Справа № 440/17868/21
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2023-03-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 березня 2023 р.Справа № 440/17868/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Бартош Н.С. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Шаповал В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Військової частини НОМЕР_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.04.2022, повний текст складено 04.04.2022, та на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 17.10.2022, повний текст складено 20.10.2022, головуючий суддя І інстанції: С.С. Сич, м. Полтава, по справі № 440/17868/21

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд: визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суми індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 по 28 лютого 2018 року із застосуванням базового місяця січень 2016 року; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням базового місяця січень 2008 року, із врахуванням раніше виплаченої суми; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.04.2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року з урахуванням базового місяця - січень 2016 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року з урахуванням базового місяця - січень 2008 року з урахуванням раніше виплачених сум. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати індексації.

05.10.2022 року до Полтавського окружного адміністративного суду надійшла заява Військової частини НОМЕР_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 17.10.2022 року відмовлено у задоволенні заяви Військової частини НОМЕР_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.04.2022 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що предмет позову у даній справі фактично спрямований на виконання рішення Полтавського окружною адміністративного суду від 16.06.2021 року у справі №440/1711/21, а обраний позивачем у цій справі спосіб захисту є однією з форм контролю за виконанням рішення у справі №440/1711/21. Вважає, що спір у справі є тотожним спору у справі № 440/1711/21, оскільки виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення. Стосовно визначення базового місяця при проведені індексації грошового забезпечення вказує, що до 15.12.2015 року будь-яке зростання доходів громадян, в тому числі військовослужбовців, мало наслідком зміну базового місяця для нарахування індексації. Таким чином, базовий місяць для обрахунку індексації не був прив`язаний до події зростання тарифних окладів працівника. Стверджує, що у зв`язку із внесенням з 15.12.2015 року змін до Порядку №1078 щодо визначення базового місяця, постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року №1013 було запроваджено, що після внесених змін січень 2016 року стає місяцем, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації, тобто стає базовим місяцем для всіх категорій працівників, в тому числі й для військовослужбовців. Зауважує, що у даній справі місяцем, в якому офіційно був опублікований індекс споживчих цін за квітень 2016 року є травень 2016 року, а це означає, що підвищення заробітної плати працівникові у зв`язку з її індексацією повинно здійснитись у червні 2016 року. Наголошує, що відповідач виконав умови, визначені абз.1 п.3 Постанови №1013, тому для проведення подальшої індексації грошового забезпечення військовослужбовців при обчисленні індексу споживчих цін для проведення індексації відповідно до Порядку №1078, як базовий місяць (місяць підвищення) враховано січень 2016 року. Стосовно вимоги щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, зазначає про безпідставність вказаної вимоги, оскільки враховуючи специфіку фінансування військових частин, порядку підпорядкування та виконання управлінських директив, отримання індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року військовослужбовці реалізовували виключно через судові рішення, що мало місце і у випадку позивача. Наведені обставини свідчать про відсутність вини відповідача, як роботодавця, в розумінні статті 116 КЗпП України.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення суду, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.04.2022 року без змін. Зазначає, що питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем для нарахування індексації, не було предметом розгляду у справі №440/1711/21, оскільки у цій частині права позивача ще не були порушені, з огляду на те, що індексація ще не була нарахована та виплачена позивачеві. Стосовно визначення базового місяця при проведенні індексації грошового забезпечення стверджує, що починаючи з 09.12.2015 року обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займає працівник, у тому числі військовослужбовець. Наголошує, що виходячи з системного аналізу п.1-3 Постанови №1013, базовий місяць січень 2016 року застосовується для подальшої індексації заробітної плати за посадами, оклади (тарифні ставки) за якими підвищилися в грудні 2015 року у зв`язку з прийняттям Постанови №1013. Зазначає, що в даному випадку визначення «базового місяця» залежить тільки від зміни розміру тарифної ставки (посадового окладу), на законодавчому рівні які вперше відбулись у січні 2008 року (Постанова КМУ від 07.11.2007 року № 1294), місяці в якому відбулося збільшення розміру посадового окладу згідно штату. Вважає, що з урахуванням п.5 Порядку №1078, індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року підлягає обчисленню з урахуванням базового місяця, що відповідає місяцю зміни тарифних ставок (окладів) військовослужбовців, тобто, січня 2008 року. Щодо компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати зазначає, що відповідач у апеляційній скарзі веде мову про неможливість застосування до спірних правовідносин норми ст.ст. 116, 117 КЗпП України, які по факту не мають жодного відношення до даного спору, оскільки врегульовують питання виплати компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в той час, як предметом позовних вимог є компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, передбачена Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядком проведення компенсації громадян втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року. Вказує, що зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Також, не погодившись з ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 17.10.2022 року, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 17.10.2022 року та постановити нову ухвалу, якою визнати виконавчі листи №440/17868/21, видані 11.07.2022 року Полтавським окружним адміністративним судом, такими, що не підлягають виконанню. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що 01.09.2022 року від Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Суми) Благадира Дмитра Григоровича на адресу Військової частини НОМЕР_1 надійшли листи від 26.08.2022 року №19056 та №19054 з постановами про відкриття виконавчого провадження від 26.08.2022 року № 69727278 та від 26.08.2022 року № 69727439 відповідно. Зазначає, що для Військової частини НОМЕР_1 перебіг процесуального строку на апеляційне оскарження почався з 29.07.2022 року (з моменту отримання повного тексту рішення суду) та тривав місячний строк, в межах якого Військова частина НОМЕР_1 могла подати апеляційну скаргу. Стверджує, що 15.08.2022 року, в межах строку на апеляційне оскарження, була направлена апеляційна скарга на рішення Полтавського окружного адміністративного суду в адміністративній справі № 440/17868/21, отже, зазначене рішення не може набрати законну силу до розгляду апеляційної скарги. Зауважує, що на момент розгляду адміністративної справи 440/17868/21 і по даний час в Україні триває воєнний стан, тому Полтавський окружний адміністративний суд повинен був зупинити провадження в адміністративній справі. Вважає, що виконавчі листи №440/17868/21, видані 11.07.2022 року Полтавським окружним адміністративним судом, повинні бути визнані такими, що не підлягають виконанню.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу суду, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, ухвалу суду першої інстанції вважає законною та обґрунтованою, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 17.10.2022 року без змін. Зазначає, що встановлений судом строк для подання сторонами процесуальних документів у даній справі сплинув задовго до запровадження на території України воєнного стану (до 24 лютого 2022 року), а справа розглядалася у письмовому провадженні і сторони скористалися наданими їм процесуальними правами на власний розсуд, надали пояснення по суті спору та наявні у них докази, на підставі яких суд міг встановити обставини справи і вирішити даний спір, тому об`єктивних причин для зупинення розгляду справи №440/17868/21 після 24.02.2022 року у суду першої інстанції не було. Вказує, що Військова частина НОМЕР_1 є юридичною особою, яка не позбавлена можливості представляти свої інтереси в особі представників, що і було реалізовано відповідачем шляхом, і подання до суду першої інстанції заяви про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, і участі в судовому засіданні 17.10.2022 року представника військової частини, і подання апеляційних скарг, у зв`язку з чим підстав для зупинення провадження у даній справі не було і немає. Стверджує, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.04.2022 року у справі №440/17868/21 набрало законної сили 05.05.2022 року. Зауважує, що подання відповідачем апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в межах тридцятиденного строку з для вручення його копії є підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, однак, не свідчить про наявність підстав вважати рішення таким, що на момент його оскарження не набрало законної сили. Вважає, що виконавчі листи №440/17868/21, видані Полтавським окружним адміністративним судом 11.07.2022 року, не вважаються такими, що видані помилково.

Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційних скарг були повідомлені заздалегідь та належним чином.

Апеляційні скарги розглядаються у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення та ухвалу суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.12.2020 №290 майора ОСОБА_1 , звільненого наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 30 листопада 2020 року №809 у запас відповідно до пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" за підпунктом "б" (за станом здоров`я), з правом носіння військової форми одягу, вирішено вважати таким, що справи та посаду здав 24 грудня 2020 року. З 24 грудня 2020 року виключено із списків особового складу частини, всіх видів утримання та направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

02.03.2021 адвокат Сидоренко Ірина Олександрівна, здійснюючи представництво інтересів позивача ОСОБА_1 , звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (надалі - в/ч НОМЕР_1 , відповідач), в якому просила визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, зобов`язавши відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 16.06.2021 у справі №440/1711/21, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 (а.с. 10, 11).

На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.06.2021 у справі №440/1711/21, Військовою частиною НОМЕР_1 нараховано позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 в загальній сумі 4503,23 грн. із урахуванням базового місяця - січень 2016 року, що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 22.07.2021 №504 (а.с. 28).

Не погодившись із здійсненим відповідачем розрахунком суми індексації за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, вважаючи, що такий розрахунок повинен бути зроблений з урахуванням базового місяця - січень 2008 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо нарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року з урахуванням базового місяця - січень 2016 року порушують вимоги Закону України від 03.07.1991 №1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" та пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, а тому є протиправними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення адміністративного позову, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до Закону.

Згідно з положеннями ст.8 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо: індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-ХІІ.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Згідно з положеннями ст.2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Частиною 1 ст.4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Колегія суддів, надаючи правову оцінку можливості застосування при нарахуванні та виплаті позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року із застосуванням базового місяця для обрахування індексації - січень 2008 року, зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі по тексту - Порядок №1078).

Згідно з п.1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка.

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 за № 491-IV "Про внесення змін до Закону України Про індексацію грошових доходів населення".

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абз. 2 цього пункту.

Постановою Кабінету Міністрів України №77 від 11.02.2016 внесено зміни в абзаці 2 пункту 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 за № 1078, та цифри "101" замінено цифрами "103.

Абзац 2 пункту 1-1 зі змінами, внесеними згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 77 від 11.02.2016 - застосовується з 01.01.2016.

Пунктом 4 Порядку №1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, грошове забезпечення.

Відповідно до п.5 Порядку №1078 (в редакції, яка діяла до 15.12.2015 (до прийняття Кабінетом Міністрів України Постанови № 1013 від 09.12.2015), у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Тобто, відповідно до п.5 Порядку №1078, в редакції, яка діяла до 15.12.2015 (до прийняття Кабінетом Міністрів України Постанови № 1013 від 09.12.2015), базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення був, в тому числі, місяць зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" були внесені значні зміни у вищевказаний Порядок, у зв`язку з чим з 01.12.2015 вступили в дію нові правила індексації заробітної плати.

Так, відповідно до п.5 Порядку № 1078 (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013), у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Тобто, з прийняттям Постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" від 09.12.2015 за №1013 змінилась процедура визначення базового місяця при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення.

Таким місяцем (базовим) є той, в якому відбулось підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» збільшено грошове забезпечення військовослужбовців. Зазначена постанова набрала чинності з дня втрати чинності указів Президента України, що визначають умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу державних органів, але не раніше ніж 01 січня 2008 року.

Указ Президента України Про внесення зміни до Указу Президента України від 14.04.1999 за № 379 та визнання такими, що втратили чинність деяких указів Президента України набрав чинності з 01.01.2008.

Відповідно до положень Порядку №1078 розрахунок індексу споживчих цін здійснюється наростаючим підсумком, починаючи з місяця, наступного за базовим.

В контексті спірного періоду з 01.01.2016 по 28.02.2018 ключовим є те, що із прийняттям Постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" від 09.12.2015 за №1013 базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення є не місяць зростання грошових доходів військовослужбовця (в тому числі у зв`язку із встановленням надбавок, виплати премії), а саме місяць, в якому відбулось підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займає військовослужбовець.

Тобто, із прийняттям постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" від 09.12.2015 за №1013 місяцем обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації військовослужбовців є місяць наступний за місяцем, в якому відбулось підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займає військовослужбовець згідно з постановою Кабінету Міністрів України.

При цьому, обчислення такого індексу за даними правилами відбувається незалежно від того, коли військовослужбовець прийнятий на військову службу, коли перемістився на посаду з більшим посадовим окладом, коли встановлено чергове військове звання або встановлені різні надбавки, доплати і премії.

Так, механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам, визначено Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 за № 260 (далі по тексту - Порядок № 260).

Відповідно до п. 2 Порядку № 260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

Тобто, навіть за умов виплати у період проходження позивачем військової служби відповідачем на користь позивача щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, тобто збільшення розміру його грошового забезпечення, вказаним збільшенням не відбулось підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займав позивач.

Підвищення розміру тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займав позивач, відбулось згідно з Постановою Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" №704 від 30.08.2017, яка набрала чинності 01.03.2018, та якою затверджено нові збільшені схеми тарифних розрядів та ставок за посадами та тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців.

Оскільки доказів підвищення у період з 01.01.2008 року (після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1294 від 07.11.2007) по 28.02.2018 тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займав позивач не надано, а тому в даному випадку за спірний період з 01.01.2016 по 28.02.2018 при нарахуванні позивачу індексації грошового забезпечення місяцем для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базовим місяцем) має бути - січень 2008 року.

Згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 від 29.10.2021 року №768 про нарахування і виплату суми індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 року позивачу нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення із врахуванням базового місяця січня 2016 року (а.с. 12).

За встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем протиправно не нараховано та не виплачено позивачу індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із врахуванням базового місяця для нарахування йому індексації - січень 2008 року.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що Постановою №1013 не лише істотно змінено порядок проведення індексації доходів населення, починаючи з 01.12.2015, але й визначено базовий місяць, з якого в подальшому необхідно відштовхуватись для проведення індексації, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки при проведенні індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, з урахуванням вимог ст.58 Конституції України, застосуванню підлягає законодавство, яке діяло на час (період) проведення такої індексації, яке передбачало, що для обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації починаючи з грудня 2015 року здійснюється від моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник. Тобто нараховуючи індексації за грудень 2015 та наступні місяці, підлягає застосуванню законодавство, яке діяло на цей час. Це законодавство передбачає застосування здійснення індексації з урахуванням останнього перегляду тарифної ставки (окладу).

Посилання відповідача на те, що в даному випадку базовим місяцем для проведення індексації є січень 2016 року, є необґрунтованими.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про те, що предмет позову у даній справі фактично спрямований на виконання рішення Полтавського окружною адміністративного суду від 16.06.2021 року у справі №440/1711/21, а обраний позивачем у цій справі спосіб захисту є однією з форм контролю за виконанням рішення у справі №440/1711/21, то колегія суддів зазначає наступне.

В межах адміністративної справи №440/1711/21 ОСОБА_1 оскаржував бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати йому індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018.

Обставини, з якими ОСОБА_1 пов`язував порушення його прав, полягали в тому, що під час проходження військової служби йому не нараховувалась індексація грошового забезпечення, як це передбачено Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

Тобто, питання щодо визначення базового місяця для проведення індексації грошового забезпечення не було предметом розгляду в рамках справи №440/1711/21.

Відповідно, висновки суду про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 встановити для нарахування індексації грошового забезпечення позивача з 01.01.2016 року базовий місяць січень 2008 року, у судовому рішенні у справі №440/1711/21 відсутні.

Отже, зважаючи на визначені у даній справі предмет та підстави позову, оскаржувані позивачем дії відповідача щодо визначення відповідного базового місяця для проведення індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року не можуть розцінюватися як такі, що пов`язані з невиконанням судового рішення №440/1711/21.

За таких обставин, посилання апеляційної скарги відповідача на те, що справа №440/1711/21 є тотожною даній справі (№440/17868/21), є помилковими, оскільки ці справи мають різний предмет та підстави позову.

Відповідно, доводи апеляційної скарги відповідача про необґрунтованість висновків суду першої інстанції у вказаній частині вимог є безпідставними.

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати індексації, то колегія суддів зазначає наступне.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ (далі по тексту - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 (далі по тексту - Порядок № 159).

Стаття 2 Закону №2050-III визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до статті 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Пунктами 2, 3 Порядку №159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема сума індексації грошових доходів громадян.

Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100 (пункт 4 Порядку № 159).

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів.

Водночас, кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи та пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або такий, який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1- 3 вказаного Закону дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Вищевказані висновки суду відповідають висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 09.12.2021 року у справі №400/902/19 та від 08.11.2021 року у справі №460/8138/20.

На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що вимоги позову про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати індексації, підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги відповідача про неможливість застосування до спірних правовідносин норм ст.ст. 116, 117 КЗпП України, є безпідставними, оскільки зазначені відповідачем норми врегульовують питання виплати компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в той час, як предметом позовних вимог є компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, передбачена Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядком проведення компенсації громадян втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Стосовно оскарження Військовою частиною НОМЕР_1 ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 17.10.2022 року, якою відмовлено у задоволенні заяви Військової частини НОМЕР_1 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, то колегія суддів зазначає наступне.

За обставинами справи, 11.07.2022 Полтавським окружним адміністративним судом видано стягувачу виконавчі листи №440/17868/21 про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця - січень 2008 року з урахуванням раніше виплачених сум та про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації.

Вказані виконавчі листи №440/17868/21 пред`явлені стягувачем до примусового виконання та 26.08.2022 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавський області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Благадиром Д.Г. винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень ВП №69727278 та ВП №69727439 з виконання зазначених вище виконавчих листів №440/17868/21 (а.с. 83, 85).

Відповідач вважає, що вказані вище виконавчі листи видані помилково, оскільки на момент їх видачі рішення суду у справі №440/17868/21 не набрало законної сили, у зв`язку з чим звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду із заявою, в якій просив: зупинити виконавчі провадження №69727278 та №69727439 за виконавчим листом №440/17868/21, виданим 11.07.2022 Полтавським окружним адміністративним судом; визнати виконавчий лист №440/17868/21, виданий 11.07.2022 Полтавським окружним адміністративним судом таким, що не підлягає виконанню.

Відмовляючи у задоволенні заяви відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що у даній справі відсутні підстави для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, адже їх видано за наявності на те визначених законом умов, за наявності обов`язку боржника вчинити визначені у рішенні суду дії на користь стягувача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заяви відповідача, з наступних підстав.

Порядок визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню до виконання, врегульовано ст.374 КАС України.

Частинами першою та другою вказаної статті встановлено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Зі змісту наведених норм вбачається, що суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, у разі: якщо його було видано помилково; якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою; з інших причин.

Як вказувалося вище, боржник вважає, що вказані вище виконавчі листи видані помилково, оскільки на момент їх видачі рішення суду у справі №440/17868/21 не набрало законної сили.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Положеннями ст.255 КАС України встановлено, що рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

За приписами ч.1 ст.295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

З матеріалів справи судом встановлено, що ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 28.12.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі №440/17868/21 та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Рішення у справі №440/17868/21 ухвалене судом 04.04.2022 року в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні.

З огляду на відсутність у суду першої інстанції відомостей про апеляційне оскарження рішення суду у цій справі, в силу наведених вище норм КАС України, судом першої інстанції зроблено висновок про набрання рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.04.2022 року у справі №440/17868/21 законної сили 05.05.2022 року та на підставі заяви представника позивача 11.07.2022 року видано виконавчі листи.

У виконавчих листах правомірно зазначено, що рішення суду у справі №440/17868/21 набрало законної сили 05.05.2022 року.

Як встановлено з матеріалів справи, копія рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.04.2022 року у справі №440/17868/21 вручена представнику відповідача 29.07.2022 (а.с. 52).

Апеляційна скарга направлена до суду 15.08.2022 року рекомендованим листом.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.10.2022 року витребувано з Полтавського окружного адміністративного суду справу №440/17868/21.

Колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що станом на 17.10.2022 року у суду першої інстанції були відсутні відомості про надходження до суду апеляційної інстанції зазначеної вище апеляційної скарги та відсутні відомості про відкриття апеляційного провадження.

Таким чином, заявником не надано та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів наявності підстав, передбачених ч.2 ст.374 КАС України, для визнання виконавчих листів у справі №440/17868/21 такими, що не підлягають виконанню.

Посилання апеляційної скарги відповідача на положення п.1 ч.2 ст.295 КАС України, відповідно до якої учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду, не спростовують факт правомірності видачі Полтавським окружним адміністративним судом 11.07.2022 року представнику позивача виконавчих листів у справі №440/17868/21, адже згаданою нормою лише передбачено право на поновлення строку апеляційного оскарження рішення суду.

При цьому, аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що намір оскаржувати рішення суду, на підставі якого видано виконавчий лист, не може бути підставою для визнання такого виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що 15.08.2022 року, в межах строку на апеляційне оскарження, була направлена апеляційна скарга на рішення Полтавського окружного адміністративного суду в адміністративній справі №440/17868/21, отже, зазначене рішення не може набрати законної сили до розгляду апеляційної скарги, є безпідставними, з огляду на положення ст.255 КАС України та відсутність станом на 05.05.2022 року відомостей про апеляційне оскарження рішення суду у цій справі.

При цьому, суд апеляційної інстанції має право, встановлене ч.3 ст.372 КАС України, зупинити виконання судового рішення у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.38 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

Стосовно доводів апеляційної скарги відповідача про не надсилання судом копії рішення суду у цій справі, то колегія суддів зазначає, що до матеріалів справи залучено довідку за підписом секретаря судового засідання про те, що згідно з розпорядженнями керівника апарату суду від 26.02.2020 №1/19 "Про призупинення надсилання поштових відправлень" та від 20.05.2021 №6/19 «Про внесення змін до розпорядження від 26.02.2020 №1/19» тимчасово призупинено надсилання поштовими відправленнями копій рішень та ухвал, якими завершується провадження у справах, учасникам судового процесу (а.с. 47).

Посилання апелянта на те, що на момент розгляду адміністративної справи №440/17868/21 і по даний час в Україні триває воєнний стан, тому Полтавський окружний адміністративний суд повинен був зупинити провадження в адміністративній справі, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Статтею 236 КАС України визначені підстави обов`язкового зупинення провадження у справі та випадки, коли суд має право зупинити провадження у справі, а також строки зупинення провадження та порядок поновлення зупиненого провадження у справі.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.236 КАС України суд зупиняє провадження у справі в разі: перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Наведене правове регулювання дозволяє дійти висновку, що норма пункту 5 частини першої статті 236 КАС України може бути застосована судами при вирішенні питання про зупинення провадження у справі лише у разі перебування фізичної особи, яка є стороною чи третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, до припинення перебування такої фізичної особи у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

При цьому, на органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, які входять до організаційної структури Збройних Сил України, норма пункту 5 частини першої статті 236 КАС України не поширюється.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 27.02.2023 року у справі №380/7845/21.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідачем не було заявлено до суду першої інстанції відповідного клопотання про зупинення провадження у справі, не наведено жодної з визначених статтею 236 Кодексу адміністративного судочинства України обґрунтованої підстави, які б зумовлювали необхідність зупинення провадження у справі, яка розглядається.

Суд також враховує, що ст.12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" передбачено, що в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

За цим, посилання апеляційної скарги відповідача про наявність в суду першої інстанції підстав для зупинення провадження у справі є помилковими.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що виконавчі листи №440/17868/21, видані Полтавським окружним адміністративним судом 11.07.2022 року, не вважаються такими, що видані помилково, а тому передбачені ч.2 ст.374 КАС України підстави для визнання виконавчих листів №440/17868/21 такими, що не підлягають виконанню, відсутні.

Колегія суддів вважає, що інші аргументи, наведені сторонами по справі, не вимагають детального обґрунтування, оскільки не є вирішальними.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення та ухвала суду першої інстанції є обґрунтованими, прийнятими на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, ухваленими з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційні скарги без задоволення, а судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.04.2022 та ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 17.10.2022 по справі № 440/17868/21 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 13.03.2023 року