Справа № 420/18572/22
Суддя: Лебедєва Г.В.
Дата ухвалення: 2023-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про продовження розгляду справи

13 березня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Лебедєвої Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження питання про продовження розгляду справи за позовом Колективного підприємства «Будова» до Державної податкової служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Колективного підприємства Будова до Державної податкової служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Підставою для звернення позивача до суду стало незабезпечення автоматичного відновлення/збільшення суми, на яку позивач має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму 82 447 166,67 грн.

Ухвалою від 23.12.2022 року суд відкрив провадження в адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання на 25 січня 2023 року.

Представники учасників справи в судове засідання, призначене на 25.01.2023 року, не з`явилися про день час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та завчасно, у зв`язку із чим судове засідання відкладено на 08.02.2023 року.

Ухвалою суду від 08.02.2023 року продовжено шістдесятиденний строк підготовчого провадження у справі №420/18572/22 на тридцять днів, та відкладено підготовче засідання по даній адміністративній справі на 01 березня 2023 року на 10 год. 30 хв.

До канцелярії Одеського окружного адміністративного суду від представника відповідача надійшло клопотання про залишення позову Колективного підприємства Будова без розгляду у зв`язку з тим, що позов КП «Будова» подано після спливу встановленого ч. 1 ст.122 КАС України терміну для звернення до суду за захистом порушених прав.

Суд ухвалою від 01.03.2023 року позовну заяву КП «Будова» залишив без руху та надав час для усунення недоліків шляхом надання до суду заяви про поновлення строків звернення до суду з доказами поважності причин пропуску строку звернення до суду, з визначенням обставин, які були б об`єктивно непереборними та не залежали від його волевиявлення, були б пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення у справі процесуальних дій.

До канцелярії суду від представника позивача надійшло клопотання про поновлення строку звернення до суду, яке обґрунтоване таким.

15.02.2021 року КП «Будова» помилково (передчасно) зареєструвало податкові накладні №43 від 01.02.2021 року на суму ПДВ 34 627 810,00 грн. та №44 від 01.02.2021 року на суму ПДВ 47819356,67 грн. Дані накладні було зареєстровано в ЄРПН та отримано покупцем. Дізнавшись про те, що контрагент, на якого були виписані накладні, був позбавлений статусу платника ПДВ, 16.02.2021 року КП «Будова» склало та подало на реєстрацію розрахунок коригування №3 до податкової накладної №43 від 01.02.2021 року (на суму 34 627 810,00 грн.); розрахунок коригування №4 від 16.02.2021 року до податкової накладної №44 від 01.02.2021 року (на суму 47 819 356,67 грн.), які були не прийняті і відхилені, оскільки до накладних складені були як не на платника ПДВ і містили ІПН 00 (такий форма подання РК до ПН був запропонований на гарячій лінії ДПС). Тобто КП «Будова» необхідно було дочекатись допоки СТ «Будова-Омега», як уповноважена особа по Договору про спільну діяльність від 09.11.2016 року №1/Т-135, не відновить свій статус платника ПДВ і лише за таких обставин можливо буде вжити заходи щодо відновлення суми податку, на яку платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки в Єдиному реєстрі податкових накладних. 10.06.2021 року СТ «Будова-Омега», як уповноважена особа по Договору про спільну діяльність від 09.11.2016 року №1/Т-135, після відновлення стану платника податку на додану вартість, звернулось до ДПС України та ГУ ДПС в Одеській області з проханням відновити суму податку на яку платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки в Єдиному реєстрі податкових накладних. Листування з ДПС України не дали результатів. Оскільки, позивач згідно з ПК України має право подавати податкові накладні/розрахунки коригування до них протягом певного визначеного законом часу згідно ст.ст. 192 та 198 ПК України, то відповідно порушення строків і права на звернення до суду має обліковуватись саме з дати настання певних подій та подання відповідних документів, з урахуванням даних строків. В лютому 2022 року КП «Будова» повторно склало та надіслало покупцю (СТ «Будова-Омега», як уповноважена особа по Договору про спільну діяльність від 09.11.2016 року №1/Т-135), в порядку ст.192 ПК України, розрахунки коригування до вищезазначених податкових накладних. СТ «Будова-Омега», як уповноважена особа по договору про спільну діяльність від 09.11.2016 року №1/Т-135 (покупець), підписало та відправило вищевказані розрахунки коригування до ДПС України, проте за даними електронного кабінету та згідно двох квитанцій від 02.02.2022 року документ не може бути прийнятий сума ПДВ в документі (34 627 810,00 грн.) та (47 819 356,37 грн.) не може перевищувати суму ПДВ, на яку покупець має право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування (0.08).

Тобто, оскільки з рахунку СЕА ПДВ КП «БУДОВА» було списано суми ПДВ у розмірі 34 627 810,00 грн. і 47 819 356,67 грн. але дані суми не відобразились на рахунку СТ «Будова- Омега», як уповноваженої особи по Договору про спільну діяльність від 09.11.2016 року №1/Т- 135 (покупця), і листування покупця з ДПС України не призвело до відновлення сум реєстраційного ліміту, саме КП «БУДОВА листом від 18.02.2022 року звернулось до ДПС України щодо відновлення/збільшення в даних СЕА ПДВ реєстраційного ліміту на суму 82 447 166,67 грн. на рахунку СЕА ПДВ КП «БУДОВА».

На теперішній час СТ «Будова-Омега», як уповноважена особа по Договору про спільну діяльність від 09.11.2016 року №1/Т-135, ліквідовано, про що також зазначає і відповідач, тому саме КП «БУДОВА» звернулось до суду за захистом своїх прав на відновлення реєстраційного ліміту, адже не має іншого способу захисту окрім звернення до суду, за існуючих обставин.

Щодо перебігу подій з 18.02.2022 року слід зазначити, що КП «БУДОВА» неодноразово зверталось на гарячу лінію ДПС України «Пульс» і отримало інформацію щодо вхідного номеру надісланого листа та телефон виконавця (вх. № 6001/6 від 22.02.2022 року; номер виконавця ).

Після численних телефонних дзвінків та усного повідомлення представнику про продовження термінів розгляду звернення і надання відповіді та підготовку тексту відповіді збоку ТУ ДПС в Одеській області, як відокремленого підрозділу ДПС України, було отримано письмову відповідь від ТУ ДПС в Одеській області щодо відновлення реєстраційного ліміту від 29.09.2022 року №21243/6/15-32-04-03-06, в якій звернуто увагу на те, що внесення змін до СЕА ПДВ платника можливо виключно центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику. Тобто, ДПС України вдруге уповноважило надати відповідь саме ГУ ДПС в Одеській області, як було з листом № 06-08 від 06.08.2021 року СТ «Будова-Омега», як уповноваженої особи по Договору про спільну діяльність від 09.11.2016 року №1/Т-135, та листом ДПС України від 27 серпня 2021 року за № 19426/7/99-00-18-03-04-07 і відповіддю на нього від 28.08.2021 року за № 23554/6/15-32-18-03-09. Повідомивши ДПС України за телефоном гарячої лінії «ПУЛЬС» про отриману відповідь ГУ ДПС в Одеській області і не отримавши більше жодних відповідей, КП «БУДОВА» було рекомендовано направити повторний письмовий запит за допомогою електронного кабінету платника, що і було зроблено 28.10.2022 року.

22.12.2022 року було отримано письмову відповідь ДПС України, датовану 25.11.2022 року, а фактично відправлену 17.12.2022 року, з посиланням, зокрема, на те, що СЕА ПДВ працює виключно в автоматичному режимі і не допускає втручання в її роботу; скасування/виключення з ЄРГ1Н зареєстрованих платником накладних за зверненням такого платника не передбачено. Отже, перебіг подій свідчить про те, що протягом 2021-2022 років вживались конкретні заходи, в межах передбачених ПК України строків, щодо відновлення/збільшення в системі електронного адміністрування податку на додану вартість суми, на яку КП «БУДОВА» має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних в розмірі 82 447 166,67 грн. (вісімдесят два мільйона чотириста сорок сім тисяч сто шістдесят шість) гривні 67 копійок. Оскільки ДПС України продовжувало строки розгляду звернення, відправленого ще 18.02.2022 року, і вищезазначений перебіг подій свідчить саме про зволікання збоку відповідача з наданням відповіді, позивач очікував на об`єктивну відповідь, адже інакше було б передчасне звернення до суду за відсутності порушеного права.

В надісланому повторно зверненні від 28.10.2022 року було вказано про те, що підприємство «Будова» сумлінно очікувало на відповідь щодо направленого листа і в телефонному режимі намагалось дізнатись коли відповідь буде надіслано. Так, в інформаційному сервісі «ПУЛЬС» було залишено декілька заяв (№ ЛЕ 131528 від 26.09.2022 року та № ЛЕ : від 05.10.2022року) та отримано інформацію від представників даного сервісу про те, що доповідь готується, строки розгляду листа від 18.02.2022 року eux. № 212-ЦО були продовжені і незабаром відповідь буде надано. При цьому, в телефонному режимі представник сервісу повідомив про те, що необхідно повторно направити даний лист із супровідним поясненням.». Тобто, наведене також свідчить про те, що позивач не був проінформований в письмовій формі про продовження строку розгляду звернення в лютому 2022 року, лише по телефону, а на повторне звернення в жовтні 2022 року відповідь надіслано лише через місяць від дати її складання. У надісланій відповіді ДПС України вказаним доводам не надано жодних заперечень, що підтверджує позицію і інформацію Позивача стосовно усного повідомлення про продовження строків розгляду звернення від 18.02.2022 року, отриманого 22.02.2022 року, необхідність повторного направлення даного звернення та отримання відповіді вже в грудні 2022 року.

Все вищенаведене свідчить про те, що з моменту першої реєстрації накладних 15.02.2021 року і не включення у відповідному звітному періоді до податкового кредиту сум ПДВ по ним, таке право було закріплено протягом 365 календарних днів, а подання розрахунків коригування передбачено у період 1095 календарних днів. Тобто, в жодному випадку не було порушено строків, в межах яких Позивач мав право на вжиття заходів, передбачених ПК України, які б дозволили в досудовому порядку вирішити виниклу ситуацію. Саме в межах вказаних строків вживались всі дії в порядку ПК України.

Крім того, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, Указом Президента України від 22.12.2022 року № 64/202, затвердженим Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався. Зокрема, передостаннім Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 757/2022 від 7 листопада 2022 року, продовжено строк дії воєнного стану в Україні до 20 травня 2023 року.

Вирішуючи питання щодо поновлення позивачу строків звернення суд, зазначає таке.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Проте, процесуальним законом передбачені певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Відповідно до статті 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, адміністративне судочинство передбачає можливість встановлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків.

Відносини у сфері оподаткування, права та обов`язки платників податків і зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Суд зазначає, що згідно з п.п. 192.1 ст.192 ПК України розрахунок коригування до податкової накладної не може бути зареєстрований в ЄРПН пізніше 1095 календарних днів з дати складання податкової накладної, до якої складений такий розрахунок коригування.

Тобто, як податкова накладна, так і розрахунок коригування до неї, можуть бути зареєстровані в ЄРПН не пізніше 1095 календарних днів з дати складання такої податкової накладної. При цьому, слід враховувати, що розрахунок коригування може бути зареєстрований в ЄРПН виключно до зареєстрованої в ЄРПН податкової накладної.

Строки давності та їх застосування встановлені статтею 102 ПК України.

Статтею 102 ПКУ врегульовано питання застосування строків давності визначення податкових зобов`язань, які становлять 1095 днів.

Суд, звертає увагу, що попередньо застосовувалася практика звернення з такими позовами протягом 1095 днів. Отже задля додержання принципу правової визначеності та забезпечення права на справедливий суд зміна сталої судової практики, яка відбулася в бік тлумачення норм права щодо застосування коротших строків звернення до суду, може розглядатися судами як поважна причина при вирішенні питання поновлення строків звернення до суду в податкових правовідносинах, які виникли та набули характеру спірних до зміни такої судової практики. Отже, обчислюючи шестимісячний строк звернення до суду в подібних до цієї справах, суди повинні звертати особливу увагу на момент початку перебігу цього строку і в кожній конкретній справі вирішувати питання про наявність / відсутність підстав вважати такий строк пропущеним із поважних причин.

Будь-яка доцільність зміни попередніх підходів до застосування норм права, які регулюють питання строку звернення до суду в податкових правовідносинах, може бути виправдана виключно у випадку необхідності вдосконалення діючого законодавства та у випадку, коли такі зміни не породжують правову невизначеність та не погіршують становища платників податків.

Протягом десятиліття судова практика надавала перевагу у застосуванні спеціальному закону як більш сприятливому для платника, і жодних заперечень ані з боку законодавчого органу, ані з боку органів виконавчої влади таке правозастосування не викликало, принаймні, відповідних змін ці законодавчі норми не зазнали за більш, ніж достатній для цього строк.

Зміна підходу відбулася лише 27.01.2022 року з прийняттям судовою палатою КАС ВС постанови № 160/11673/20, в якій відступила від висновку про застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах від 3 квітня 2018 року у справі №826/5325/17, від 23 травня 2018 року у справі №803/728/17, від 18 червня 2018 року у справі №805/1146/17-а, у частині того, що строк для звернення платника податків із позовом до адміністративного суду про скасування податкового повідомлення-рішення, без застосування процедури адміністративного оскарження, становить 1095 днів, і сформулювала такий правовий висновок: «Процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) визначається частиною другою статті 122 КАС України - становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів».

Водночас згідно з пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України на період 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено, що з 19.12.2020 до 30.04.2023 на території України продовжено дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22.07.2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

15 березня 2022 року Верховною радою України прийнято Закон України № 2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", яким ст. 102 Податкового кодексу України доповнено новим пп. 102.9, згідно якого на період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану що вводиться в Україні зупиняється перебіг строків, визначених Податковим кодексом України, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Поряд з цим, пунктом 2 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» зупинено дію пункту 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України на період дії воєнного, надзвичайного стану.

Згідно зі статтею 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан, строк дії якого Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022 та від 07.11.2022 № 757/2022 продовжено з 05 години 30 хвилин відповідно 26.03.2022 строком на 30 діб, з 25.04.2022 строком на 30 діб, з 25.05.2022 строком на 90 діб, з 23.08.2022 строком на 90 діб та з 21.11.2022 строком на 90 діб.

Тобто воєнний стан в Україні діє з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 по теперішній час.

Підрозділом 10 розділу XX пункту 69 ПК України встановлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті. Відповідно до підрозділу 10 розділу XX пункту 69.9 ПУ України, для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин було зупинено перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Так, положеннями податкового законодавства закріплено правило вирішення сумнівів на користь платника податків (тобто принцип in dubio pro tributario), яке покликано забезпечувати реалізацію однієї з ознак верховенства права - правової визначеності, а саме: можливість платника податків чітко розуміти та передбачати правові наслідки вчинюваних дій яке має фундаментальне значення для правильності його застосування.

Таким чином, для забезпечення рівності та справедливості слід також поширити положення щодо зупинення перебігу строків щодо оскарження рішень контролюючих органів і на дані правовідносини.

Суд вважає, що особа в жодному разі не має бути обмежена в праві доступу до суду.

Відповідно до частини шостої статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до ч.1, ч. 6 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. У разі неподання особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Аналіз вищезазначених норм показав, що пропущення строків звернення до адміністративного суду не може бути безумовною підставою для застосування наслідків пропущення цих строків, оскільки суд може визнати причину пропуску таких строків поважними і в такому випадку справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому КАС України.

Суд зазначає, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

Вказані обставини можуть свідчити про пропуск строку звернення позивача до суду за захистом його прав з поважних причин та є підставою для поновлення судом строків, встановлених частиною другою статті 122 КАС України.

Частина перша статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (надалі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини звертав увагу, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права (рішення від 4 грудня 1995 року у справі Беллет проти Франції (Bellet v. France), Series A № 333-B, crop.42, пункт 36).

ЄСПЛ висловив позицію стосовно того, що, розглядаючи підстави для поновлення пропущеного строку, національні суди мають враховувати, що питання стосовно того, чи було дотримано справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (справи Скордіно проти Італії, Ятрідіс проти Греції).

У справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom, заява №4451/70, пункти 28-36) Європейським судом з прав людини було визначено, що право на доступ до суду є одним з аспектів права на суд згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. У цій справі Суд визнав право на доступ до суду як невід`ємний аспект гарантій, закріплених у статті 6, пославшись на принципи верховенства права та недопущення свавілля, покладені в основу більшості положень Конвенції. Разом з тим, право на доступ до суду повинно бути "практичним та ефективним", а не "теоретичним чи ілюзорним" (рішення у справі "Беллє проти Франції" (Bellet v. France), заява № 13343/87, пункт 36). Це міркування набуває особливої актуальності у контексті гарантій, передбачених статтею 6, з огляду на почесне місце, яке в демократичному суспільстві посідає право на справедливий суд (рішення у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany ), [ВП] заява № 42527/98, пункт 45 та рішення у справі "Парафія греко-католицької церкви в м. Лупені та інші проти Румунії", (Lupeni Greek Catholic Parish and others v. Romania), [ВП] заява № 76943/11, пункти 84, 86).

Також, у рішенні по справі Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії (Miragall Escolano and оthers v. Spain, заяви №№38366/97, 38688/97, 40777/98, 40843/98, 41015/98, 41400/98, 41446/98, 41484/98, 41487/98 and 41509/98, пункт 51) та в рішенні по справі Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії (Perez de Rada. Cavanilles v. Spain, заява № 28090/95, пункт 45) Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із елементів права на справедливий суд є право на виправлення помилки, включаючи право на скасування неправосудного рішення та прийняття правового рішення по справі.

Статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В абзаці 7 підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_1 щодо офіційного тлумачення положень статті 24 Конституції України (справа про рівність сторін судового процесу) від 12 квітня 2012 року № 9-рп/2012 вказано, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права.

У рішенні Конституційного Суду України (Другий сенат) у справі за конституційними скаргами ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Еко-вугілля України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення частини першої статті 79 Закону України Про банки і банківську діяльність від 24 червня 2020 року № 6-р(ІІ)/2020 зазначено, що Конституційний Суд України вважає, що гарантування приписом частини другої статті 55 Конституції України кожному права на доступ до суду з метою оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єктів владних повноважень є вимогою принципу верховенства права. Такий доступ не означає автоматичної незаконності цих рішень, дій або бездіяльності, а спрямований на перевірку у судовому порядку їх законності та правомірності, що не лише забезпечує ефективний захист прав, свобод кожної особи, якої стосується неправомірна діяльність суб`єктів владних повноважень, а й сприяє підтримці законності та правопорядку в цілому шляхом виявлення та усунення нелегітимних проявів у такій діяльності.

Крім цього, Верховний суд у постанові від 29 вересня 2022 року у справі №500/1912/22 зазначив, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначений підхід неодноразово був застосований Верховним Судом, зокрема у постановах від 21 травня 2021 року у справі № 1.380.2019.006107, від 22 липня 2021 року у справі № 340/141/21, від 16 вересня 2021 року у справі № 240/10995/20 та від 12 вересня 2022 року у справі №120/16601/21-а.

З огляду на вищезазначене, суд також вважає за необхідне зазначити, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку із збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Дослідивши доводи представника позивача викладені у заяві про поновлення строку звернення до суду щодо поважності пропуску строку, з урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, про доведеність поважності причин пропуску строку звернення до суду, а тому є достатні підстави для визнання судом таких причин поважними.

Отже, недоліки позовної заяви усунуті у строк та спосіб, визначений судом.

Так, відповідно до ч. 14 ст. 171 КАС України якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи, про що постановляє ухвалу не пізніше наступного дня з дня отримання інформації про усунення недоліків.

Зважаючи на викладене, суд вважає за необхідне продовжити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначити підготовче судове засідання.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 240 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Тому в задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду слід відмовити.

Керуючись статтями 121, ч. 14 ст. 171, 241-243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання представника позивача про визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду з позовом Колективного підприємства «Будова» до Державної податкової служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду.

У задоволенні клопотання представника Державної податкової служби України про залишення позовної заяви Колективного підприємства «Будова» без розгляду - відмовити.

Продовжити розгляд справи та призначити підготовче засідання на 21 березня 2023 року о 12:00 год.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Лебедєва