Справа № 380/11099/22
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2023-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/11099/22 пров. № А/857/15649/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2022 року у справі № 380/11099/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

суддя в 1-й інстанції - Чаплик І. Д.,

час ухвалення рішення - 29 вересня 2022 року,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення - не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №88 від 15 липня 2022 року про відмову у перерахунку (переведенні) з пенсії за віком згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу" та зобов`язати відповідача призначити та виплатити йому з 12 липня 2022 року пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", зарахувавши до стажу державної служби період роботи в органах державної податкової служби.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2022 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №88 від 15 липня 2022 року про відмову у перерахунку (переведенні) з пенсії за віком згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу". Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 12 липня 2022 року пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", зарахувавши до стажу державної служби період роботи в органах державної податкової служби.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що основним критерієм, який визначає підстави для зарахування того чи іншого періоду роботи особи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII, є встановлення за займаною посадою відповідного рангу. Зазначає, що періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, у період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання, не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ. Основним критерієм, який визначає підстави для зарахування того чи іншого періоду роботи особи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ є встановлення за займаною посадою відповідного рангу. Однак посадові особи органів податкової служби, які мають спеціальне звання Законом №3723 та нормативно-правовими актами КМУ не віднесені до відповідних категорій посад державних службовців. Таким чином, вважає, що підстави для призначення позивачу пенсії на підставі Закону України «Про державну службу» відсутні. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

З наявної у матеріалах справи копії трудової книжки НОМЕР_1 вбачається, що позивач з 15 лютого 1994 року по даний час працює в органах державної податкової служби: з 15 лютого 1994 року зарахований в порядку переводу з заводу "Скела" на посаду державного податкового інспектора відділу обліку та обробки даних; 29 квітня 1994 року прийнято присягу державного службовця; 03 жовтня 1994 року переведено тимчасово на посаду державного інспектора відділу обліку та обробки даних на час відпустки по вагітності та родах ОСОБА_2 ; 10 листопада 1994 року переведений виконуючим обов`язків ст. державного податкового інспектора відділу обліку та обробки даних на час відпустки по догляду за дитиною до 1,5 року ОСОБА_2 ; 01 грудня 1994 року присвоєно персональне звання інспектора податкової служби ІІІ рангу; 12 січня 1995 року тимчасово переведений на посаду головного державного податкового інспектора відділу обліку та обробки даних; 20 лютого 1995 року переведений на посаду головного державного податкового інспектора цього ж відділу постійно; 02 жовтня 1995 року переведений за конкурсом, на посаду головного державного податкового інспектора відділу обробки інформації і комп`ютеризації; 26 листопада 1996 року у зв`язку з ліквідацією Державної податкової інспекції по Дрогобицькому району і утворення Дрогобицької Державної податкової адміністрації переведений на посаду головного державного податкового інспектора відділу Державного реєстру фізичних осіб і обробки інформації Дрогобицької ДПА; 01 січня 1998 року присвоєно чергове спеціальне звання інспектора податкової служби другого рангу; 04 січня 1998 року призначений в порядку переводу на посаду начальника відділу Державного реєстру фізичних осіб і обробки інформації; 16 лютого 1998 року Дрогобицька державна податкова адміністрація перейменована в Дрогобицьку об`єднану державну податкову інспекцію Львівської області; 01 квітня 1998 року переведений на посаду виконуючого обов`язків начальника відділу інформації; 21 травня 1998 року призначений в порядку переводу на посаду начальника відділу інформації.

14 травня 2002 року присвоєне чергове спеціальне звання інспектора податкової служби першого рангу; 19 вересня 2003 року відділ автоматизації процесів оподаткування перейменовано у відділ супроводження автоматизації процесів оподаткування.

Відповідно до вкладки до трудової книжки НОМЕР_1 , судом першої інстанції встановлено наступне: 27 січня 2005 року присвоєно спеціальне звання Радника податкової служби третього рангу; 06 вересня 2005 року у зв`язку зі змінами в організаційній структурі, призначений на посаду виконуючого обов`язки начальника відділу інформатизації процесів оподаткування; 26 жовтня 2005 року призначений у порядку переведення на посаду начальника відділу інформатизації процесів оподаткування; 06 квітня 2006 року у зв`язку з реорганізацією Дрогобицької ДПІ звільнений із займаної посади в порядку переведення в державну податкову інспекцію у Дрогобицькому районі п.5 ст.36 КЗпП України; 07 квітня 2006 року зарахований у порядку переведення на посаду виконуючого обов`язки начальника відділу інформації процесів оподаткування ДПІ у Дрогобицькому районі; 01 червня 2006 року призначений в порядку переведення на посаду начальника відділу інформатизації процесів оподаткування; 02 квітня 2008 року присвоєно спеціальне звання "Радник податкової служби другого рангу"; 19 березня 2012 року у зв`язку із реорганізацією ДПІ у Дрогобицькому районі звільнений з займаної посади у порядку переведення в Дрогобицькому ОДПІ Львівської області Державної податкової служби п.5 ст.36 КЗпП України; 20 березня 2012 року призначений у порядку переведення на посаду начальника управління інформатизації та обліку платників податку; 01 липня 2013 року у зв`язку з реорганізацією переведений на посаду начальника відділу ІТ та обліку платників Дрогобицької ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області присвоєно 11 ранг державного службовця; 01 січня 2014 року присвоєно спеціальне звання Радник податкової та митної справи ІІ рангу; 03 лютого 2015 року у зв`язку з реорганізацією, переведений на посаду начальника відділу ІТ Дрогобицької ОДАІ Головного управління ДФС у Львівській області, згідно з ч.4 ст.36 КЗпП України; 10 лютого 2016 року переведений на посаду завідувача сектору інформаційних технологій; 06 червня 2017 року переведений на посаду головного державного інспектора з питань інформаційних технологій; 24 вересня 2018 року звільнений у порядку переведення в ГУ ДФС у Львівській області, згідно з п.2 ч.1 ст.41 Закону України від 10 грудня 2015 року №889 "Про Державну службу" за п.5 ст.36 КЗпП України; 25 вересня 2018 року прийнятий у порядку переведення з Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області на посаду старшого державного інспектора Бориславської ДПІ Дрогобицького управління ГУ ДФС у Львівській області; 30 жовтня 2018 року переведений на посаду завідувача сектору інформаційних технологій Дрогобицького управління ГУ ДФС у Львівській області, в порядку просування по службі за результатами конкурсу; 02 вересня 2019 року відповідно до п.2 ч.1 ст.41 Закону України "Про державну службу" звільнений з посади у порядку переведення для подальшої роботи в Головному управлінні ДПС у Львівській області, п.5 ч.1 ст.36 КЗпП України; 03 вересня 2019 року прийнятий у порядку переведення на посаду завідувача сектору інформаційних технологій Дрогобицького управління Головного управління ДПС у Львівській області. Присвоєно 5 ранг державного службовця; 11 вересня 2020 року у зв`язку із введенням в дію організаційної структури та штатного розпису переведений на посаду начальника Дрогобицького відділу електронних сервісів управління електронних сервісів Головного управління ДПС у Львівській області; 11 січня 2021 року згідно з п.2 ч.1 ст.41 Закону України "Про Державну службу" звільнений із займаної посади у порядку переведення для подальшої роботи в Головному управлінні ДПС у Львівській області, як відокремленому підрозділі Державної податкової служби України, п.5 ч.1 ст.36 КЗпП України; 12 січня 2021 року призначений у порядку переведення на посаду начальника Дрогобицького відділу електронних сервісів управління електронних сервісів Головного управління ДПС у Львівській області.

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про переведення його на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII.

За результатами розгляду такої заяви відповідачем прийнято рішення про відмову у перерахунку пенсії від 15 липня 2022 року №88, яким відповідач відмовив позивачу в проведенні перерахунку пенсії (в переведенні на пенсію відповідно до Закону України "Про Державну службу" №889-VIII від 10 грудня 2015 року) згідно з поданою заявою від 12 липня 2022 року №1358 за відсутності необхідного стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону №3723 та актами Кабінету Міністрів України.

Вважаючи таке рішення щодо відмови в переведенні на пенсію державного службовця протиправним, позивач звернувся з цим позовом у суд.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що період державної служби ОСОБА_1 у податкових органах зараховується до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №88 від 15 липня 2022 року про відмову у перерахунку (переведенні) з пенсії за віком згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу" є протиправним та підлягає скасуванню, а з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" з 12 липня 2022 року.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Ч.2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За змістом ч.1 ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

З аналізу цієї статті вбачається, що необхідною умовою для наявності в осіб, які мають не менш як 10 років стажу державної служби, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку, та перебування на час досягнення пенсійного віку на посаді державної служби, наявність страхового стажу, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". При цьому зазначений вік визначається статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Тобто до 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ) право на пенсію державного службовця мали особи, які:

а) досягли певного віку (62 роки для чоловіків, 60 років для жінок) та мають передбачений законодавством страховий стаж;

б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Згідно зі ст.90 Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких в осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ.

Так, відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності вказаним Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Попереднього Закону та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ передбачено, що за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі) за такою особою зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Разом з тим, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Колегія суддів зазначає, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VІІІ, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Таким чином, після 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VІІІ) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ та мають передбачені частиною першою статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ вік і страховий стаж.

Матеріалами справи стверджується, що ОСОБА_1 з 15 лютого 1994 року по даний час працює в органах державної податкової служби, і цей факт сторонами не заперечується.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України від 04 грудня 1990 року №509-XII "Про державну податкову службу в Україні" (далі - Закон №509-XII), а з 12 серпня 2012 року - Податковий кодекс України.

За змістом ст.4 Закону №509-XII державна податкова адміністрація України, якій за змістом частин другої, третьої цієї статті підпорядковані державні податкові адміністрації в областях, а їм, у свою чергу, - відповідні державні податкові інспекції, є центральним органом виконавчої влади. Посадовою особою органу державної податкової служби за правилами статті 15 Закону №509-XII може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим центральним органом державної податкової служби.

Правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, Законом №509-XII, а в частині, що не регулюється ним, - Законом №3723-ХІІ.

Згідно зі ст.6 Закону №509-XII видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету. При цьому, Законом №509-XII не було врегульовано питання пенсійного забезпечення посадових осіб державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, тому при вирішенні таких питань підлягають застосуванню положення статті 37 Закону №3723-ХІІ.

Крім того, п.342.4 ст.342 ПК України передбачає, що посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.

Відповідно до абз.1,2 п.344.1 ст.344 ПК України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу". При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, посадові особи державної податкової служби, займають посади в державних органах щодо практичного виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, а отже, перебувають на державній службі та є державними службовцями.

За змістом п.6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №229 стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII.

Згідно з п.8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності вказаним Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у спірному правовідносинах необхідно керуватися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283.

Відповідно до п.2 Порядку обчислення стажу державної служби до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування передбачених статтею 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування".

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягнув пенсійного віку та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зі змісту трудової книжки позивача вбачається, що він з 15 лютого 1994 року по теперішній час перебував на різних посадах в органах державної податкової служби. 29 квітня 1994 року прийняв Присягу державного службовця, а також йому присвоювались спеціальні звання.

Колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 станом на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" досягнув 62-річного віку, займав станом на 01 травня 2016 року посаду, робота на якій зараховується до державної служби, та мав стаж державної служби понад 10 років, а тому позивач набув право на призначення пенсії відповідно до положень Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ.

Крім того, ч.3 ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058 передбачає, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду, тому враховуючи ту обставину, що позивач із заявою про призначення пенсії звернувся до відповідача 12 липня 2022 року, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про призначення пенсії позивачу з 12 липня 2022 року.

Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає правильними висновок суду першої інстанції про те, що період державної служби ОСОБА_1 у податкових органах зараховується до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №88 від 15 липня 2022 року про відмову у перерахунку (переведенні) з пенсії за віком згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу" є протиправним та підлягає скасуванню, а з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" з 12 липня 2022 року.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2022 року у справі № 380/11099/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 10 березня 2023 року.