Справа № 200/4373/22
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2023-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2023 року Справа№200/4373/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кравченко Т.О.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ про зобов`язання нарахувати та виплатити додаткову винагороду на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»,

встановив:

20 вересня 2022 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ (далі відповідач, КЕВ м. Луганськ), надісланий через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» 20 вересня 2022 року, в якому позивач просив:

- зобов`язати КЕВ м. Луганськ здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 грн за період з 24 лютого 2022 року по 25 травня 2022 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» з урахуванням раніше виплачених сум.

Заяви, клопотання учасників справи. Процесуальні дії у справі.

27 вересня 2022 року суд постановив ухвалу про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі; вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановив строк для подання заяв по суті справи; витребував докази.

Питання дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду, а в разі, якщо такий строк пропущено, поважності причин його пропуску та наявності підстав для його поновлення, вирішив розглянути на стадії судового розгляду після встановлення відповідних фактичних обставин.

Про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі сторони повідомлені в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України (далі КАС), що підтверджено довідками про доставку електронного листа в електронні кабінети сторін як користувачів підсистеми ЄСІТС «Електронний суд».

З клопотанням про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін учасники справи до суду не зверталися, а тому на підставі ч. 5 ст. 260 КАС справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС при розгляді справи за правилами прощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

13 березня 2023 року суд постановив ухвалу, якою відмовив у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів.

Як на час прийняття позовної заяви та відкриття провадження в адміністративній справі, так і на час розгляду справи по суті триває широкомасштабна військова агресія російської федерації, яка слугувала підставою для введення в Україні з 24 лютого 2022 року 05 години 30 хвилин воєнного стану Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України про введення воєнного стану».

Указом Президента України від 06 лютого 2023 року № 58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 07 лютого 2023 року № 2915-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану продовжений з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що в період з 12 липня 2021 року по 25 травня 2022 року він проходив військову службу в КЕВ м. Луганськ.

На підставі наказу першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 27 липня 2021 року № 111/дск та наказу Командувача об`єднаних сил (по строковій частині) від 06 серпня 2021 року № 199дск він брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів на території Донецької та Луганської областей, що підтверджено довідками КЕВ м. Луганськ від 19 вересня 2021 року № 524/2097 та від 23 грудня 2021 року № 524/4737.

28 липня 2022 року позивач звернувся до КЕВ м. Луганськ з заявою, в якій, серед іншого, просив надати аргументоване пояснення щодо причин невиплати йому в період з 24 лютого 2022 року по 25 травня 2022 року додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 грн на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова КМУ № 168).

Однак відповіді на своє звернення не отримав.

Позивач доводив, що на період дії воєнного стану співробітникам ССО, в тому числі йому, Постановою КМУ № 168 передбачена виплата додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 грн.

Стверджував, що в період з 24 лютого 2022 року по 25 травня 2022 року він перебував, ніс службу та забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в КЕВ м. Луганськ, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, а саме в м. Слов`янськ Донецької області, а має право на отримання додаткової винагороди, установленої Постановою КМУ № 168, з розрахунку 100 000,00 грн на місяць.

Вважаючи протиправною бездіяльність КЕВ м. Луганськ, яка полягала у відмові нарахувати та виплатити додаткову винагороду, установлену Постановою КМУ № 168, з розрахунку 100 000,00 грн на місяць, за період з 24 лютого 2022 року по 25 травня 2022 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Просив задовольнити позов.

Відповідач позов не визнав, надав відзив на позовну заяву.

Відповідач доводив, що у спірних правовідносинах діяв в межах повноважень, в порядку та у спосіб, що визначені законодавством.

Зазначив, що з метою виконання вимог Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», Постанови КМУ № 168, рішення Міністра оборони України від 07 березня 2022 року № 248/1217, Порядку документального підтвердження (в умовах воєнного стану) безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, а також підтвердження перебування військовослужбовців в районах проведення зазначених заходів, затвердженого Головнокомандувачем Збройних Сил України 06 березня 2022 року, в період з 24 лютого 2022 року по 25 травня 2022 року ОСОБА_1 була нарахована додаткова винагорода як військовослужбовцю Збройних Сил України, який несе службу в районі проведення воєнних (бойових) дій, в розмірі 30 000,00 грн пропорційно у розрахунку на місяць, про що начальником КЕВ м. Луганськ видані накази (по стройовій частині):

від 11 березня 2022 року № 49 про виплату додаткової винагороди в розмірі 30 000,00 грн у розрахунку на місяць за період з 24 лютого 2022 року по 25 березня 2022 року;

від 22 квітня 2022 року № 80 про виплату додаткової винагороди в розмірі 30 000,00 грн у розрахунку на місяць за період з 26 березня 2022 року по 31 березня 2022 року;

від 06 травня 2022 року № 90 про виплату додаткової винагороди в розмірі 30 000,00 грн у розрахунку на місяць за період з 01 квітня 2022 року по 30 квітня 2022 року;

від 25 травня 2022 року № 103 про виплату додаткової винагороди в розмірі 30 000,00 грн у розрахунку на місяць за період з 01 травня 2022 року по 25 травня 2022 року.

Відповідач зауважив, що КЕВ м. Луганськ є бюджетною установою Міністерства оборони України, яка створена з метою організації виконання завдань з питань інженерно-інфраструктурного (квартирно-експлуатаційного) забезпечення військових частин, закладів, установ та організації Збройних Сил України та не призначена для безпосереднього ведення бойових дій, про що позивачу було відомо.

Так, у своєму рапорті від 07 квітня 2022 року позивач стверджував, що КЕВ м. Луганськ не є військовою організацією, яка бере безпосередньо участь у відсічі військової агресії російської федерації на території України, та у зв`язку з виникненням особливої загрози життю та здоров`ю повідомив про вибуття з району проведення бойових дій з м. Слов`янськ та про виконання своїх обов`язків в режимі дистанційної роботи в м. Запоріжжя.

Відповідач стверджував, що за весь час перебування на посаді заступника начальника відділу головного інженера КЕВ м. Луганськ позивач зброю в руках не тримав і не отримував.

Рішенням Міністра оборони України від 07 березня 2022 року № 248/1217 для здійснення виплати додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн у розрахунку на місяць відповідно до Постанови КМУ № 168 визначений Порядок документального підтвердження (в умовах воєнного стану) безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, а також підтвердження перебування військовослужбовців в районах проведення зазначених заходів, затверджений Головнокомандувачем Збройних Сил України 06 березня 2022 року (далі Порядок).

Згідно з цим Порядком при виданні наказів про здійснення виплати додаткової винагороди, передбаченої п. 1 Постанови КМУ № 168, необхідно враховувати документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, а також підтвердження перебування військовослужбовців в районах проведення зазначених заходів.

Відповідач наголосив на тому, що позивач не брав безпосередньої участі в бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, а тому КЕВ м. Луганськ не видавав накази про виплату йому додаткової винагороди з розрахунку 100 000,00 грн.

Просив відмовити в позові.

Позивач надав відповідь на відзив, в якій зазначив, що на підставі наказу першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 27 липня 2021 року № 111/дск та наказу Командувача об`єднаних сил (по стройовій частині) від 06 серпня 2021 року 199дск брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів на території Донецької та Луганської областей, що підтверджено довідками КЕВ м. Луганськ від 16 вересня 2021 року № 524/2097, від 23 грудня 2021 року № 524/4737.

На переконання позивача, він має право на отримання додаткової винагороди, установленої Постановою КМУ № 168, в розмірі 100 000,00 грн на місяць, оскільки згідно з наказом першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 27 липня 2021 року № 111/дск та довідкою КЕВ м. Луганськ від 25 вересня 2022 року № 524/840 в період з 22 січня 2022 року по 25 травня 2022 року брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів на території Донецької та Луганської областей.

Позивач наголошував, що держава не може відмовляти особі у здійсненні певних виплат у разі чинності законодавчої норми, яка їх передбачає, та відповідності особи умовам, що ставляться для їх отримання; а обов`язок доказування правомірності свого рішення/дії в адміністративних спорах покладається на суб`єкта владних повноважень.

Відповідач подав заперечення, в якому вказав, що наказ першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 27 липня 2021 року № 111/дск та довідки КЕВ м. Луганськ від 16 вересня 2021 року № 524/2097, від 23 грудня 2021 року № 524/4737, від 25 вересня 2022 року № 524/840, на які покликається позивач, підтверджують лише факт залучення ОСОБА_1 до сил та засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, ще до введення на території України воєнного стану, а не безпосередню участь позивача в боях в умовах воєнного стану, і цього недостатньо для нарахування додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Докази відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

На виконання вимог ст. 90 КАС суд оцінив докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з того, що жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КАС кожна особа повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

За правилами абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З`ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

З 14 грудня 2021 року постійне місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить довідка про реєстрацію місця проживання від 16 грудня 2021 року № 21-15/3-703.

Позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджено дублікатом посвідчення серії НОМЕР_3 , виданим ІНФОРМАЦІЯ_2 19 січня 2022 року.

Відповідач Квартирно-експлуатаційний відділ міста Луганськ (ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) зареєстрований як юридична особа, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений відповідний запис.

Позивач проходив військову службу за контрактом на посадах офіцерського складу в Збройних Силах України, про що свідчать наказ командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (по стройовій частині) від 26 січня 2021 року № 62; наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) від 01 березня 2021 року № 23.

Відповідно до наказу начальника КЕВ м. Луганськ (по стройовій частині) від 12 липня 2021 року № 136 майор ОСОБА_1 , призначений наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по стройовій частині) від 30 червня 2021 року № 248 на посаду заступника начальника відділу головного інженера КЕВ м. Луганська Сил логістики Збройних Сил України, з 12 липня 2021 року був зарахований до списків особового складу, на всі види забезпечення.

Згідно з наказом начальника КЕВ м. Луганськ (по стройовій частині) від 25 травня 2022 року № 103 майор ОСОБА_1 , заступник начальника відділу головний інженер КЕВ м. Луганськ Сил логістики Збройних Сил України, звільнений наказом Командувача Сил логістики Збройних Сил України (по особовому складу) від 29 квітня 2022 року № 85 у запас за пп. «г» (через сімейні обставини або інші поважні причини: один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дітей віком до 18 років) п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 25 травня 2022 року виключений зі списків особового складу КЕВ м. Луганськ та всіх видів забезпечення.

Отже, в період з 12 липня 2021 року по 25 травня 2022 року позивач проходив військову службу в КЕВ м. Луганськ. Ці обставини також підтверджені витягом з послужного списку та посвідченням офіцера серії НОМЕР_5 .

Спірні правовідносини виникли щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, встановленої Постановою КМУ № 168, за період з 24 лютого 2022 року по 25 травня 2022 року.

Щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої Постановою КМУ № 168, суд встановив такі обставини.

Наказ начальника КЕВ м. Луганськ (по стройовій частині) від 11 березня 2022 року № 49, виданий на підставі рішення Міністра оборони України від 07 березня 2022 року № 248/1217 відповідно до Постанови КМУ № 168, передбачав виплату майору ОСОБА_1 , заступнику начальника відділу головному інженеру додаткової винагороди в розмірі 30 000,00 грн у розрахунку на місяць з 24 лютого 2022 року по 25 березня 2022 року.

Наказ начальника КЕВ м. Луганськ (по стройовій частині) від 22 квітня 2022 року № 80, виданий на підставі рішення Міністра оборони України від 07 березня 2022 року № 248/1217 відповідно до Постанови КМУ № 168, передбачав виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 30 000,00 грн у розрахунку на місяць за період з 26 березня 2022 року по 31 березня 2022 року.

Наказ начальника КЕВ м. Луганськ (по стройовій частині) від 06 травня 2022 року № 90, виданий на підставі рішення Міністра оборони України від 07 березня 2022 року № 248/1217 відповідно до Постанови КМУ № 168, передбачав виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 30 000,00 грн у розрахунку на місяць за період з 01 квітня 2022 року по 30 квітня 2022 року.

Наказ начальника КЕВ м. Луганськ (по стройовій частині) від 25 травня 2022 року № 103, серед іншого, передбачав виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди за період дії воєнного стану відповідно до Постанови КМУ № 168 з розрахунку 30 000,00 грн на місяць (за період з 01 по 25 травня 2022 року).

Зміст довідок про доходи від 27 червня 2022 року № 524/997, від 08 липня 2022 року № 524/1040 та від 07 жовтня 2022 року № 524/1538 свідчить, що ОСОБА_1 нарахована та виплачена додаткова винагорода на період воєнного стану, а саме:

в лютому 2022 року 5 357,14 грн;

в березні 2022 року 30 000,00 грн;

в квітні 2022 року 30 000,00 грн;

в травні 2022 року 24 193,55 грн.

Факт виплати підтверджений платіжним дорученням від 11 березня 2022 року № 486 та відомостями розподілу виплат від 11 березня 2022 року, від 25 квітня 2022 року, від 09 травня 2022 року та від 13 червня 2022 року.

Отже, в період з 24 лютого 2022 року по 25 травня 2022 року КЕВ м. Луганськ нараховував та виплачував ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою КМУ № 168, в розмірі 30 000,00 грн в розрахунку пропорційно на місяць.

КЕВ м. Луганськ є бюджетною установою Міністерства оборони України, яка створена з метою організації виконання завдань з питань інженерно-інфраструктурного (квартирно-експлуатаційного) забезпечення військових частин, закладів, установ та організації Збройних Сил України та не призначена для безпосереднього ведення бойових дій, про що відповідач зазначив у відзиві на позовну заяву.

Зміст рапорту від 07 квітня 2022 року, з яким ОСОБА_1 звернувся до начальника КЕВ м. Луганськ, свідчить про те, що позивачу було достеменне відомо про ці обставини.

Так, позивач у вказаному рапорті зазначив, що у зв`язку з широкомасштабним вторгненням російської федерації на територію України та воєнними діями на території Донецької області виникла загроза життю та здоров`ю особового складу КЕВ м. Луганськ; зазначений відділ є військовою організацією, а не військовою частиною, а отже не бере безпосередньої участі у відсічі військової агресії рф на території України.

Позивач покликався на те, що в квітні 2022 року у зв`язку з просуванням підрозділів російських окупаційних військ в бік міста Слов`янськ Краматорського району Донецької області керівництвом держави та місцевими державними адміністраціями прийнято рішення щодо евакуації населення та державних органів влади з зазначеного регіону.

У зв`язку з цим ОСОБА_1 рапортом від 07 квітня 2022 року довів до відома начальника КЕВ м. Луганськ, що виїхав з зазначеного регіону до міста Запоріжжя та просив визначити перелік обов`язків для виконання в режимі дистанційної роботи в місті Запоріжжя.

Належні та допустимі докази безпосередньої участі ОСОБА_1 в умовах воєнного стану в бойових діях або в забезпеченні забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, суду не надані.

Позивач доводив, що наявність у нього права на отримання додаткової винагороди, встановленої Постановою КМУ № 168, в розмірі 100 000,00 грн на місяць в період з 24 лютого 2022 року по 25 травня 2022 року, підтверджена такими доказами:

1. довідками КЕВ м. Луганськ від 16 вересня 2021 року № 524/2097 та від 23 грудня 2021 року № 524/4437 про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які видані на підставі наказу начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 27 липня 2021 року № 111/дск, наказу Командувача об`єднаних сил (по стройовій частині) від 06 серпня 2021 року № 199дск, та згідно з якими майор ОСОБА_1 в період з 12 липня 2021 року по теперішній час, (тобто станом на 16 вересня 2021 року та 23 грудня 2021 року відповідно), брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів на території Донецької та луганської областей;

2. довідкою КЕВ м. Луганськ від 25 вересня 2022 року № 524/840 про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, яка видана на підставі наказу першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 27 липня 2021 року № 111/дск, наказу Командувача об`єднаних сил (по стройовій частині) від 06 серпня 2021 року № 199/дск, від 28 серпня 2021 року № 217/дск, від 20 вересня 2021 року № 236/дск, від 01 жовтня 2021 року № 246/дск, від 29 жовтня 2021 року № 236/дск, від 01 жовтня 2021 року № 269/дск, від 16 листопада 2021 року № 286/дск, від 30 листопада 2021 року № 300/дск, згідно з якою майор ОСОБА_1 в період з 12 липня 2021 року по 18 липня 2021 року, з 21 липня 2021 року по 24 серпня 2021 року, з 09 вересня 2021 року по 27 вересня 2021 року, з 18 жовтня 2021 року по 31 жовтня 2021 року, з 02 листопада 2021 року по 07 листопада 2021 року, з 18 листопада 2021 року по 20 грудня 2021 року, з 22 січня 2022 року по 25 травня 2022 року брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оброни, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів на території Донецької та Луганської областей;

3. наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 27 липня 2021 року № 111/дск «Про залучення особового складу до сил і засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях», відповідно до якого з 12 липня 2021 року майор ОСОБА_1 , заступник начальника відділу головний інженер КЕВ м. Луганськ Сил логістики Збройних Сил України, залучений до складу сил і засобів об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях;

4. наказом Командувача об`єднаних сил (по стройовій частині) від 06 серпня 2021 року № 199/дск, яким вирішено вважати майора ОСОБА_1 , заступника начальника відділу головного інженера КЕВ м. Луганськ Сил логістики Збройних Сил України, таким, що прибув до складу сил і засобів, які беруть безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, з метою виконання службових (бойових) завдань, з 12 липня 2021 року; та таким, що вибув зі складу сил і засобів, які приймали безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, з 19 липня 2021 року.

Також суд встановив, що 28 липня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до начальника КЕВ м. Луганськ з заявою, в якій, серед іншого, просив:

- надати аргументовані пояснення щодо того, з якої причини йому не виплачується додаткова винагорода в розмірі 100 000,00 грн з 24 лютого 2022 року по 25 травня 2022 року щомісячно на підставі Постанови КМУ № 168;

- надати належним чином засвідчену копію наказу командира (начальника) КЕВ м. Луганськ про нарахування та виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 грн щомісячно, починаючи з 24 лютого 2022 року по 25 травня 2022 року на підставі Постанови КМУ № 168;

- у разі невидання відповідного наказу командира (начальника) управління видати наказ командира (начальника) КЕВ м. Луганськ про нарахування та виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 грн щомісячно, починаючи з 24 лютого 2022 року по 25 травня 2022 року на підставі Постанови КМУ № 168;

- надати інформацію щодо того, чи було здійснено фінансування належних позивачу сум щомісячної додаткової винагороди на підставі Постанови КМУ № 168, починаючи з 24 квітня 2022 року по 25 травня 2022 року у розмірі 100 000,00 грн щомісячно, уповноваженими, а саме: Міністерством оборони України, Міністерством фінансів України, Державною казначейською службою України;

Заяву від 28 липня 2022 року позивач надіслав на адресу КЕВ м. Луганськ рекомендованою поштовою кореспонденцією 29 липня 2022 року, і ця заява вручена адресату 04 серпня 2022 року, про що свідчать фіскальний чек та відомості онлайн-сервісу АТ «Укрпошта» «Трекінг» щодо поштового відправлення з трек-номером 766.

Докази, які б свідчили, що КЕВ м. Луганськ розглянув заяву позивача від 28 липня 2022 року та надав йому відповідь за наслідками такого розгляду, суду не надані.

Будь-які інші докази щодо предмета доказування учасники справи не надали.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, […], їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

[…]

Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

[…].

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Закон України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців […], встановлює єдину систем їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям […] в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

За визначенням, наведеним у ст. 1 Закону № 2011, соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців визначені ст. 1-2 Закону № 2011. Ці гарантії полягають у тому, що

- військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами;

- у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 2011 дія цього Закону поширюється, зокрема, на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань […].

Ст. 9 Закону № 2011 регламентує питання грошового забезпечення військовослужбовців.

Так, згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону № 2011 до складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Ч. 3 ст. 9 Закону № 2011 встановлено, що грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно з ч. 4 ст. 9 Закону № 2011 грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань […] кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування […], керівниками розвідувальних органів України.

П. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова КМУ № 704) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, […] складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до п. 3 Постанови КМУ № 704 виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, […], здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, […].

П. 8 Постанови КМУ № 704 встановлено, що умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.

У зв`язку з агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введений в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Широкомасштабна військова агресія російської федерації проти України, яка слугувала підставою для введення в Україні воєнного стану, триває.

Указом Президента України від 06 лютого 2023 року № 58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 07 лютого 2023 року № 2915-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану продовжений з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

28 лютого 2022 року на виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова КМУ № 168).

П. 1 Постанови КМУ № 168 в її первинній редакції установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Згідно з п. 5 Постанови КМУ № 168 ця постанова набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Правове регулювання виплати додаткової винагороди неодноразово зазнавало змін.

Так, 07 березня 2022 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 217 «Про внесення змін до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168», (далі Постанова КМУ № 217), п. 1 якої передбачав внесення змін до п. 1 Постанови КМУ № 168 шляхом виключення в абзаці першому слів «(крім військовослужбовців строкової служби)».

Згідно з п. 2 Постанови КМУ № 217 ця постанова набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

22 березня 2022 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 350 «Про внесення змін до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168» (далі Постанова КМУ № 350), п. 1 якої передбачав внесення змін до п. 1 Постанови КМУ № 168 шляхом доповнення абзацу першого після слів «та поліцейським» словами «, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка»,».

Згідно з п. 2 Постанови КМУ № 350 ця постанова набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

07 липня 2022 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 793 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168» (далі Постанова КМУ № 793), яка відповідно до п. 2 цієї постанови набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

На підставі Постанови КМУ № 793 внесені зміни до Постанови КМУ № 168, а саме:

1. у пункті 1:

1) в абзаці першому слова і цифри «додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно» замінені словами і цифрами «додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць»;

2) доповнено пункт після абзацу першого новим абзацом такого змісту:

«Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.».

У зв`язку з цим абзаци другий шостий вирішено вважати відповідно абзацами третім сьомим;

3) в абзаці п`ятому після слів «пов`язаним із захистом Батьківщини» доповнено словами «, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів», а слово «(лікарсько-експертної)» замінено словами «(лікарсько-експертної, медичної)».

2. Абзац шостий пункту 2 після слів «під час захисту Батьківщини у період дії воєнного стану» замінено словами «у період дії воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів».

3. Доповнено постанову пунктом 2-1 такого змісту:

«2-1. Установити, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.».

06 березня 2022 року Головнокомандувач Збройних Сил України затвердив Порядок документального підтвердження (в умовах воєнного стану) безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оброни, відсічі і стримування збройної агресії, а також підтвердження перебування військовослужбовців в районах проведення зазначених бойових дій (далі Порядок).

Згідно з цим Порядком для документального підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців Збройних Сил України у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, а також для підтвердження перебування військовослужбовців в районах проведення зазначених заходів можуть використовуватися такі документи:

бойовий наказ (бойове розпорядження);

наказ (по стройовій частині);

журнал бойових дій (вахтовий журнал), журнал ведення оперативної обстановки;

список особового складу, який залучався для виконання бойових (спеціальних) завдань.

Крім цього, можуть використовуватися такі документи (за наявності):

бойове донесення (підсумкове, термінове, поза термінове);

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних завдань);

книги служби нарядів та подій, що відбувалися;

постова відомість під час охорони об`єкта (блокпоста, базового табору, складу ракетно-артилерійського озброєння, польового парку тощо), на який було здійснено збройний напад.

Також вищезазначені документи враховуються при виданні наказів командирами (начальниками) про здійснення виплати військовослужбовцям Збройних Сил України додаткової винагороди, передбаченої п. 1 Постанови КМУ № 168.

Згідно з п. 2 рішення Міністра оборони України від 07 березня 2022 року № 248/1217, прийнятим у зв`язку з прийняттям Постанови КМУ № 168 (зі змінами, внесеними постановою КМ № 217), відповідно до Постанови КМУ № 168 з 24 лютого 2022 року, на період дії воєнного стану, належить виплачувати військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту (крім тих, хто самовільно залишив військові частини або добровільно здався в полон):

2.1 за період безпосередньої участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оброни, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів), визначених рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України, додаткову винагороду в розмірі 100 000 гривень у розрахунку на місяць (пропорційно часу участі у таких діях і заходах).

Порядок документального підтвердження (в умовах воєнного стану) безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, а також підтвердження перебування військовослужбовців в районах проведення зазначених заходів затверджений Головнокомандувачем Збройних Сил України 06 березня 2022 року;

[…];

2.2 іншим військовослужбовцям в розмірі 30 000 гривень пропорційно у розрахунку на місяць.

Відповідно до п. 3 рішення Міністра оборони України від 07 березня 2022 року № 248/1217 виплату додаткових винагород в розмірі 100 000 гривень та 30 000 гривень здійснювати (в тому числі військовослужбовцям строкової служби) на підставі наказів:

командирів (начальників, керівників) (далі командири) особовому складу військової частини (установи) (далі військової частини);

керівника вищого органу військового управління командирам військових частин.

[…].

Висновки суду по суті позовних вимог.

Спірні правовідносини виникли з приводу наявності у ОСОБА_1 права на отримання додаткової винагороди, установленої Постановою КМУ № 168, в розрахунку 100 000 грн на місяць за період з 24 лютого 2022 року по 25 травня 2022 року.

Суд зазначає, що з урахуванням змін, внесених до Постанови КМУ № 168, та часу, з якого ці зміни підлягали застосуванню, до періоду з 24 лютого 2022 року по 25 травня 2022 року належить застосовувати п. 1 Постанови КМУ № 168 в редакції, якою було установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Аналіз наведеної норми зумовлює висновок, що в період дії воєнного стану, в тому числі період з 24 лютого 2022 року по 25 травня 2022 року, розмір додаткової винагороди збільшувався до 100 000 грн в розрахунку на місяць для тих військовослужбовців, які беруть б е з п о с е р е д н ю участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

При цьому, додаткова винагорода збільшувалася до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Суд встановив, що в період з 24 лютого 2022 року по 25 травня 2022 року майор ОСОБА_1 , проходив військову службу в Збройних Силах України на посаді заступника начальника відділу головного інженера КЕВ м. Луганськ Сил логістики Збройних Сил України.

При цьому будь-які докази належності ОСОБА_1 до співробітників ССО, як він зазначив у позовній заяві, суду не надані.

Належні та допустимі докази, які б свідчили, що в період з 24 лютого 2022 року по 25 травня 2022 року ОСОБА_1 брав б е з п о с е р е д н ю участь в бойових діях або в здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, суду не надані.

Йдеться про бойовий наказ (бойове розпорядження); наказ (по стройовій частині); журнал бойових дій (вахтовий журнал), журнал ведення оперативної обстановки; список особового складу, який залучався для виконання бойових (спеціальних) завдань; бойове донесення (підсумкове, термінове, поза термінове); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних завдань); книги служби нарядів та подій, що відбувалися; постова відомість під час охорони об`єкта (блокпоста, базового табору, складу ракетно-артилерійського озброєння, польового парку тощо), на який було здійснено збройний напад.

Більш того, як зазначає відповідач, КЕВ м. Луганськ є бюджетною установою Міністерства оборони України, яка створена з метою організації виконання завдань з питань інженерно-інфраструктурного (квартирно-експлуатаційного) забезпечення військових частин, закладів, установ та організації Збройних Сил України та не призначена для безпосереднього ведення бойових дій.

Про те, що КЕВ м. Луганськ не є військовою частиною, а отже не бере безпосередню участь у відсічі військової агресії російської федерації, позивач прямо зазначив в своєму рапорті від 07 квітня 2022 року, яким довів до відома начальника КЕВ м. Луганськ, що виїхав з м. Слов`янськ та просив визначити перелік обов`язків для виконання в режимі дистанційної роботи в м. Запоріжжя.

Отже, здійснюючи нарахування та виплату позивачу як військовослужбовцю Збройних Сил України, який проходив військову службу в умовах воєнного стану, додаткової винагороди, установленої Постановою КМУ № 168, в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, КЕВ м. Луганськ діяв в межах повноважень, в порядку та способом, що визначені законодавством.

Як наслідок, право позивача на отримання додаткової винагороди, установленої Постановою КМУ № 168, за період з 24 лютого 2022 року по 25 травня 2022 року не було порушено.

Враховуючи встановлені фактичні обставини та виходячи з правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що в період з 24 лютого 2022 року по 25 травня 2022 року ОСОБА_1 не набув право на отримання додаткової винагороди, установленої Постановою КМУ № 168, в розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць.

Щодо доказів, які, на переконання позивача, підтверджують його право на отримання додаткової винагороди, установленої Постановою КМУ № 168, в розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Довідки КЕВ м. Луганськ від 16 вересня 2021 року № 524/2097 та від 23 грудня 2021 року № 524/4437 про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, згідно з якими ОСОБА_1 в період з 12 липня 2021 року по теперішній час, (тобто станом на 16 вересня 2021 року та 23 грудня 2021 року відповідно), брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів на території Донецької та луганської областей, суд не бере до розгляду на підставі ч. 4 ст. 73 КАС, оскільки вони містять інформацію щодо обставин, які мали місце до введення воєнного стану, і ці обставини не стосуються предмета доказування у справі.

З цих же міркувань суд не бере до розгляду наказ Командувача об`єднаних сил (по стройовій частині) від 06 серпня 2021 року № 199/дск.

Наказ Генерального штабу Збройних Сил України від 27 липня 2021 року № 111/дск «Про залучення особового складу до сил і засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях» є доказом того, що з 12 липня 2021 року майор ОСОБА_1 , заступник начальника відділу головний інженер КЕВ м. Луганськ Сил логістики Збройних Сил України, був залучений до складу сил і засобів об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях.

Разом з цим, цей наказ не є доказом б е з п о с е р е д н ь о ї участі позивача у здійсненні таких заходів.

Те саме стосується і довідки КЕВ м. Луганськ від 25 вересня 2022 року № 524/840 про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення.

Ця довідка є доказом того, що майор ОСОБА_1 з 22 січня 2022 року по 25 травня 2022 року брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оброни, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів на території Донецької та Луганської областей.

Однак вказана довідка не є доказом б е з п о с е р е д н ь о ї участі ОСОБА_1 у бойових діях або в забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів у умовах воєнного стану.

До того ж, суду не надані докази визнання протиправними наказів начальника КЕВ м. Луганськ (по стройовій частині) від 11 березня 2022 року № 49, від 22 квітня 2022 року № 80, від 06 травня 2022 року № 90 та від 25 травня 2022 року № 103, на підставі яких відповідач виплачував позивачу додаткову винагороду, установлену Постановою КМУ № 168, в період з 24 лютого 2022 року по 25 травня 2022 року в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць. Правомірність цих наказів не є предметом спору і у справі, що розглядається.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання КЕВ м. Луганськ здійснити нарахування та виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 грн за період з 24 лютого 2022 року по 25 травня 2022 року на підставі Постанови КМУ № 168 з урахуванням раніше виплачених сум належить відмовити повністю.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Щодо строку звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Строк звернення до адміністративного суду визначений ст. 122 КАС.

Так, згідно з ч. 1 ст. 122 КАС позов може бути подано в межах строку звернення адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КАС для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За правилами ч. 5 ст. 122 КАС для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Спірні правовідносини виникли щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, встановленої Постановою КМУ № 168, за період з 24 лютого 2022 року по 25 травня 2022 року.

Положення ст. 122 КАС не містять норм, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

У той же час ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Офіційне тлумачення положень вказаної норми надав Конституційний Суд України в рішеннях від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 та № 9- рп/2013.

Так, в рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 (справа № 1-13/2013) Конституційний Суд України навів висновок про те, що в аспекті конституційного звернення, положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями ст. ст. 1, 12 Закону України «Про оплату праці» необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Згідно з п. 2.1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Верховний Суд, надаючи оцінку поняттям «грошова винагорода», «одноразова грошова допомога при звільненні» та «оплата праці» і «заробітна плата», які використовується у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, виснував, що вказані поняття є рівнозначними.

Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у ч. 2 ст. 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язана із захистом Вітчизни. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 9 Закону № 2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Отож, до «усіх виплат», право на отримання яких має працівник відповідно до умов трудового договору та державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (посадовий оклад, оклад за військовим званням, компенсація за невикористані відпустки, інші виплати), також належить і виплата додаткової винагороди, яка, відповідно, є складовою заробітної плати (грошового забезпечення).

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин право позивача на звернення до адміністративного суду з приводу нарахування та виплати додаткової винагороди, установленої Постановою КМУ № 168, за період з 24 лютого 2022 року по 25 травня 2022 року, в силу положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України, не було обмежено будь-яким строком.

Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі Закон № 2352) внесені зміни до КЗпП України.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Закону № 2352 цей Закон набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, а саме з 19 липня 2022 року.

На підставі пп. 18 п. 1 розділу І Закону № 2352 назва та частини 1 і 2 ст. 233 КЗпП України викладені в такій редакції:

«Стаття 233. Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів

Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

На підставі пп. 19 п. 1 розділу І Закону № 2352 текст ст. 234 КЗпП України викладений в такій редакції:

«У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року».

Отже, внаслідок набрання чинності Законом № 2352, яким внесені зміни до ст. ст. 233, 234 КЗпП України, зазнало змін правове регулювання правовідносин, які виникли з питань стягнення заробітної плати.

Зокрема, з 19 липня 2022 року в КЗпП України відсутня норма, яка б передбачала право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату, без обмеження будь-яким строком.

При цьому, ст. 233 КЗпП України в редакції, чинній з 19 липня 2022 року, окремо взагалі не врегульовує питання щодо строку звернення до суду працівника з позовом про стягнення заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату праці.

Натомість, ч. 1 ст. 233 КЗпП України в редакції, чинній з 19 липня 2022 року, встановлений загальний строк звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору, який становить три місяця з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

А ч. 2 ст. 233 КЗпП України, в редакції, чинній з 19 липня 2022 року, встановлені спеціальні строки звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору:

у справах про звільнення працівника місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення;

у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Закон № 2352 не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності, тобто, його норми не мають зворотної дії у часі.

Закон № 2352 містить норми прямої дії та поширює свою дію тільки на ті правовідносини, які виникли та існують після набрання ним чинності, тобто з 19 липня 2022 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1/99-рп, ч. 1 ст. 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно зміст суб`єктивного права особи, у тому числі права особи на звернення до суду, слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент виникнення відповідного права.

Водночас неприпустимість зворотної дії нормативно-правового акта полягає в тому, що запроваджені ним нові норми не можуть застосовуватися до правовідносин, які існували до набрання ним чинності.

З огляду на викладене тривалість і правила обчислення строку звернення особи до суду визначаються за тими правилами, які були чинними на момент початку перебігу відповідного строку.

Тобто, тривалість строку звернення до суду не змінюється в разі подальших змін законодавства, яке регулює відповідні відносини. Тому строк звернення до суду розпочинається і закінчується з урахуванням тієї тривалості, яка передбачалася на момент початку перебігу відповідного строку. При цьому тривалість строку звернення до суду не змінюється залежно від того, коли було реалізоване право на позов.

Таке правозастосування узгоджується з нормою ч. 4 ст. 3 КАС, відповідно до якої закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Таким чином, незважаючи на те, що з цим позовом ОСОБА_1 звернувся до суду 20 вересня 2022 року, при вирішенні питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду має застосовуватися норма ч. 2 ст. 233 КЗпП України, в редакції до внесення змін Законом № 2352, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин і передбачала, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Як наслідок, суд відхиляє доводи та заперечення сторін щодо пропуску позивачем шестимісячного строку звернення до суду, встановленого абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС.

Оскільки строк звернення до суду ОСОБА_1 не пропущений, він не потребує його поновлення.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 138 КАС судові витрати розподілу не підлягають.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ (ідентифікаційний код: 07652214, місцезнаходження: 84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, вул. Поштова, буд. 20) про зобов`язання нарахувати та виплатити додаткову винагороду на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» відмовити повністю.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

4. Повне судове рішення складено 13 березня 2023 року.

Суддя Т.О. Кравченко