Справа № 300/322/23
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2023-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2023 р. справа № 300/322/23

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Главач І.А., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, також - позивач), в інтересах якого діє адвокат Шевченко Наталія Павлівна, 30.01.2023 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі, також - відповідач 1, ГУ ПФУ в м. Івано-Франківську), Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (надалі, також - відповідач 2, ГУ ПФУ в м. Києві) в якому просить:

1. визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в м. Києві від 08.11.2022 за № 95 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

2. зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з 25.07.2022 згідно пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та пункту 2 частини 2 статті 114 закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням:

- до пільгового стажу періодів роботи: з 11.04.1986 по 07.09.1994, з 12.10.2006 по 06.09.2008, з 07.09.2008 по 17.11.2008, з 04.04.2014 по 12.01.2015, з 22.01.2015 по 31.12.2015, з 26.01.2016 по 13.07.2016, з 08.08.2016 по 31.12.2016, з 26.01.2017 по 31.12.2017;

- до страхового стажу (періодів, які не охоплені пільговим стажем): з 07.02.1997 по 07.08.1997, з 07.04.1998 по 04.10.1998, з 29.12.2011 по 15.11.2012.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що відповідачем 2 безпідставно відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №2, не враховано на підставі записів у трудовій книжці періодів його роботи: до пільгового стажу з 11.04.1986 по 07.09.1994, з 12.10.2006 по 06.09.2008, з 07.09.2008 по 17.11.2008, з 04.04.2014 по 12.01.2015, з 22.01.2015 по 31.12.2015, з 26.01.2016 по 13.07.2016, з 08.08.2016 по 31.12.2016, з 26.01.2017 по 31.12.2017 та до страхового стажу (періодів, які не охоплені пільговим стажем): з 07.02.1997 по 07.08.1997, з 07.04.1998 по 04.10.1998, з 29.12.2011 по 15.11.2012 у зв`язку із чим, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.02.2023 відкрито провадження по даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач 1 скористався правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 17.02.2023. Так, у відзиві за № 0900-0903-8/6623 від 15.02.2023 представниця відповідача вказала, що відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 28 років 6 місяців у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але не мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим-двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи. На час звернення за призначенням пенсії пільговий стаж за Списком № 2 складав 7 місяців 11 днів, оскільки спірний період роботи з 11 квітня 1986 року по 07 вересня 1994 року (8 років) на підприємстві УКРНАФТА, що зазначений у пільговій довідці № 09.32.2-293 від 17.05.2018 потребував перевірки. Таку перевірку проведено 12 серпня 2022 року та 20 жовтня 2022 року про що складено відповідні акти. Дані акти отримано з підпису керівника підприємства 21 вересня 2022 року та 20 жовтня 2022 року відповідно. Позивач вдруге із заявою про призначення пенсії не звертався, тому пільговий стаж з урахуванням спірного періоду роботи з 11 квітня 1986 року по 07 вересня 1994 року (8 років) на підприємстві УКРНАФТА міг бути переглянутий з урахуванням Актів зустрічної перевірки. На даний час позовна вимога про зарахування до пільгового стажу роботи з 11 квітня 1986 року по 07.09.1994 року є передчасною. До загального страхового стажу даний період враховано повністю. Відповідно наданих до заяви документів загальний страховий стаж складає 19 років 5 місяців 10 днів, що є недостатнім для призначення пенсії. Пільговий стаж роботи дає право на зниження пенсійного віку, однак за відсутності необхідного страхового стажу питання призначення пенсії навіть у 60 років ставиться під сумнів. Відповідно до вимог статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" позивачу необхідно не менше 28 років 6 місяців загального страхового стажу, а як зазначає представник позивача відповідно до вимог статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" не менше 25 років. У позивача відсутній необхідний страховий стаж. Зарахування страхового стажу періоду перебування на обліку в центрі зайнятості з 07.02.1997 по 07.08.1997, з 07.04.1998 по 04.10.1998 не вплине на право.

Щодо неврахування до страхового та пільгового стажу позивача періодів роботи на території російської федерації з 12.10.2006 по 06.09.2008, з 07.09.2008 по 17.11.2008, з 04.04.2014 по 12.01.2015, з 22.01.2015 по 31.12.2015, з 26.01.2016 по 13.07.2016, з 08.08.2016 по 31.12.2016, з 26.01.2017 по 31.12.2017 та з 29.12.2011 по 15.11.2012 представник відповідача 1 вказала таке. Відповідно до статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Згідно із частиною 2 статті 24 Закону страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (01.01.2004). З 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечених від 13 березня 1992 року. Стосовно рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19 червня 2023 року (лист Міністерства закордонних справ від 29.12.2022 № 72/14-612-108210). Отже, при призначенні пенсій громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списками № 1 і № 2 визначається з урахуванням періодів роботи в особливо шкідливих і особливо важких умовах праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173.

Щодо документів, які враховуються при призначенні пенсії просить суд врахувати, що 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон України "Про зупинення дії та вихід Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року", відповідно до якого зупинено у відносинах, зокрема, з російською федерацією дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені країни у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР. Документи, необхідні для призначення пенсії, зокрема, про стаж роботи до 31 грудня 1991 року, уточнюючі довідки про пільговий характер роботи, про навчання, про цивільний стан особи та інші документи враховуються при призначенні пенсії у разі проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений, передбаченого статтею 4 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05 жовтня 1961 року. Наведене дає підстави для висновку, шо доводи сторін у кожній справі мають оцінюватися судами на предмет відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Крім того, відповідач вважає за необхідне зазначити, що позивач може повторно звернутися до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за наявності відповідних підстав для виходу на пенсію та подання відповідних документів, які підтверджують страховий (трудовий) стаж позивача. Додатково звернула увагу, що повноважним органом для обрахунку га призначення пенсії є Пенсійний фонд. Суд не може перебирати компетенцію суб`єктів владних повноважень та досліджувати документ, яким не надана оцінка, встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права та встановлювати наявний стаж на призначення пенсії. З огляду на вказані обставини, представниця ГУ ПФУ в Івано-Франківській області просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

23.02.2022 на виконання вимог ухвали суду від 06.02.2022 у справі № 300/322/23 відповідачем надіслано на адресу суду належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 .

Відповідач 2, також, скористався правом подання відзиву на адміністративний позов від 13.02.2023 № 2600-0903-8/25274, який надійшов на адресу суду 27.02.2023. Згідно змісту якого, ГУ ПФУ в м. Києві зазначає, що рішенням від 02.08.2022 № 95 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком з огляду на таке. Відповідно до наданих до заяви від 25.07.2022 документів загальний страховий стаж позивача складає 19 років 5 місяців 10 днів, що є недостатнім для призначення пенсії. Пільговий стаж за Списком № 2 становить 7 місяців 11 днів. В пільговій довідці № 09.32.2-293 від 17.05.2018 характер виконуваних робіт не відповідає професії заявника. До страхового стажу не враховано періоди безобіття 07.02.997-07.08.1997, 07.04.1998-04.10.1998, 29.07.1999-01.08.1999, оскільки записи здійснено не коректно (відсутні накази, виправлення в записах). Зарахування до страхового стажу з 1 січня 2004 року періодів роботи на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, у тому числі періодів роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, та врахування заробітної плати за періоди роботи на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, здійснюється за умови підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, на території яких провадилася трудова діяльність. Враховуючи вищевикладене, представниця відповідача просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив такі обставини.

Відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 27.09.1984 ОСОБА_1 (а. с. 24-30), позивач, серед іншого, працював:

з 11.04.1986 по 07.09.1994 - на посаді електромонтер по обслуговуванню бурових в Івано-Франківському управлінні бурових робіт (записи №№ 8-11);

з 07.02.1997 по 07.08.1997, з 07.04.1998 по 04.10.1998 - отримував допомогу по безробіттю (записи №№ 16-19);

з 12.10.2006 по 06.09.2008, з 07.09.2008 по 17.11.2008 - на посаді електромонтер по обслуговуванню бурових ТОВ "Аргиллит", ТОВ "Интегра-Бурение" (записи №№ 36-41);

з 29.12.2011 по 15.11.2012 - на посаді помічник електромонтера по обслуговуванню бурових у ТОВ "Буровая компания "ТОПАЗ" (записи №№ 42-43);

з 04.04.2014 по 12.01.2015 - на посаді бурильника капітального ремонту свердловин і буріння ТОВ "ВЕЛЛА-Петролеум" (записи №№ 44-45).

Згідно вкладиша до трудової книжки серії НОМЕР_2 від 22.01.2015 підтверджуються періоди роботи позивача:

з 22.01.2015 по 31.12.2015 - на посаді електромонтера по обслуговуванню бурових ТОВ "ВЕЛЛА-Петролеум" (записи №№ 46-48);

з 26.01.2016 по 13.07.2016, з 08.08.2016 по 31.12.2016, з 26.01.2017 по 31.12.2017 - на посаді електромонтера по обслуговуванню бурових ТОВ "Самарские скважинные технологии" (записи №№ 49-55).

З метою призначення пенсії за віком по списку № 2, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 25.07.2022 звернувся до відповідача 1 із заявою про призначення пенсії.

В результаті розгляду поданої позивачем заяви, ГУ ПФУ в м. Києві прийнято рішення № 95 від 02.08.2022 про відмову в призначенні пенсії, мотивовану відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу.

04.08.2022 відповідач 1 листом № 0900-0210-8/26429 направив позивачу оспорюване рішення.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням про відмову в призначенні пенсії, з метою захисту свого права позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд керується приписами Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, а також застосовує положення законів та підзаконних нормативно-правових актів у відповідних редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05.11.1991 (надалі, також - Закон №1788-ХІІ) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (надалі, також - Закон №1058-IV).

Так, відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців у чоловіків і не менше 20 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років у чоловіків і не менше 21 року у жінок; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців у чоловіків і не менше 21 року 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років у чоловіків і не менше 22 років у жінок; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців у чоловіків і не менше 22 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків і не менше 23 років у жінок; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років у чоловіків і не менше 24 років у жінок; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV особам, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення№.

Згідно з пунктом "б" частини 1 статті 13 Закону № 1788-XII (в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, які рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/200 визнанні неконституційними) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, однак вони явно суперечать одна одній. Таке регулювання порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950.

У справах "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та 37943/06, рішення від 14.10.2010) та "Серков проти України" (заява №39766/05, рішення від 07.07.2011) Європейський суд з прав людини дійшов висновку що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування; по-третє, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу "якості закону". В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Також Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у спірних правовідносинах застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Така позиція суду відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03.11.2021 в зразковій справі №360/3611/20 (провадження №11-209заі21).

За вказаних обставин, така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах як: необхідний вік та стаж роботи, має застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020, та виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України. Таке застосування вищевказаних норм права усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Отже на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до рішення ГУ ПФУ в м. Києві № 95 від 02.08.2022 про відмову в призначенні пенсії, визнається страховий стаж позивача 19 років 5 місяців 10 днів, у тому числі, 7 місяців 11 днів - пільговий стаж за Списком № 2.

Стосовно незарахування спірних періодів роботи до пільгового стажу періодів роботи: з 11.04.1986 по 07.09.1994, з 12.10.2006 по 06.09.2008, з 07.09.2008 по 17.11.2008, з 04.04.2014 по 12.01.2015, з 22.01.2015 по 31.12.2015, з 26.01.2016 по 13.07.2016, з 08.08.2016 по 31.12.2016, з 26.01.2017 по 31.12.2017 та до страхового стажу (періодів, які не охоплені пільговим стажем): з 07.02.1997 по 07.08.1997, з 07.04.1998 по 04.10.1998, з 29.12.2011 по 15.11.2012, суд зазначає таке.

Так, з рішення про відмову в призначенні пенсії № 95 від 02.08.2022 вбачається, що період роботи з 11.04.1986 по 07.09.1994 не зарахований до пільгового стажу, оскільки в пільговій довідці № 09.32.2-293 від 17.05.2018 характер виконуваних робіт не відповідає професії заявника, а періоди з 07.02.1997 по 07.08.1997, 07.04.1998 по 04.10.1998 не враховані до страхового стажу позивача, позаяк записи в трудовій здійснено не коректно (відсутні наказ, виправлення в записах). Також зазначено, що зарахування до страхового стажу з 01.01.2004 здійснюється за умови підтвердження сплати внесків компетентними органами згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності незалежних держав в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (надалі, також - Порядок №637).

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Пунктом 10 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерством праці та соціальної політики від 18.11.2005 № 383 (надалі, також - Порядок №383) визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку №637).

Таким чином, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки або відсутності у ній необхідних записів, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17, від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17 та від 25 квітня 2019 року у справі № 159/4178/16-а.

Пунктом 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (надалі, також - Інструкція №58), встановлено, що у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 трудової книжки "Відомості про роботу" пишеться: "прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у "Класифікаторі професій".

Судом встановлено, що трудова книжка позивача заповнена у відповідності до вимог Інструкції № 58 та містить всі необхідні записи, які дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази, на підставі яких ОСОБА_1 був прийнятий на таку роботу.

При цьому, неможливість отримання пільгової довідки із незалежних від позивача причин не може слугувати підставою для відмови у зарахування періодів роботи до пільгового стажу за наявності інших підтверджуючих доказів.

Встановлені у цій справі обставини свідчать про те, що спірні періоди стажу позивача підтверджуються відповідними записами в трудовій книжці, яких достатньо для підтвердження наявності у позивача пільгового стажу. Натомість відповідач не зазначив, у чому саме полягає неповнота або невідповідність таких записів.

Стосовно не врахування періодів безробіття з 07.02.1997 по 07.08.1997, з 07.04.1998 по 04.10.1998 (період з 29.07.1999 по 01.08.1999 позивачем не оскаржується) до страхового стажу позивача, суд зазначає, що відповідно до законодавства відповідальність за оформлення та ведення трудової книжки покладено на роботодавця; трудова книжка оформлюється при першому прийнятті особи на роботу та при подальшому працевлаштуванні на інше місце роботи обміну не підлягає, а тому певні недоліки в заповненні трудової книжки, як то спосіб зазначення наказу чи не зазначення такого, не можуть слугувати підставою для незарахування трудового стажу позивачу.

Водночас, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку на загальних чи, то як в розглядуваному випадку, пільгових підставах.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17.

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що позивач не може нести відповідальність за неналежний документообіг роботодавця.

Відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Управління має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Таким чином, пенсійний орган має право, зокрема, у разі виникнення певних сумнівів щодо достовірності записів трудової книжки, чи відсутності окремих документів у архівних установах, для підтвердження стажу роботи, звертатися із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання певної інформації, в тому числі, уточнюючої довідки чи документів, що містять відомості про періоди роботи.

В той же час, відповідачами не подано жодного доказу про вжиття певних заходів з метою отримання інформації щодо достовірності інформації зазначеної у трудовій книжці позивача, натомість відмовлено у зарахуванні до страхового/пільгового стажу спірні періоди його роботи.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Водночас, за загальним правилом, формальні неточності у документах не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації її права на соціальний захист шляхом призначення пенсії.

Додатково суд підкреслює, що згідно з частиною 3 статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відтак, територіальними органами Пенсійного фонду України не дотримані державні гарантії реалізації позивачем як застрахованою особою, своїх прав, передбачених Законами України "Про пенсійне забезпечення" та "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Крім того, згідно уточнюючих довідок ПАТ "Укрнафта" від 17.05.2018 № 09.32.2-293; ТОВ "Интегра-Бурение" від 11.12.20008 № 592; ТОВ "ВЕЛА-Петролеум" від 16.11.2017 № 145, від 16.11.2017 № 144; ТОВ "Самарские скважинные технологии" від 25.01.2018 № ГЛ-6 підтверджуються усі спірні пільгові періоди роботи позивача.

Посилання відповідача на неприйняття довідки № 09.32.2-293 від 17.05.2018 з підстав невідповідності характеру виконуваних робіт професії позивача є неприйнятними, оскільки перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі або відсутність можливості їх перевірити, самі по собі, не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії.

Втім, в матеріалах справи відсутні будь-які документи (відмітки в документах), які б свідчили, що для вирішення порушеного позивачем питання посадові особи відповідача пропонували останньому подати додаткові документи.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 та розробленими на виконання вказаної постанови методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими Постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 № 41.

Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між роботодавцем і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що трудова книжка є документом, що обов`язкова до урахування відповідачем щодо підтвердження стажу позивача.

Із приводу незарахування відповідачем періодів роботи ОСОБА_1 після 01.01.2004 на території Російської Федерації з підстав непідтвердження сплати страхових внесків, суд зауважує таке.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності і Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг регламентовано положеннями статті 8 Закону № 1058-ІV.

Статтею 1 Закону № 1058-ІV визначено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, яке діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (пункт 1 частини 1 статті 24 Закону №1058-ІV).

За змістом частин 1, 10, 12 статті 20 Закону №1058-ІV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до частини 16 статті 106 Закону №1058-ІV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.

Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

Такі вимоги визначені і в національному законодавстві російської федерації.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ("STRETCH v. THE UNITED KINGDOM " № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("MALTZAN (FREIHERR VON) AND OTHERS v. GERMANY " № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

Суд зазначає, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Колишній Король Греції та інші проти Греції" (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по їх суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Відповідно до абзацу 3 статті 3 Федерального закону "Про трудові пенсії в Російській Федерації" від 17.12.2001 р № 173-ФЗ, іноземні громадяни та особи без громадянства, які постійно проживають в Російській Федерації, мають право на трудову пенсію нарівні з громадянами російської федерації, за винятком випадків, встановлених федеральним законом або міжнародним договором російської федерації.

Федеральним законом "Про внесення змін в окремі законодавчі акти Російської Федерації з питань встановлення тарифів страхових внесків в державні позабюджетні фонди" від 03.12.2011 №379-ФЗ внесено зміни в статтю 7 Федерального закону "Про обов`язкове пенсійне страхування в Російській Федерації" №167-ФЗ від 15.11.2001, відповідно до яких, застрахованими особами є особи, на яких поширюється обов`язкове пенсійне страхування відповідно до цього закону.

При цьому, статтею 9 даного Федерального закону передбачено, що він вступає в силу з 01.01.2012.

Таким чином, обов`язок реєстрації в системі обов`язкового пенсійного страхування іноземних громадян і осіб без громадянства, та відповідно, сплати за них страхових внесків на фінансування страхової частини трудової пенсії в бюджет Пенсійного фонду Російської Федерації виник з 01.01.2012.

Натомість, відсутність інформації про сплату страхових внесків за певні періоди роботи жодним чином не підтверджує несплату таких внесків.

Суд вкотре наголошує, що усі періоди роботи позивача відображені в трудовій книжці, записи оформлені у відповідності до вимог Інструкції № 58, жодних виправлень, закреслень тощо, не містять. Водночас, відповідач не ставить під сумнів достовірність та точність внесених до трудової книжки записів про спірні періоди роботи позивача.

Таким чином, як уже зазначалося вище, саме орган пенсійного фонду України, а не особа, наділений правом, в разі наявності певних розбіжностей у документах, для підтвердження стажу роботи, звертатись із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, в тому числі пенсійних органів іноземних держав, та не перекладати на особу обов`язок збирання доказів щодо сплати страхових внесків в іноземній державі.

Прийняття на підтвердження стажу роботи, зокрема довідок, застосовується тільки в тому випадку, коли відсутня трудова книжка, або відповідні записи чи містяться неправильні чи неточні записи в трудовій книжці про роботу особи на підприємстві.

Проте ОСОБА_1 , окрім трудової книжки, надав пенсійному органу додатково докази нарахування йому заробітної плати - відповідні довідки підприємства, в якому він працював, що містять інформацію на підставі яких первинних документів вони видані та інформацію відрахування до пенсійного фонду російської федерації та федерального бюджету.

Жодних документально обгрунтованих сумнівів щодо правомірності видачі таких довідок та достовірності зазначеної в них інформації відповідачі суду не надали.

Водночас, суд звертає увагу на принцип пропорційності, який вимагає співмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей - органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів). Вказаний принцип передбачає наявність розумного співвідношення між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар.

Також суд відхиляє доводи відповідача 1 про те, що з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а для України зазначений міжнародний договір припинить свою дію 19.06.2023, оскільки вказані обставини не впливають на правомірність прийняття оспореного рішення пенсійного органу, що прийнято 08.11.2022, та не стосується періодів трудової діяльності позивача, що мали місце в період дії вказаної Угоди.

Так, відмова у призначенні пенсії з підстав не підтвердження сплати страхових внесків є протиправною, оскільки покладає на пенсіонера надмірний індивідуальний тягар. Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду: від 27 березня 2018 року, справа № 208/6680/16-а; від 24 травня 2018 року, справа № 490/12392/16-а; від 20 березня 2019 року, справа № 688/947/17; від 9 вересня 2019 року, справа №242/5448/16-а; від 31 жовтня 2019 року, справа № 235/7373/16.

Підсумовуючи вказане, на переконання суду, відсутні підстави для відмови у зарахуванні до пільгового стажу періодів роботи: з 11.04.1986 по 07.09.1994, з 12.10.2006 по 06.09.2008, з 07.09.2008 по 17.11.2008, з 04.04.2014 по 12.01.2015, з 22.01.2015 по 31.12.2015, з 26.01.2016 по 13.07.2016, з 08.08.2016 по 31.12.2016, з 26.01.2017 по 31.12.2017 та до страхового стажу (періодів, які не охоплені пільговим стажем): з 07.02.1997 по 07.08.1997, з 07.04.1998 по 04.10.1998, з 29.12.2011 по 15.11.2012.

Стосовно позовної вимоги щодо зобов`язання призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з моменту виникнення права на її призначення, суд зазначає таке.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

При цьому, адміністративний суд з урахуванням фактичних обставин зобов`язаний здійснити ефективний захист порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Аналіз зазначених норм у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст постанови, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

Розглядаючи питання зобов`язання призначення пенсії, суд повинен перевірити усі умови, за яких відповідач зобов`язаний таку пенсію призначити.

Так, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України та відповідно до копії паспорта серії НОМЕР_3 , виданого 22.01.1997, досягнув 55-ти річного віку ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Щодо наявності необхідного стажу позивача, то безспірним є 19 років 5 місяців 10 днів, з яких 7 місяців 11 днів пільгового, які самостійно визначені відповідачами в оспорюваному рішенні та відзивах на позов.

Окрім цього, зарахуванню підлягають спірні періоди: до пільгового стажу з 11.04.1986 по 07.09.1994, з 12.10.2006 по 06.09.2008, з 07.09.2008 по 17.11.2008, з 04.04.2014 по 12.01.2015, з 22.01.2015 по 31.12.2015, з 26.01.2016 по 13.07.2016, з 08.08.2016 по 31.12.2016, з 26.01.2017 по 31.12.2017, що становить 14 років 12 днів, та до страхового стажу (періодів, які не охоплені пільговим стажем) з 07.02.1997 по 07.08.1997, з 07.04.1998 по 04.10.1998, з 29.12.2011 по 15.11.2012, що становлять 1 років 11 місяці 17 днів, які безпідставно не зараховані відповідачем.

Зважаючи на вищевикладене, наявний у позивача страховий та пільговий стаж роботи відповідає всім критеріям, необхідним для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 відповідно пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення"та пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а тому дії відповідача 2 щодо відмови у призначенні такої пенсії є протиправними.

Згідно з частиною 1 статті 45 Закону №1058-ІV пенсія за віком призначається з дня звернення за пенсією.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 45 Закону №1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини та висновки, суд приходить до переконання, що позивачу підлягає призначенню пенсія з 25.07.2022, тобто з дня звернення із заявою про призначення пенсії, так як звернення за пенсією відбулося після 06.04.2018, тобто пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відтак, з метою забезпечення належного та ефективного відновлення порушених прав позивача на відповідне пенсійне забезпечення, слід зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, починаючи з 25.07.2022.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

В рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі №1-29/2007 зазначено, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, які є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини 2 статті 6, частини 2 статті 19, частини 1 статті 68 Конституції України вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, Європейської соціальної хартії (переглянутій) 1996 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та рішеннях Європейського суду з прав людини.

Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у спірному випадку відповідач не діяв на підставі закону, із урахуванням усіх обставин, які мають значення для вірного вирішення порушеного позивачем питання, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 1 статті 132 цього Кодексу судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Таким чином, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, то в силу вимог частини 1 статті 132, частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів на користь позивача підлягає солідарному та пропорційному стягненню сплачений ним судовий збір у загальному розмірі розмірі 1 073,60 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статями 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 08.11.2022 за № 95 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, 76018, код ЄДРПОУ - 20551088) призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_4 ) пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з 25.07.2022 згідно пункту 2 частини 2 статті 114 закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням:

- до пільгового стажу періодів роботи: з 11.04.1986 по 07.09.1994, з 12.10.2006 по 06.09.2008, з 07.09.2008 по 17.11.2008, з 04.04.2014 по 12.01.2015, з 22.01.2015 по 31.12.2015, з 26.01.2016 по 13.07.2016, з 08.08.2016 по 31.12.2016, з 26.01.2017 по 31.12.2017;

- до страхового стажу (періодів, які не охоплені пільговим стажем): з 07.02.1997 по 07.08.1997, з 07.04.1998 по 04.10.1998, з 29.12.2011 по 15.11.2012.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, 76018, код ЄДРПОУ - 20551088) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_4 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, код ЄДРПОУ - 42098368) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_4 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Представнику позивача та відповідачам рішення надіслати через підсистему "Електронний суд".

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ "Мої справи".

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_4 );

відповідач 1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, 76018, код ЄДРПОУ - 20551088);

відповідач 2 - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, код ЄДРПОУ - 42098368).

Суддя Главач І.А.