Справа № 420/10659/22
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2023-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

03.08.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області, в якому просить:

визнати протиправним і скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області від 27.11.2015 року про скасування рішення УМВС України в Херсонській області про набуття громадянства за територіальним походженням відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржуване рішення є таким, що підлягає скасуванню, оскільки прийнято з порушенням вимог законодавства України та прав позивача. Так, позивачем зазначено, що приписи ст.21 Закону України «Про громадянство України» визначають три підстави для скасування рішення про набуття громадянства України, кожна з яких передбачає недобросовісну поведінку особи, яка набуває громадянства. Також має бути причинно-наслідковий зв`язок між конкретними умисними недобросовісними діями такої особи у формі обману, подання завідомо неправдивих відомостей чи фальшивих документів, приховування суттєвих фактів, і наслідком - незаконним набуттям нею громадянства. Позивач звертає увагу на те, що такої підстави, як зазначено в спірному рішенні - «рішення Апеляційного суду» Закон в даному випадку не передбачає. Разом з тим, ані в поданні про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України, ані в рішенні про це посадові особи ВГІРФО УМВС в Херсонській області не вказують, що позивач вчинив обман, подав завідомо неправдиві відомості чи фальшиві документи, або приховував будь-які суттєві факти.

Ухвалою від 28.06.2022 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами. Встановлено строк для подання відповідачем відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

30.08.2022 року засобами електронного зв`язку від Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області надійшла заява про продовження встановленого судом строку для надання відзиву на позовну заяву в межах п`ятнадцятиденного строку з моменту припинення чи скасування воєнного стану в Україні та/або деокупації регіону.

Ухвалою від 05.09.2022 року продовжено Управлінню Державної міграційної служби України в Херсонській області строк для надання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії даної ухвали.

21.09.2022 року засобами електронного зв`язку від Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області надійшла заява про продовження встановленого судом строку для надання відзиву на позовну заяву в межах п`ятнадцятиденного строку з моменту припинення чи скасування воєнного стану в Україні та/або деокупації регіону.

Ухвалою від 05.10.2022 року продовжено Управлінню Державної міграційної служби України в Херсонській області строк для надання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії даної ухвали.

21.10.2022 року засобами електронного зв`язку від Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області надійшла заява про продовження встановленого судом строку для надання відзиву на позовну заяву в межах п`ятнадцятиденного строку з моменту припинення чи скасування воєнного стану в Україні та/або деокупації регіону.

Ухвалою від 24.10.2022 року продовжено Управлінню Державної міграційної служби України в Херсонській області строк для надання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії даної ухвали.

08.11.2022 року засобами електронного зв`язку від Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області надійшла заява про продовження встановленого судом строку для надання відзиву на позовну заяву в межах п`ятнадцятиденного строку з моменту припинення чи скасування воєнного стану в Україні та/або деокупації регіону.

Ухвалою від 14.11.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області про продовження встановленого судом строку для надання відзиву на позовну заяву.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Хай Зионг, Соціалістична республіка В`єтнам, проживає на території України з 1988 року, прибув з В`єтнаму згідно з Міжурядовою угодою від 02.04.1981 року про направлення та прийом в`єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємствах та в організаціях СРСР.

З моменту прибуття постійно проживав на території України до 24 серпня 1991 року. Після розпаду СРСР продовжив проживати в Україні.

03.05.2003 ОСОБА_1 отримав у Центрі ДАІ 5101 (МРЕВ-1 м. Одеси) посвідчення водія серії НОМЕР_1 (а.с.41).

29.01.2004 ОСОБА_1 уклав шлюб із громадянкою В`єтнаму ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб № 02/04, запис у книзі № 01 Посольства Соціалістичної Республіки В`єтнам в Україні (а.с.42-43).

Дружина позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , документована посвідкою на постійне проживання в Україні № НОМЕР_2 , дата видачі 26.05.2020 (а.с.44).

27.08.2004 від шлюбу позивача ОСОБА_1 і ОСОБА_4 у м. Одесі народилася донька ОСОБА_5 , що підтверджується Свідоцтвом про народження НОМЕР_3 від 16.11.2004 (а.с.45).

Донька позивача ОСОБА_5 є громадянкою України і документована паспортом громадянина України № НОМЕР_4 , виданим 02.07.2019 органом ДМС з кодом 5114.

Також 08.05. 2007 від шлюбу позивача ОСОБА_1 і ОСОБА_4 у м. Одесі народився син ОСОБА_6 , що підтверджується Свідоцтвом про народження НОМЕР_5 від 12.08.2009 (а.с.47).

Син позивача ОСОБА_7 с громадянином України і документований паспортом громадянина України № НОМЕР_6 , виданим 10.06.2021 органом ДМС з кодом 5115 (а.с.48).

Донька позивача ОСОБА_8 народилася від шлюбу позивача ОСОБА_1 і ОСОБА_4 у м. Одесі 30.10.2011, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_7 , також зареєстрована громадянином України за народженням, паспорт громадянина України ще не оформлювався через недосягнення віку 14 років (а.с.49).

21.04.2006 позивач отримав у ДПІ у м. Херсон ГУ ДФС у Херсонській області картку платника податків із індивідуальним податковим номером НОМЕР_11 (а.с.50).

Позивач набув громадянство України у 2007 році на підставі ст. 8 Закону України «Про громадянство України», реєстрація громадянином України проведена ВГІРФО УМВС України в Херсонській області, правонаступником якого є УДМС України в Херсонській області.

02 жовтня 2007 року позивач документований паспортом громадянина України НОМЕР_8 , що виданий Дніпровським ВМ ХМВ УМВС України в Херсонській області (а.с.51-52).

20.12.2017 подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , перебуваючи у шлюбі, в інтересах сім`ї придбали для свого проживання разом із дітьми квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровану на ОСОБА_4 , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 108710423 від 22.12.2017 (а.с.53).

Також судом встановлено, що позивач із дружиною утримують багатодітну сім`ю, що підтверджується посвідченням № НОМЕР_9 , виданим службою у справах дітей Одеської міської ради на ім`я матері ОСОБА_9 і батька ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , як батькам ОСОБА_5 , 2004 р.н., ОСОБА_8 , 2011 р.н., ОСОБА_7 , 2007 р.н.

Дружина позивача ОСОБА_4 з 2006 року зареєстрована як фізична особа- підприємець, є платником єдиного податку (а.с.54, 55).

Як зазначає позивач, у вересні 2021 року йому стало відомо, що за даними відкритого онлайн-сервісу «Перевірка недійсних документів» ДМС України (https://nd.dmsu.gov.ua/) його паспорт НОМЕР_10 визнано недійсним.

Адвокатом позивача Ворсуляком О.В. було направлено адвокатський запит відповідачу в інтересах ОСОБА_1 щодо причини наявності даних на офіційному сайті ДМС України про те, що паспорт громадянина України НОМЕР_10 на ім`я ОСОБА_1 визнано недійним.

Згідно відповіді УДМС України в Херсонській області від 19.10.2021 на адвокатський запит відповідач повідомив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 рішенням УМВС України в Херсонській області від 16.08.2007 набув громадянство України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України». Підставою для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням став факт проживання особи на території, що стала територією України, станом на 24 серпня 1991 року, підтверджений рішенням Дніпровського районного суду м. Херсону від 30 липня 2007 року по справі № 2-134/07.

Рішенням від 06.07.2011 Апеляційний суд Херсонської області за апеляційною скаргою прокурора Дніпровського району міста Херсона скасував рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 30 липня 2007 року про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991.

Таким чином, рішенням УМВС України у Херсонській області від 27.11.2015 скасоване рішення УМВС України в Херсонській області від 30.07.2007 про оформлення набуття громадянства за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України».

До відповіді на адвокатський запит додано копію заяви позивача про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням разом із рішенням про оформлення позивачу громадянства України, копію рішення Дніпровського районного суду м. Херсона про встановлення факту проживання від 30.07.2007, копію рішення апеляційного суду Херсонської області від 06.07.2011, копію подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України разом із рішенням про скасування рішення про оформлення громадянства України позивачу.

Із копій даних документів вбачається, що підставою прийняття рішення від 16.08.2007 про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України» ОСОБА_1 стало постійне проживання позивача на території України, що підтверджено рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 30.07.2007.

Із копії рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 30.07.2007 вбачається, що воно підлягало апеляційному оскарженню протягом 10 днів і набрало законної сили 09.08.2007.

Згідно подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України позивачу від 27.11.2015 у графі № 7 рукописним текстом зазначено, що підставою для скасування рішення про набуття громадянства України згідно зі статтею 21 Закону України «Про громадянство України» є рішення Апеляційного суду Херсонської області від 06.07.2011 за апеляційною скаргою прокурора Дніпровського району м. Херсона на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 30.07.2007.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначається Законом України від 18 січня 2001 року №2235-ІІІ «Про громадянство України» (далі за текстом - Закон №2235-ІІІ).

Статтею 4 Закону №2235-ІІІ визначено, що питання громадянства України регулюється Конституцією України, цим Законом, міжнародними договорами України.

Згідно зі статтею 6 Закону №2235-ІІІ громадянство України набувається: 1) за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; 10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Відповідно до статті 8 Закону №2235-ІІІ особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.

Відповідно до пункту 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215 (далі за текстом - Порядок №215, в редакції чинній станом на момент набуття громадянства позивачем), для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами "а"-"в" пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

Підпунктами "а"-"в" пункту 24 цього Порядку передбачено подання таких документів:

а) заяву про набуття громадянства України за територіальним походженням;

б) дві фотокартки (розміром 35 х 45 мм);

в) один із таких документів:

- декларацію про відсутність іноземного громадянства - для осіб без громадянства;

- зобов`язання припинити іноземне громадянство - для іноземців. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави, або якщо міжнародні договори України з іншими державами, громадянами яких є іноземці, передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України;

- декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства разом із документом, що підтверджує надання особі статусу біженця чи притулку в Україні, - для іноземців, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні;

- заяву про зміну громадянства - для іноземців, які є громадянами держав, міжнародні договори України з якими передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України.

Відповідно до пункту 44 Порядку №215 у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

З огляду на матеріали справи, під час звернення до уповноваженого органу з заявою про набуття громадянства України за територіальним походженням позивачем на підтвердження факту постійного проживання до 24 серпня 1991 року на території України було надано рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 30.07.2007 про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 з 08.06.1989 року на території України.

Відповідно до пункту 93 Порядку №215 районне, районне у місті, міське управління або відділ Міністерства внутрішніх справ України, до якого подано документи щодо оформлення набуття громадянства України, перевіряє відповідність оформлення поданих документів вимогам законодавства України. Районне, районне у місті, міське управління або відділ Міністерства внутрішніх справ України, до якого подано документи про оформлення набуття громадянства України знайдою, також одержує від відповідного органу реєстрації актів громадянського стану копію запису акта громадянського стану, який підтверджує, що новонароджену дитину знайдено на території України і батьки її невідомі.

Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не оформлені відповідно до вимог законодавства України, районне, районне у місті, міське управління або відділ Міністерства внутрішніх справ України не пізніш як у двотижневий строк з дня надходження документів повертає їх заявникові для усунення недоліків. Якщо заявник у двомісячний строк з дня повернення йому документів не усуває недоліки та не подає документи повторно, начальник районного, районного у місті, міського управління або відділу Міністерства внутрішніх справ України приймає рішення про припинення провадження за цією заявою.

Подані заявником належно оформлені документи не пізніш як у двотижневий строк з дня їх надходження надсилаються до головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, місті Києві, Київській області, управління Міністерства внутрішніх справ України в області, місті Севастополі.

Пунктом 94 Порядку №215 передбачено, що Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, місті Києві, Київській області, управління Міністерства внутрішніх справ України в області, місті Севастополі перевіряє відповідність оформлення документів з питань громадянства вимогам законодавства України та підтвердження ними наявності фактів, з якими Закон пов`язує набуття особою громадянства України.

Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не оформлені відповідно до вимог законодавства України, зазначені документи повертаються до районного, районного у місті, міського управління або відділу Міністерства внутрішніх справ України, до якого документи були подані заявником. Районне, районне у місті, міське управління або відділ Міністерства внутрішніх справ України не пізніш як у тижневий строк з дня повернення документів надсилає їх заявникові для усунення недоліків. Якщо заявник у двомісячний строк з дня повернення йому документів не усуває недоліки та не подає документи повторно, начальник районного, районного у місті, міського управління або відділу Міністерства внутрішніх справ України приймає рішення про припинення провадження за цією заявою.

Якщо документи оформлені належним чином і підтверджують наявність фактів, з якими Закон пов`язує набуття особою громадянства України, а стосовно поновлення особи у громадянстві України також відсутні передбачені Законом підстави, за наявності яких поновлення у громадянстві України не допускається, начальник головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, місті Києві, Київській області, управління Міністерства внутрішніх справ України в області, місті Севастополі або його заступник приймає рішення про оформлення набуття особою громадянства України.

В свою чергу пунктом 96 Порядку 215 (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) передбачено, що подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України у випадках, передбачених статтею 21 Закону, стосовно особи, яка проживає в Україні, готується управлінням, відділом (сектором) міграційної служби в районі, районі у місті, місті обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення, до якого цією особою подавалися документи щодо оформлення набуття громадянства України.

Відповідно до приписів статті 21 Закону №2235-ІІІ рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до статей 8 та 10 цього Закону шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.

Тобто, підставою для скасування рішення про оформлення набуття громадянства України, відповідно до статті 21 Закону України «Про громадянство України», можуть бути протиправні дії особи, яка звернулась за оформленням набуття громадянства, зокрема обман, подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.

Враховуючи наведені норми чинного законодавства та встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про те, що орган міграційної служби (відповідач) не надав доказів, які б свідчили про подання позивачем завідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів чи приховування останнім будь-якого суттєвого факту, за наявності якого позивач не міг набути громадянство України, та не зазначив їх в оскаржуваному рішенні.

Станом на момент набуття ОСОБА_1 громадянства України за територіальним походженням чинним законодавством України встановлення наявності підстав для набуття громадянства було покладено на територіальні органи МВС України.

На момент звернення ОСОБА_1 з заявою про набуття громадянства України за територіальним походженням жодних недоліків у поданих документах та недостовірних відомостей в них уповноваженим органом встановлено не було, доказів протилежного відповідачем до суду не надано.

У 2007 році позивач набув громадянство України згідно з рішенням УМВС України в Херсонській області саме за територіальним походженням та на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 30.07.2007 по справі № 2-134/07, на яке заява про апеляційне оскарження у встановлений законом 10-денний строк подана не була, а отже рішення суду набрало законної сили після спливу вказаного строку.

Зазначене судове рішення було чинним на момент прийняття уповноваженим органом рішення від 16.08.2007 року про набуття позивачем громадянства України.

Суд бере до уваги, що рішенням від 06.07.2011 Апеляційний суд Херсонської області за апеляційною скаргою прокурора Дніпровського району міста Херсона скасував рішення Дніпровського районного суду м. Херсону від 30 липня 2007 року про встановлення факту постійного проживання заявника на території України станом до 24.08.1991.

Зі змісту рішення суду апеляційної інстанції вбачається, що встановлення юридичного факту заявником пов`язується з наміром набути громадянство України за територіальним походження на підставі положень ст. 8 Закону України "Про громадянство України", за яким громадянство України можна набути, окрім інших обов`язкових умов, за умови постійного проживання на території України до 24 серпня 1991 року.

При цьому, судом апеляційної інстанції не було встановлено фактів подання ОСОБА_1 завідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, чи приховування позивачем будь-якого суттєвого факту, за наявності якого позивач не міг набути громадянство України.

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується з доводами позивача про те, що відповідачем не доведено правомірність рішення від 27.11.2015 року, яким скасовано рішення про набуття позивачем громадянства України за територіальним походженням від 16.08.2007 року відповідно до статті 8 Закону України «Про громадянство України».

Аналогічна правова позиції викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06 травня 2020 року по справі №808/3470/17.

Крім того, вирішуючи спір, суд враховує, що скасування рішення про набуття громадянства України має наслідком повну зміну способу життя позивача. Проте, дані обставини не були враховані відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення. Не взято до уваги й те, що троє дітей позивача є громадянами України за народженням.

Відповідно до ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріпляє у собі право на повагу до приватного і сімейного життя. Так, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У рішенні по справі «Ахмедов проти Азербайджану» від 30.01.2020 ЄСПЛ вказав, що поняття "приватне життя" в сенсі статті 8 Конвенції є широким поняттям, яке охоплює різні аспекти фізичної та соціальної ідентичності (див. Дженовезе проти Мальти, § 30, 11 жовтня 2011 року та Рамадан Ст. Мальта , § 62, 21 червня 2016 року). Хоча право на громадянство як таке не гарантується Конвенцією або протоколами до неї, не можна виключати, що свавільне позбавлення громадянства при певних обставинах є порушенням статті 8 Конвенції, оскільки наслідки такої відмови мають вплив на приватне життя окремих осіб (див. Карасьов проти Фінляндії, 31414/96, ЄСПЛ 1999-II; в Дженовезе, згадане вище, § 30; і K2 проти Сполученого Королівства, 42387/13, § 49, 7 лютого 2017 року).

Суд також визнав, що ці ж принципи повинні застосовуватися до позбавлення уже отриманого громадянства, так як це може призвести до аналогічного, якщо не більшого - втручання у право особи на повагу до сімейного та приватного життя (див. Рамадан, згадане вище, § 85; К2, згадане вище, § 49; і Алпеєва і Джалагонія проти Росії,№. 7549/09 і 33330/11, § 108, 12 червня 2018 року).

При визначенні самоуправства, суд взяв до уваги, чи скасування відбулось згідно із законом; чи супроводжувалось необхідними процедурними гарантіями, в тому числі, чи мала особа, позбавлена громадянства, можливість оскаржити рішення в суді шляхом надання відповідних гарантій; і влада діяли старанно і швидко (див. Рамадан, згадане вище, §§ 86-89; К2, згадане вище, § 50; і Алпеєва і Джалагонія , згадане вище, § 109).

Хоча заявником не зазначено, що вищезазначеним рішенням внутрішніх органів, зробили його особою без громадянства, стає ясно, що рішення на цей рахунок спричинило за собою значні негативні наслідки для здійснення прав заявником у його повсякденному житті. Це рішення також створює невизначеність у відношенні правового статусу перебування заявника в Азербайджані, напряму впливає на його соціальну ідентичність. Тому суд вважає, що оскаржувана постанова була втручанням у право заявника на повагу до приватного життя відповідно до статті 8 (див. Алпеєва і Джалагонія, згадане вище, § 115).

Таким чином, застосовуючи принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку про наявність порушення статті 8 Конвенції стосовно заявника, оскільки спірне рішення має вплив на приватне життя позивача, а також створює значні негативні наслідки для здійснення прав позивачем у його повсякденному житті.

На переконання суду, органом міграційної служби України не дотримано принципу пропорційності, балансу між несприятливими наслідками прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення, що призводить для настання несприятливих та без перебільшення катастрофічних наслідків для позивача та його усталеного життя.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, а саме з визначення критерію «необхідності у демократичному суспільстві», суд оцінює пропорційність обмежень, застосованих до права на повагу сімейного життя, по відношенню до легітимної мети, якої прагнуть сторони при застосуванні таких обмежень.

Отже за встановлених судом обставин, мало місце непропорційне втручання з боку держави у фундаментальне право позивача, передбачене статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке не може вважатися необхідним у демократичному суспільстві.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Відповідно до вимог ч.1 ст.139 КАС України понесені позивачем судові витрати стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 241-246, 262, 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_11 ) до Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області (адреса: вул. Перекопська, 168, м. Херсон, 73036, ) - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області від 27.11.2015 року про скасування рішення УМВС України в Херсонській області від 16.08.2007 року про набуття громадянства за територіальним походженням відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Андрухів