Справа № 420/11463/22
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2023-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/11463/22

Суддя в суді І інстанції Танцюра К.О.

Рішення суду І інстанції прийнято у м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Яковлєва О.В.,

суддів Єщенка О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної установи «Центр пробації» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2022 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Центр пробації» про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Державній установі «Центр пробації», а саме: визнання протиправним та скасування наказу від 03 серпня 2022 року № 326/к «Про внесення змін до наказу»; зобов`язання нарахувати та виплатити старшому лейтенанту внутрішньої служби середній заробіток (грошове забезпечення) з 30 грудня 2021 року по 19 липня 2022 року, у зв`язку з проходженням ним військової служби в Збройних Силах України за контрактом відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України (що діяла в редакції до 19 липня 2022 року).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2022 року задоволено позовні вимоги.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким залишити без задоволення позовні вимоги.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що у межах спірних правовідносин позивач не має права на отримання середнього заробітку згідно ч. 3 ст. 119 КЗпП України, так як відповідні положення трудового законодавства не поширюють свою дію на позивача.

На переконання апелянта, позивач не має право на одночасне отримання грошового забезпечення за проходження військової служби в Державній кримінально-виконавчої службі України та грошового забезпечення за проходження військової служби в Збройних Силах України.

Крім того, спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює питання виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, встановлено пряму заборону на виплату грошового забезпечення особам призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом.

В свою чергу, позивачем подано відзив на отриману апеляційну скаргу у якому зазначено, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог, так як позивач має право на отримання середнього заробітку у спірному періоді.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 08 червня 2021 року проходить військову службу в Збройних Силах України.

При цьому, наказом ДУ «Центр пробації» № 188/к від 06 червня 2022 року, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2021 року, у справі № 420/19324/21, увільнено лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_1 з 08 червня 2021 року, на період проходження військової служби у Збройних Силах України на час дії особливого періоду із збереженням місця роботи, посади та грошового забезпечення, відрахувавши за період з 08 по 21 червня 2021 року надмірно нараховане грошове забезпечення (а.с. 32).

Поряд з цим, наказом Державної установи «Центр пробації» від 03 серпня 2022 року № 326/к від 03 серпня 2022 року, відповідно до п. 29 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально -виконавчої служби України, затвердженого наказом міністерства юстиції України від 28 березня 2018 року № 925/5 вирішено: п.1 припинити нарахування і виплату грошового забезпечення старшому лейтенанту внутрішньої служби ОСОБА_1 , старшому інспектору Приморського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області, з 05 жовтня 2021 року; п. 2 у наказі Держаної установи «Центр пробації» «Про увільнення ОСОБА_1 » від 06 червня 2022 року № 188/К слова «та грошового забезпечення» виключити (а.с. 34).

В свою чергу, не погоджуючись з правомірністю зазначеного наказу, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком з`ясування обставин справи, судом першої інстанції зроблено висновок про задоволення позовних вимог, так як позивач має право на отримання середнього заробітку під час проходження служби в Збройних Силах України від Державної установи «Центр пробації» у спірному періоді, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, згідно ч. 1 ст. 119 КЗпП України (в редакції, чинній до 19 липня 2022 року), на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно ч. 3 ст. 119 КЗпП України (в редакції, чинній після 19 липня 2022 року), за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

При цьому, згідно п. 2 Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 28 березня 2018 року № 925/5, цей Порядок визначає механізм виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України (далі - особи рядового і начальницького складу).

Згідно п. 29 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, за особами рядового і начальницького складу, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення грошове забезпечення не зберігається.

Між тим, згідно ч. 3 ст. 7 КАС України, у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності наказу Державної установи «Центр пробації», від 03 серпня 2022 року № 326/к «Про внесення змін до наказу», на підставі якого ОСОБА_1 , який проходить службу в Збройних Силах України, припинено виплату грошового забезпечення з 05 жовтня 2021 року.

В даному випадку, у якості юридичної підстави прийняття оскаржуваного наказу суб`єктом владних повноважень визначено п. 29 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України.

При цьому, позивач вважає, що він під час проходження військової служби має право на отримання середнього заробітку в установі, в якій він працював на час призову.

В свою чергу, задовольняючи позовні вимоги, судом першої інстанції зроблено висновок про те, що положення п. 29 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України суперечать положенням ст. 119 КЗпП України, а тому до спірних правовідносин мають застосовуватись положення ст. 119 КЗпП України.

Між тим, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги суб`єкта владних повноважень, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, з аналізу наведених норм матеріального права вбачається, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форми власності, в яких вони працювали на час призову/прийняття на військову службу.

Тобто, виплата середнього заробітку вказаним особам здійснюється підприємствами, установами, організаціями, на яких збереглося місце роботи такої особи.

При цьому, як встановлено судом першої інстанції, позивач на час призову на військову службу проходив службу в Державні установі «Центр пробації».

Враховуючи викладене, на час призову на військову службу на позивача поширюються гарантії, передбачені статтею 119 КЗпП України, зокрема, щодо збереження за ним середнього заробітку в установі.

При цьому, статус Державної установи «Центр пробації» та умови проходження служби в останній, не впливають на обов`язок установи з виплати позивачу середнього заробітку, так як обов`язок з виплати таким працівникам середнього заробітку поширювався на усі установи та організації незалежно від підпорядкування та форми власності.

Вказаний висновок колегії суддів відповідає правовій позиції Верховного Суду, що викладена в постанові від 16 січня 2020 року, у справі № 814/1905/17.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що положення п. 29 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України суперечать положенням ст. 119 КЗпП України, а тому до спірних правовідносин мають застосовуватись положення ст. 119 КЗпП України, як правового акта, який має вищу юридичну силу.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

При цьому, судом першої інстанції при прийнятті рішення про задоволення позовних вимог порушень матеріального і процесуального права не допущено, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державної установи «Центр пробації» - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2022 року - без змін.

Сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Державну установу «Центр пробації».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених у п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Яковлєв О.В.
Судді Єщенко О.В. Крусян А.В.