосування дисциплінарного стягнення.

При цьому, наявність факту притягнення до адміністративної відповідальності або відсутність такого факту не спростовує можливості притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності за наявності відповідних підстав.

У спірних правовідносинах дисциплінарне стягнення до позивача застосоване за поведінку, що є несумісною з проходженням служби в поліції та не відповідає званню працівника поліції, а не за вчинення адміністративного правопорушення.

Верховний Суд у постанові від 10.07.2019 у справі № 802/1150/17-а звернув увагу на те, що вчинення поліцейським діяння, за яке передбачено одночасно різні види юридичної відповідальності, зокрема дисциплінарну, кримінальну та/або адміністративну, не у всіх випадках ставить їх у залежність одне від одного. Підстави для звільнення зі службі в поліції, як притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, не слід ототожнювати із підставами для притягненням до дисциплінарної відповідальності. Щодо останньої, то види дисциплінарних стягнень, які можуть застосовуватися до поліцейських, установлені у статті 12 Дисциплінарного статуту. Підставою для застосування таких стягнень є вчинення дисциплінарних проступків, а саме невиконання чи неналежне виконання службової дисципліни. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.

Аналіз зібраних та досліджених судом доказів повністю підтверджує правильність висновків службового розслідування та факт порушення позивачем службової дисципліни внаслідок невиконання визначених законом обов`язків поліцейського та недотримання позивачем професійно-етичних норм поведінки поліцейських, що призвело до вчинку, який дискредитує звання поліцейського.

Суд також звертає увагу на те, що прийнята позивачем при вступі на службу в поліції присяга відповідно до статті 64 Закону України Про Національну поліцію передбачає взяття на себе обов`язків поваги та охорони прав і свобод людини, честі держави, несення високого звання поліцейського з гідністю та сумлінного виконання своїх службових обов`язків.

Варто також зазначити, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги поліцейського. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання. Присяга має правову природу одностороннього, індивідуального, публічно-правового характеру, конституційного зобов`язання поліцейського. Порушення Присяги слід розуміти як вчинення поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків. Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.

Наведене узгоджується із позицією Верховного Суду у постановах від 21.09.2018 у справі № 824/227/17-а, від 08.08.2019 у справі № 824/1015/16-а у подібних правовідносинах.

Тобто, поліцейський повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісними із подальшим проходженням служби.

Проступком, який ганьбить честь і гідність, порочить поліцейського та підриває авторитет Національної поліції України, є дія чи бездіяльність, яка за своїм характером несумісна з високим званням поліцейського і робить неможливим виконання ним своїх службових обов`язків, грубе порушення загальноприйнятих норм і правил поведінки, що принижує авторитет державної служби Національної поліції.

Наведені фактичні обставини справи, які встановив суд під час розгляду справи, підтверджені належними, достовірними та допустимими доказами, свідчать про те, що позивач у справі допустив порушення вимог Дисциплінарного статуту Національної поліції України, Закону України Про Національну поліцію та Правил етичної поведінки поліцейських.

Європейський суд з прав людини зазначив, що від держав очікується встановлення високих професійних стандартів у рамках їх правоохоронних систем і забезпечення того, щоб особи, які перебувають на службі в таких системах, відповідали необхідним критеріям (рішення від 12.01.2012 у справі Горовенки та Бугара проти України (Заяви №№ 36146/05 та 42418/05) п.38).

Частинами 1 та 9 статті 20 Дисциплінарного статуту Національної поліції України передбачено, що повноваження щодо застосування дисциплінарних стягнень мають керівники в межах, визначених згаданим Статутом.

Повноваження щодо оцінки результатів службового розслідування, тяжкості проступку та обставин, за яких його скоєно, розмір заподіяної шкоди, попередньої поведінки винної особи та визнання нею вини тощо, а також безпосередньо затвердження висновку службового розслідування та визначення виду дисциплінарного стягнення, яке слід застосувати до конкретної особи є виключними повноваженнями відповідного керівника, який реалізуючи такі повноваження приймає відповідний наказ про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності.

Верховний Суд у постанові від 21.09.2018 у справі №824/227/17-а зазначив ... п.60. Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Отже, обрання виду стягнення є дискреційним повноваженням роботодавця, однак така дискреція має бути обґрунтованою.

Відповідач, обираючи вид дисциплінарного стягнення, правильно врахував наявність у позивача діючих дисциплінарних стягнень попереджень, застосованих наказами ГУНП у Львівській області від 06.06.2022 №276, від 08.08.2022 №441.

Також суд враховує службову характеристику позивача від 28.07.2022, складену начальником відділу поліції №1 Львівського РУП №2 ГУНП у Львівській області Олександром Подвисоцьким, згідно з якою позивач за період перебування на займаній посаді зарекомендував себе з посередньої сторони, як працівник, який неякісно виконує свої посадові обов`язки. Не вміє бачити і зосереджуватися на головному. Може бути схильним до порушення службової дисципліни та законності. Почуття особистої відповідальності за доручену справу в більшості присутнє. У повсякденній службовій діяльності не здатний контролювати власні емоції, не організований. Поза службою поводить себе посередньо.

Згідно з Розділом 14 Послужного списку позивач за час проходження служби в Національній поліції жодних нагород чи заохочень не мав.

На переконання суду, відповідач правомірно обрав позивачу такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення зі служби в поліції, оскільки вчинений позивачем проступок є таким, що дискредитує звання поліцейського і негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства. Такий захід дисциплінарного впливу застосовано відповідачем обґрунтовано, розсудливо, пропорційно, тобто з урахуванням балансу між несприятливими наслідками та цілями, на досягнення яких він спрямований.

Наведене свідчить про те, що приймаючи спірний наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції, відповідач врахував характер та обставини вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки, особу порушника, ступінь вини, попередню поведінку поліцейського, а також тривалість служби та рівень знань про порядок служби.

Отже, матеріалами справи встановлено вчинення позивачем діяння, які полягають у порушенні Дисциплінарного статуту, Закону України Про Національну поліцію та Правил етичної поведінки поліцейських є несумісними з займаною посадою, тому суд вважає, що приймаючи рішення про накладення на позивача найсуворішого виду дисциплінарного стягнення, а саме звільнення зі служби в поліції, відповідач діяв обґрунтовано, у порядку, у межах та у спосіб, що передбачені законодавством України.

З огляду на сукупність встановлених фактичних обставин та доказів, поданих на їх обґрунтування, правових позицій Верховного Суду, виходячи із вимог національного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд висновує, що звільнення ОСОБА_1 зі служби в Національній поліції України відбулось на підставі та у спосіб, передбачених чинним законодавством.

З урахуванням викладеного суд висновує, що підстави для визнання протиправними та скасування наказів ГУ НП у Львівській області від 26.08.2022 №423о/с Про особовий склад та від 09.08.2022 №2216 в частині звільнення позивача зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України Про Національну поліцію відсутні.

У зв`язку з тим, що оскаржені накази відповідача є правомірними, правові підстави для задоволення таких похідних позовних вимог як поновлення на посаді, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди також відсутні.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

V. Судові витрати

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.

Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 244, 245 КАС України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди відмовити повністю.

Судові витрати між сторонами не розподіляються.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 13 березня 2023 року.

Суддя А.Г. Гулик