Справа № 161/1600/23
Суддя: Пушкарчук В. П.
Дата ухвалення: 2023-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/1600/23
Провадження № 2-а/161/85/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2023 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі: головуючого - судді Пушкарчук В.П.

з участю секретаря судового засідання Швед Н.В.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - Шумського Б.А.

представника відповідача - Літвака О.І.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

31.01.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом на обґрунтування якого зазначив, що 06.12.2022 року інспектором роти № 3 взводу № 1 батальйону УПП у Волинській області ДПП старшим лейтенантом Русинчуком Павлом Володимировичем було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 574359.Даною постановою його притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1190 грн. Зазначає, що 06.12.2022 року близько 13 години, рухаючись по вул. Словацького у м. Луцьку автомобілем Toyota Land Cruiser, він був зупинений працівниками патрульної поліції. Інспектор поліції повідомив його, що він здійснив перетин суцільної лінії горизонтальної розмітки, чим порушив правила дорожнього руху.З даною постановою він не згідний, вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню. Зазначає, що він не вчиняв жодних протиправних дій, в тому числі тих, за які поліцейський мав би підстави для притягнення його до відповідальності за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.Вказує, що не вчиняв дій, в яких його звинувачував інспектор, а зупинка була здійснена без будь-якої законної підстави. Враховуючи наведене, просить суд скасувати дану постанову та стягнути з відповідача судові витрати.

21.02.2023 року представником відповідача було подано відзив на вищевказану позовну заяву. В обгрунтвання своїх заперечень щодо позову зазначає, що притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 121-3 КУпАП відбулось з повним дотриманням матеріальних норм та чинних норм процесуального законодавства, а його доводи, викладні у позовній заяві не відповідають дійсним обставинам справи. Враховуючи наведене, у задоволенні позову просить відмовити.

У судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали з підстав, які викладені у його позовній заяві, просили їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову із викладених у відзиві підстав, просив у заявлених вимогах відмовити.

Дослідивши письмові та електронні докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд, виходячи із обгрунтувань, наведених позивачем щодо поновлення строку на звернення до суду з даним позовом, визнає причини пропуску такого поважними, та вважає можливим поновити ОСОБА_1 пропущений ним процесуальний строк для оскарження постанови.

Судом встановлено, що 06.12.2022 року інспектором роти № 3 взводу № 1 батальйону УПП у Волинській області ДПП старшим лейтенантом Русинчуком П.В. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 574359, відповідно до якої ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 1190 грн.

Як вбачається з вищевказаної постанови, ОСОБА_1 06.12.2022 року о 13:03 год, в м. Луцьк по вул. Словацького, 2, керуючи транспортним засобом Toyota Land Cruiser, здійснив перетин суцільної горизонтальної лінії та керував автомобілем у якого були закріплені номерні знаки, що не належать даному транспортному засобу, чим порушив вимоги п. 8.5.1 ПДР України.

Відповідно до п. 8.5.1 ПДР України горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 34.1 цих Правил.

Диспозиція ч. 1 ст. 122 КУпАП визначає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

У свою чергу диспозиція ч. 1 ст. 121-3 КУпАП визначає адміністративну відповідальність за керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

За загальним правилом судочинства в справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватись «згідно із законом».

У п. 44 рішення по справі «Корнєв та Карпенко проти України» від 30 вересня 2010 року Суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Частинами 1 та 2 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

У контексті наведеного слід зауважити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Така правова позиція узгоджується з позиціями, що викладені у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 року у справі № 524/5536/17, від 30.05.2018 року у справі № 337/3389/16, від 17.07.2019 року у справі № 295/3099/17 та від 05.03.2020 року по справі № 607/7987/17.

Так, на переконання суду, дотримання процесуальних норм під час притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути доказом у справі лише в тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб.

Так, до свого відзиву на позовну заяву представником відповідача було долучено відеозапис з відеореєстратора патрульного автомобіля, як доказу вчинення ОСОБА_1 правопорушень за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 121-3 КУпАП. Разом з тим, даним відеозаписом не зафіксовано факту перетину суцільної горизонтальної лінії у АДРЕСА_1 , а відтак і порушень Правил дорожнього руху.

Зокрема, як вбачається із вищевказаного електронного доказу, на момент безпосереднього початку здійснення фіксації транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 останній рухався у середній смузі руху на ділянці дороги, яка має три смуги для руху в одному напрямку, а факт самого ж перетину суцільної горизонтальної лінії позивачем не здійснювався.

У свою чергу, на переконання суду, візуальне спостереження за неправомірними діями осіб, може бути доказом у справі лише в тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку, а тому рапорт поліцейського, без наявності факту фіксації правопорушення, як самостійний доказ, не може братися до уваги.

При цьому, будь-які інші докази, які б підтверджували наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 121-3 КУпАП у матеріалах справи відсутні.

Вищенаведене обставина є самостійною та достатньою підставою ставити під сумнів законність та обгрунтованість оскаржуваної постанови.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що будь-які докази, що підтверджують вину позивача у вчиненні адміністративних правопорушень за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 121-3 КУпАП суду не надані, суд вважає за необхідне оскаржувану постанову скасувати, справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку із відсутністю в діях останнього складу інкримінованого адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 536,80 грн.

Оскільки, позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування оскаржуваної постанови судом були задоволені, то із УПП у Волинській області ДПП на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 536,80 грн.

Керуючись ст. 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову інспектора роти № 3 взводу № 1 батальйону УПП у Волинській області ДПП старшого лейтенанта поліції Русинчука Павла Володимировича серії БАБ № 574359 від 06.12.2022 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1190 грн.

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 121-3 КУпАП - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області В.П. Пушкарчук