Справа № 440/17016/21
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2023-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 р. Справа № 440/17016/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.07.2022, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун, м. Полтава, повний текст складено 26.07.22 по справі № 440/17016/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Полтавській області

про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області (надалі також відповідач, ГУ ДПС у Полтавській області), в якій просив визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДПС у Полтавській області № Ф-4624-51/1048У від 11.02.2020 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у розмірі 8 262,54 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26 липня 2022 року позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 11.02.2020 за № Ф-4624-51/1048У.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області судові витрати, що пов`язані зі сплатою судового збору, у сумі 908 грн 00 коп.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС у Полтавській області оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, з викладенням висновків, які не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач наводить нормативно-правове обґрунтування, покладене в основу прийняття спірного рішення, і перелік доводів, які, на його думку, судом першої інстанції не взято до уваги під час ухвалення рішення.

За результатами апеляційного розгляду ГУ ДПС у Полтавській області просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець 12.04.1993, взятий та перебував на обліку в Козельщинській ДПІ ГУДПС у Полтавській області з 12.04.1993 як платник податків; вид економічної діяльності за КВЕД 47.89: Роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами.

За інформацією відповідача 22.09.2021 ОСОБА_1 прийнято рішення про припинення підприємницької діяльності.

Позивач у позові зазначив, що займався підприємницькою діяльністю незначний час, а після того як зазнав збитків, припинив таку діяльність, працевлаштувавшись на постійну роботу в якості найманого працівника, на підтвердження чого надав копію трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с. 9-13).

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся для проведення перереєстрації майна до нотаріуса, який повідомив, що позивач перебуває в реєстрі боржників на підставі ВП № 62716807, і таким чином можливість вчинення дій щодо реєстрації майна обмежена.

Після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження позивачу стало відомо, що ГУ ДПС у Полтавській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-4624-51/1048У, яка набрала чинності 20.05.2020, згідно з якою до ОСОБА_1 заявлено вимогу про сплату недоїмки з ЄСВ в розмірі 8262,54 грн.

З відзиву на позов та інтегрованої картки платника ЄСВ убачається, що контролюючим органом 11.02.2020 прийнята вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-4624-51/1048 на суму 29 422,47 грн (а.с. 38), яка включала заборгованість, що виникла станом на 31.01.2020 згідно з рішенням про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску № від 08.07.2014 в сумі 129,03 грн, з яких 34,01 грн - недоїмка, 95,02 - залишок несплаченої пені.

Також до цієї вимоги включалися нараховані щоквартально контролюючим органом відповідно до абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" грошові зобов`язання зі сплати ЄСВ, а саме:

- по строку сплати 09.02.2018 в сумі 8448,00 грн за 2017 рік, сплата відсутня;

- по строку сплати 19.04.2018 в сумі 2457,18 грн за 1 квартал 2018 року, сплата відсутня;

- по строку сплати 19.07.2018 в сумі 2457,18 грн за 2 квартал 2018 року, сплата відсутня;

- по строку сплати 19.10.2018 в сумі 2457,18 грн за 3 квартал 2018 року, сплата відсутня;

- по строку сплати 21.01.2019 в сумі 2457,18 грн за 4 квартал 2018 року, сплата відсутня;

- по строку сплати 19.04.2019 в сумі 2754,18 грн за 1 квартал 2019 року, сплата відсутня;

- по строку сплати 19.07.2019 в сумі 2754,18 грн за 2 квартал 2019 року сплата відсутня;

- по строку сплати 21.10.2019 в сумі 2754,18 грн за 3 квартал 2019 року, сплата відсутня;

- по строку сплати 20.01.2020 в сумі 2754,18 грн за 4 квартал 2019 року, сплата відсутня.

20.05.2020 ГУ ДПС у Полтавській області сформовано узгоджену вимогу від 11.02.2020 за № Ф-4624-51/1048У на суму 8262,54 грн (нараховані зобов`язання за ІІ-IV квартал 2019 року) та направлено до органу державної виконавчої служби для примусового виконання.

Разом з цим, залученою до матеріалів справи копією трудової книжки позивача підтверджуються ті обставини, що упродовж, зокрема 2017-2021 років позивач працював та відповідно отримував дохід від Регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Українська залізниця" () (а.с. 13).

У зв`язку з цим позивач не погоджується із правомірністю податкової вимоги, уважає, що більше двадцяти років не здійснює підприємницьку діяльність, а ЄСВ сплачувався за нього його роботодавцями, та на цій підставі звернувся до суду з позовом у цій справі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у позивача обов`язку зі сплати єдиного внеску з огляду на те, що роботодавцем позивача сплачувався єдиний внесок за спірний період.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України від 08.07.10 за № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (надалі - Закон № 2464-VI).

За змістом статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до абзацу другого пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

А пункт четвертий частини першої цієї статті до платників єдиного внеску відносить також фізичних осіб - підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до абзацу першого пункту першого частини першої статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Пунктом 2 частини першої цієї статті визначено, що для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Абзацом першим частини п`ятої статті 8 Закону № 2464-VI визначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

За приписами частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до абзацу другого пункту 2 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.15 за № 449 (у редакції Наказу Міністерства фінансів України від 04.05.18 за № 469), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.15 за № 508/26953 (надалі - Інструкція № 449), у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

За змістом пункту 3 розділу VI Інструкції № 449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій); платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Абзацом першим пункту 4 розділу VI Інструкції № 449 встановлено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Сплата єдиного внеску є формою участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Мета такої участі полягає у гарантуванні особі матеріального забезпечення у разі настання страхового випадку (як то безробіття, тимчасова непрацездатність, нещасний випадок на виробництві чи професійне захворювання, досягнення пенсійного віку тощо).

Тобто соціальне страхування є складовим елементом системи соціального захисту.

Платниками єдиного внеску є роботодавці та особи, які забезпечують себе працею самостійно (у тому числі фізичні особи - підприємці).

У силу вимог Закону № 2464-VI за найманого працівника єдиний внесок сплачує роботодавець; фізична особа - підприємець сплачує єдиний внесок самостійно.

Зазначені механізми передбачені з метою участі всіх без винятку працюючих осіб (у тому числі, і тих, що забезпечують себе працею самостійно) у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Водночас особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Такі висновки сформовано Верховним Судом у постанові від 04.12.2019 у справі № 440/2149/19, зазначеній судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Як убачається з матеріалів справи, за позивачем станом на 29.12.2021 обліковується заборгованість у сумі 28599,43 грн, яка виникла за рахунок щоквартальних нарахувань.

Проте, в межах цієї справи спірними є обставини правомірності винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-4624-51/1048У від 11.02.2020 на суму 8262,54 грн, до якої включено недоїмку за ІІ квартал 2019 року - у розмірі 2754,18 грн (918,06 грн х 3 міс.); за IIІ квартал 2019 року - у розмірі 2754,18 грн (918,06 грн х 3 міс.); за ІV квартал 2019 року - у розмірі 2754,18 грн (918,06 грн х 3 міс.).

Колегія суддів зазначає, що довідкою форми ОК-5 про застраховану особу ОСОБА_1 , надану пенсійним фондом на виконання вимог ухвали суду першої інстанції від 22.06.2022, підтверджується, що позивач у 2019 році працював у Регіональній філії "Південна залізниця" АТ "Українська залізниця" і за нього роботодавцем сплачувався ЄСВ (а.с. 60).

Вказаного факту відповідачем не спростовано.

Ураховуючи сплату єдиного внеску за спірний період за позивача роботодавцем, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність у позивача обов`язку зі сплати єдиного внеску, з огляду на що відповідачем безпідставно сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-4624-51/1048У від 11.02.2020 на суму 8262,54 грн.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від № Ф-4624-51/1048У від 11.02.2020 підлягають задоволенню, є правомірним.

Судом апеляційної інстанції критично оцінюються доводи відповідача, що стосуються обставин справи та містять посилання на загальні норми законодавства, які жодним чином не спростовують обґрунтування суду першої інстанції.

Інших доводів апеляційна скарга щодо незаконності оскаржуваного рішення не містить.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на результати апеляційного розгляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.07.2022 по справі № 440/17016/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк