Справа № 826/3684/17
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2023-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/3684/17 Головуючий у І інстанції - Іщук І.О.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві, в якій просив визнати недійсними та скасувати в повному обсязі:

- податкове повідомлення-рішення від 05.09.2016 року № на загальну суму 222578,53 грн (Двісті двадцять дві тисячі п`ятсот сімдесят вісім гривень 53 копійки), у тому числі за основним платежем - 178062,82 грн (Сто сімдесят вісім тисяч шістдесят дві гривні 82 копійки) та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 44515,71 грн (Сорок чотири тисячі п`ятсот п`ятнадцять гривень 71 копійки);

- податкове повідомлення-рішення від 05.09.2016 року № на загальну суму 16750,49 грн (Шістнадцять тисяч сімсот п`ятдесят гривень 49 копійок), у тому числі за основним платежем 13400,39 грн (Тринадцять тисяч чотириста гривень 39 копійок) та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 3350,10 грн (Три тисячі триста п`ятдесят гривень 10 копійок);

- податкове повідомлення-рішення від 05.09.2016 року № на суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) 170,00 грн (Сто сімдесят гривень 00 копійок).

Обґрунтовуючи позовні вимоги Позивач вказав на безпідставність висновків Відповідача про заниження Позивачем податку на доходи фізичних осіб та військового збору від отриманого доходу у вигляді додаткового блага за 2015 рік, оскільки згідно пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 березня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2018 року, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного суду від 31 серпня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 березня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2018 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 серпня 2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року (з урахуванням ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року про виправлення описки) апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 серпня 2019 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення № від 05 вересня 2016 року, № від 05 вересня 2016 року, № від 05 вересня 2016 року.

Постановою Верховного суду від 03 серпня 2021 року касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві задоволено частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 серпня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року у справі № 826/3684/17 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2022 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аналогічні, заявленим у позовній заяві, та містять посилання на неповне з`ясування обставин справи судом першої інстанції та невідповідність його висновків таким обставинам.

Крім того, Позивачем наголошено, що судом першої інстанції не надано оцінки посиланням Позивача на неврахування копії (не взяття до уваги) листа ПАТ «Укрсоцбанк» від 21 червня 2016 року № 11.1-186/79-765, в якості доказу в силу положень ч. 6 ст. 94 КАС України.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Державною податковою інспекцією у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства фізичної особи ОСОБА_1 , за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, за результатами якої складено акт від 15.08.2016 № 10273/26-58-13-06-17-, в якому вказано про наступні порушення вимог податкового законодавства з боку фізичної особи ОСОБА_1 :

- підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункту 164.2.17 «д» пункту 164.2, пункту 164.1 статті 164, пункту 176.1 статті 176, пункту 179.7 статті 179 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 893 359,11 грн та не сплачено до бюджету податок з доходів фізичних осіб в сумі 178 062,82 грн;

- пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення», в результаті чого занижено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 893 359,11 грн та не сплачено до бюджету військовий збір за 2015 рік в сумі 13 400,39 грн;

- підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, пункту 179.1 статті 179 Податкового кодексу України - неподання податкової декларації про майновий стан за 2015 рік.

На підставі викладеного, Державною податковою інспекцією у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення від 05 вересня 2016 року:

- № , яким Позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 222 578,53 грн, з яких 178 062,82 грн нараховано за податковими зобов`язаннями та 44 515,71 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- № , яким визначено суму грошового зобов`язання з військового збору у розмірі 16 750,49 грн, з яких 13 400,39 грн нараховано за податковими зобов`язаннями та 3 350,10 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- № , яким Позивачу нараховано штрафні (фінансові) санкції (штраф) в розмірі 170 грн.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, Позивач оскаржив їх в адміністративному порядку.

Рішенням Головного управління ДФС у м. Києві «Про результати розгляду первинної скарги» від 05.12.2016 № 7893/Г/26-15-10-02-16 залишено без змін податкові повідомлення-рішення ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві від 05.09.2016 № , № , № , а скаргу Позивача - без задоволення.

Також вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення та рішення ГУ ДФС у м. Києві від 05.12.2016 № 7893/Г/26-15-10-02-16 протиправними, Позивач повторно оскаржив їх в адміністративному порядку.

Рішенням Державної фіскальної служби України «Про результати розгляду повторної скарги» від 16.02.2017 № 2315/Г/99-99-11-02-01-14 залишено без змін податкові повідомлення-рішення ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві від 05.09.2016 № , № , № та рішення ГУ ДФС у м. Києві від 05.12.2016 № 7893/Г/26-15-10-02-16 про результати розгляду первинної скарги, а скаргу Позивача залишено без задоволення.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, Позивач звернувся до адміністративного суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції у постанові від 13 березня 2018 року, з висновками якого погодилась колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у постанові від 10 травня 2018 року, виходили з того, що сума основного боргу, анульованого кредитором за його самостійним рішенням до закінчення строку позовної давності, відповідно до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України є додатковим благом, а тому підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, у зв`язку з чим визначення Позивачу грошових зобов`язань по податку з доходів фізичних осіб та військовому збору є правомірним. За вказаними висновками, відсутні підстави для застосовування до спірних правовідносин положень пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, оскільки наявності обставин прощення (анулювання) розміру різниці, розрахованої згідно цієї норми, в ході розгляду справи не встановлено. Судами також не встановлено обставин, які б свідчили про подання Позивачем податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік.

Постановою Верховного суду від 31.08.2018 №К/9901/53059/18, касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково,

Скасовуючи рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 березня 2018 року, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2018 року, та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд у постанові від 31 серпня 2018 року виходив з того, що при вирішенні даної адміністративної справи визначальним є встановлення і дослідження обставин щодо складових суми прощеної (анульованої) кредитором боргу, яка може включати в себе як основну суму кредиту, так і відсотки за користування ним, комісії та/або штрафні санкції (пеню), а також дотримання порядку повідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу, що дозволить визначити правовий статус прощеної заборгованості й, відповідно, наявність у Позивача обов`язку сплати податку з доходів фізичних осіб та відображення їх у річній податковій декларації.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції у постанові від 05 серпня 2019 року виходив з того, що до складових анульованої (прощеної) суми заборгованості входить виключно основна сума заборгованості, а Позивач був обізнаний про свій обов`язок щодо декларування доходу, отриманого у вигляді прощеної (анульованої) кредитором за його самостійним рішенням основної суми боргу (кредиту) платника податку.

Скасовуючи рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 серпня 2019 року та задовольняючи адміністративний позов колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у постанові від 05 листопада 2019 року обґрунтувала судове рішення тим, що заборгованість Позивача складалась не лише з основної суми боргу за кредитним договором, а також з несплачених процентів у розмірі 894,89 дол.США, які неможливо відокремити з суми прощеного (анульованого) банком боргу, оскільки відсутній фактичний розрахунок такого анулювання. Крім того, з наявних в матеріалах справи доказів не вбачається, що ПАТ «Укрсоцбанк» належним чином повідомив Позивача про прощення (анулювання) боргу, з дотриманням порядку якого пов`язується виникнення обов`язку Боржника відображення такого доходу у річній податковій декларації та сплати відповідних податків (зборів), обов`язкових платежів, оскільки довідка від 24 листопада 2016 року № 10.1-186/96-20911 (т. 1, а.с. 45) такої інформації не містить.

Скасовуючи рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 серпня 2019 року, постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року, та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд у постанові від 03 серпня 2021 року виходив з помилковості висновків суду апеляційної інстанції про те, що спірні правовідносини підпадають під дію пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України. Під час розгляду справи не було встановлено, що між Позивачем та банком було укладеного угоду про зміну валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, а тому пункт 8 підрозділу 1 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України не регулює спірні правовідносини між Сторонами. Суд апеляційної інстанції також при прийнятті рішення вказав, що заборгованість Позивача складалась не лише з основної суми боргу за кредитним договором, а також з несплачених процентів у розмірі 894,89 дол.США, які неможливо відокремити з суми прощеного (анульованого) банком боргу, оскільки відсутній фактичний розрахунок такого анулювання, а отже не можна вважати, що банком було прощено (анульовано) виключно основну суму боргу Позивача за фінансовим кредитом в іноземній валюті.

Проте, такий висновок суперечить встановленим обставинам справи судом першої інстанції та документам, що містяться в матеріалах справи, зокрема і наданих самим Позивачем.

Крім того, Верховним Судом зазначено, що копія листа ПАТ «Укрсоцбанк» від 21 червня 2016 року № 11.1-186/79-765, що була подана Відповідачем та не була взята до уваги судом апеляційної інстанції в силу приписів ч. 6 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, має в даній адміністративній справі одне із визначальних значень, оскільки вказаний лист окрім підтвердження суми нарахованого та виплаченого доходу Позивачу за ознакою « 126» у вигляді анульованої «основної» кредитної заборгованості також пояснює і різницю в сумах анулюваної заборгованості, яка зазначена в акті перевірки та з якої здійснено обрахунок податку та збору, згідно оскаржуваних податкових повідомлень - рішень, та зазначеної в довідці ПАТ «Укрсоцбанк» від 24 листопада 2016 року № 10.1-186/96-20911 (на що звертав увагу Верховий Суд при направленні справи на новий розгляд).

Проте суд апеляційної інстанції не звернув уваги на вказане та в силу приписів частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України не вживав визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, зокрема щодо витребування доказів ПАТ «Укрсоцбанк».

Також, Верховний Суд у постанові від 03 серпня 2021 року дійшов висновку про те, що суд першої інстанції не встановив обставини справи в повному обсязі, не надав оцінку всім доказам та доводам Позивача, зокрема рішення суду взагалі не містить оцінки правовідносин з урахуванням основної підстави позовних вимог, а саме застосування пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, не надано оцінки посиланням Позивача на неврахування копії (не взяття до уваги) листа ПАТ «Укрсоцбанк» від 21 червня 2016 року № 11.1-186/79-765, в якості доказу в силу положень ч. 6 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, та не вжив визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, зокрема щодо витребування доказів у ПАТ «Укрсоцбанк».

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову у даному оскаржуваному рішенні від 07 листопада 2022 року суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи міститься лист ПАТ «Укрсоцбанк» від 21.06.2016 № 11.1-186/79-765, яким підтверджено інформацію про суми нарахованих та виплачених доходів з ознакою доходу « 126» у вигляді анулювання основної кредитної заборгованості, зокрема, ОСОБА_1 . Сума нарахованого та виплаченого доходу становить 893 968,11 грн, що еквівалентно сумі 42 363,25 дол. США.

Таким чином, до складових анульованої (прощеної) суми заборгованості входить основна сума заборгованості Позивачу в сумі 893 968,11 грн, що еквівалентно 42 363,25 дол. США.

Вказана копія листа завірена представником Відповідача не мала заздалегідь встановленої сили і оцінювалася судом першої інстанції разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом першої інстанції також зазначено, що витребування оригіналу вказаного листа станом на момент розгляду даної адміністративної справи є неможливим, оскільки відповідно до листа Акціонерного товариства «Альфа-Банк», яке є правонаступником усіх прав та обов`язків Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» від 07.07.2021 № 58682-23.1-б/б, кредитний договір від 11.08.2006 № 291/73052 закритий 09.06.2015.

Згідно з п. 136 Постанови Національного банку України від 27.11.2018 № 130 «Про затвердження Правил застосування Переліку документів, що утворюють в діяльності Національного банку України та банків України», термін зберігання справи щодо юридичного оформлення рахунку клієнтів за активними та пасивними операціями, ідентифікаційні документи, кредитні договори, договори застави, переказу боргу, майнові доручення, поручительства третьої особи, гарантії, акредитиви, довідки, інші документи справи в національній та іноземній валютах, становить 5 років після виконання умов договору.

На підставі наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки в даному випадку мало місце анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до п. 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Кодексу, то сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу з урахуванням норм підпункту «д» пункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України та оподатковується податком на доходи фізичних осіб.

Крім того, під час розгляду справи Позивачем підтверджено, що обов`язок за кредитним договором від 11.08.2006 № 291/73052 припинено на підставі Договору про внесення зміни від 09.06.2015 № 1 згідно умов опції 50-50.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що Позивач був обізнаний про свій обов`язок щодо декларування доходу, отриманого у вигляді прощеної (анульованої) кредитором за його самостійним рішенням основної суми боргу (кредиту) платника податку.

Таким чином, Позивач мав подати декларацію про отриманий дохід за 2015 рік.

Враховуючи сукупність встановлених вище обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому позов не підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, викладеним в оскаржуваному рішенні від 07 листопада 2022 року, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 р. № 2755-VI.

Підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

За приписами пункт 164.1 статті 164 Податкового кодексу України передбачено, що базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається, дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу), зокрема у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Згідно з підпунктом 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року; сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Пунктом 179.1 статті 179 Податкового кодексу України визначено, що платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

За приписами пункту 179.7 статті 179 Податкового кодексу України фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Відповідно до пункту 8 підрозділ 1 розділу XX Податкового кодексу України не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Пунктом 16-1 підрозділ 10 розділу ХХ Податкового кодексу України передбачено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пп. 162.1 ст. 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені ст. 163 цього Кодексу.

Верховним Судом у постанові від 03 серпня 2021 року зазначено, що основна сума боргу (кредиту) платника податку прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням є доходом такого платника.

До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року , а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку.

При прощенні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом.

Кредитор має належним чином повідомити платника податку - боржника про анулювання (прощеного) боргу (рекомендованим листом з повідомленням про вручення, шляхом укладення відповідного договору, шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто) та включити суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку.

Боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми основного боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідних сум податку, в тому числі і військового збору.

З метою оподаткування доходи, отримані платником податку у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, та суми, прощеної (анульованої) кредитором у розмірі різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, слід розглядати окремо.

У разі якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу у відповідності до абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між ОСОБА_1 (Позичальник) та Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (Кредитор) укладено договір кредиту від 11 серпня 2006 року № 291/73052.

В подальшому, між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» укладено договір про внесення змін від 09.06.2015 № 1 до договору кредиту № 291/73052 від 11 серпня 2006 року, відповідно до п. 2 якого станом на дату укладення цього Договору про внесення змін заборгованість за договором кредиту складає 84726,51 доларів США.

Пунктом 3.2 Договору про внесення змін від 09.06.2015 № 1 передбачено, якщо Позичальник починаючи з дати укладення цього Договору про внесення змін до 31.12.2015 здійснить одноразовий платіж в сумі від 42 363,26 доларів США на підставі заяви на сплату заборгованості згідно умов Опції 50-50 з частковим анулюванням, форма якої зазначена в Додатку № 1 до цього Договору про внесення змін, то Позичальник набуває права на анулювання (прощення) заборгованості по Кредиту, процентам і комісіям в сумі, що дорівнює сумі здійсненого платежу.

Згідно з п. 3.3 Договору про внесення змін від 09.06.2015 № 1 Сторони домовились, що Позичальник зобов`язаний здійснити платежі, зазначені в п. 3.2 цього Договору про внесення змін та надати Кредитору підписану Заяву не пізніше 16 години 30 хвилин поточного робочого дня Кредитора, в який Позичальник здійснює відповідний платіж.

Відповідно до п. 3.4 Договору про внесення змін від 09.06.2015 № 1 у разі виконання Позичальником умов, зазначених у п. 3.2 та п. 3.3 цього Договору про внесення змін сума заборгованості за Кредитом (на дату внесення коштів), процентам та комісіям в розмірі, зазначеному в п. 3.2 цього Договору про внесення змін, підлягає анулюванню (прощенню).

Сума платежу, що підлягає анулюванню (прощенню), дата такого анулювання (прощення), зазначаються у відповідній Заяві.

Умови щодо повідомлення Позичальника про анулювання (прощення) та його обов`язок самостійно сплатити податок з доходів і відобразити їх у річній податковій декларації, відповідно до вимог Податкового кодексу України, зазначаються у відповідній Заяві.

09 червня 2015 року Позивач підписав Заяву на сплату заборгованості згідно умов Опції 50-50 з частковим анулюванням, в якій керуючись п. 3.2 Договору про внесення змін № 1 від 09 червня 2015 року до Договору кредиту № 291/73052 від 11 серпня 2006 року, просив здійснити анулювання (прощення) заборгованості за Договором кредиту.

У вказаній заяві Позивач повідомив Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», що він є належним чином повідомлений Банком про суму анулювання (прощення) заборгованості на вищезазначених умовах та про свій обов`язок самостійно сплатити податок з доходів фізичних осіб з суми прощеної основної заборгованості за Кредитом і відобразити такий дохід у річній податковій декларації відповідно до вимог п.п. 164.2.17 ст. 164 Податкового кодексу України.

Таким чином, підписанням вказаної заяви Позивач, як Боржник був належним чином повідомленим про анулювання (прощення) Кредитором боргу та про свій обов`язок самостійно сплатити податок з доходів фізичних осіб з суми прощеної основної заборгованості за Кредитом і відобразити такий дохід у річній податковій декларації.

Позивачем на погашення кредиту здійснено одноразовий платіж в сумі 42363,26 доларів США, що станом на дату здійснення операції еквівалентно 893983,94 грн, що підтверджується квитанцією від 09 червня 2015 року № FJB145.

Відповідно до листа Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про надання інформації від 21.06.2016 № 11.1-186/79-765 (т. 1, а.с. 187), направленого на запит Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 03.06.2016 № 7867/10/26-58-13-04-18 Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» підтверджено інформацію про суми нарахованих та виплачених доходів з ознакою доходу « 126» у вигляді анулювання основної кредитної заборгованості, зокрема, ОСОБА_1 в сумі 893 968,11 грн.

Крім того, згідно довідки Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» від 24.11.2016 № 10.1-186/96-20911, виданої ОСОБА_1 , по кредиту згідно договору кредиту від 11.08.2006 № 291/73052, укладеного з Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк», станом на дату здійснення платежу 09.06.2015 було анульовано суму 42 363,25 доларів США (що еквівалентно сумі 893 968,11 грн, за курсом НБУ станом на дату 09.06.2015).

У зв`язку з наведеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до складових анульованої (прощеної) суми заборгованості входить основна сума заборгованості Позивачу в сумі 893 968,11 грн, що еквівалентно 42 363,25 дол. США.

Колегія суддів зазначає, що пункт 8 підрозділ 1 розділу XX Податкового кодексу України стосується регулювання правовідносин, які складаються щодо прощення (анулювання) кредитором суми боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті відносно якого відбулась зміна валюти зобов`язання з іноземної у гривню.

Проте, матеріали справи не містять будь-яких доказів зміни умов кредитного договору щодо валюти зобов`язання, а відтак пункт 8 підрозділ 1 розділу XX Податкового кодексу України не може бути застосовано до спірних правовідносин.

Таким чином, сума прощеної Позивачу основної заборгованості за кредитом у розмірі 893968,11 грн, є доходом платника податку в повному обсязі та підлягає оподаткуванню як податком на доходи фізичних осіб так і військовим збором.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 29 січня 2019 року у справі № 821/707/17.

Щодо посиланням Позивача на неврахування копії (не взяття до уваги) листа ПАТ «Укрсоцбанк» від 21 червня 2016 року № 11.1-186/79-765, в якості доказу в силу положень ч. 6 ст. 94 КАС України, та витребування доказів у ПАТ «Укрсоцбанк», колегія суддів зазначає наступне.

Дійсно, відповідно до ч. 6 ст. 94 КАС України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Проте, згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 94 КАС України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Вказана копія листа ПАТ «Укрсоцбанк» від 21 червня 2016 року № 11.1-186/79-765, завірена представником Відповідача відповідно до вимог ч.ч. 4, 5 ст. 94 КАС України.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1-3 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі вищевикладеного суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що навна в матеріалах даної адміністративної справи копія листа ПАТ «Укрсоцбанк» від 21 червня 2016 року № 11.1-186/79-765 не мала заздалегідь встановленої сили і оцінювалася разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 КАС України.

Колегія суддів також звертає увагу, що витребування доказів у ПАТ «Укрсоцбанк» станом на момент розгляду даної адміністративної справи є неможливим, оскільки відповідно до листа АТ «Альфа-Банк», яке є правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» від 07.07.2021 № 58682-23.1-б/б, кредитний договір від 11.08.2006 № 291/73052 закритий 09.06.2015.

Згідно з п. 136 Постанови Національного банку України від 27.11.2018 № 130 «Про затвердження Правил застосування Переліку документів, що утворюють в діяльності Національного банку України та банків України», термін зберігання справи щодо юридичного оформлення рахунку клієнтів за активними та пасивними операціями, ідентифікаційні документи, кредитні договори, договори застави, переказу боргу, майнові доручення, поручительства третьої особи, гарантії, акредитиви, довідки, інші документи справи в національній та іноземній валютах, становить 5 років після виконання умов договору.

Враховуючи вищенаведене та перевіривши всі фактичні обставини справи, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що прийняті контролюючим органом оскаржувані податкові повідомлення-рішення є правомірними, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог, з чим погоджується колегія суддів.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

О.М. Оксененко