Справа № 120/1045/23
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про повернення позовної заяви

м. Вінниця

13 березня 2023 р. Справа № 120/1045/23

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Поліщук Ірина Миколаївна, розглянувши матеріали позовної заяви за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, Управління соціального захисту населення Тульчинської районної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, Управління соціального захисту населення Тульчинської районної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою від 23.02.2023 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу 5-денний строк для усунення виявлених судом недоліків, шляхом:

- надання до суду засвідчених копій документів, що долучені до матеріалів позовної заяви в трьох примірниках (для суду та для направлення відповідачам);

- надання до суду доказів сплати судового збору в розмірі 3220,80 грн. за реквізитами для сплати судового збору: отримувач коштів: ГУК у Він, обл./м.Вінниця/22030101, , Банк одержувач: Казначейство України (ЕАП), р/р UA4002856, призначення платежу: судовий збір, за позовом (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Вінницький окружний адміністративний суд., або інші надати документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону;

- надання до суду належним чином засвідчену копію паспорта громадянина України ОСОБА_1 .

07.03.2023 ОСОБА_2 було подано заяву про усунення недоліків позовної заяви, у якій останній зазначив, що він частково задовольняє ухвалу суду від 23.02.2023 та надає нові відомості на підтвердження відсутності у позивача доходу та позовну заяву в новій редакції. Також вказав, що всі інші вимоги ухвали він залишає без задоволення.

Надаючи оцінку поданій заяві про усунення недоліків, варто зазначити наступне.

Так, залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без руху, суд, окрім іншого, виходив із того, що положеннями ч. 2 ст. 94 КАС України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Згідно із ч.ч. 4, 5 ст. 94 КАС України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

В порушення вказаних норм законодавства додані до позовної заяви документи не були засвідчені позивачем.

Висновок щодо обов`язку належного засвідчення копії документів узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, що викладена в постановах від 02.10.2018 у справі №2а-15994/12/2670, від 11.09.2018 у справі № 826/15414/17, від 11.02.2020 у справі №826/2935/14.

Разом із тим, позивач не виконав вимоги ухвали суду від 23.02.2023 у цій частині.

Окрім того, суд також виходив із того, що оскільки позивачем заявлено три самостійні вимоги немайнового характеру до двох відповідачів, тому розмір належного до сплати судового збору за подання цього позову становить 3220,80 грн.

Разом із тим, до матеріалів позовної заяви позивачем не було додано доказу сплати судового збору.

В той же час, до матеріалів позову позивачем було долучено заяву про звільнення від сплати судового збору, оскільки його розмір перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача.

Відповідно до частини 1 статті 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, зокрема, за умови, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

На підтвердження майнового стану до матеріалів адміністративного позову було долучено відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 03.01.2023. Згідно наданих відомостей інформація про доходи з 1 кварталу 2021 року по 3 квартал 2022 року відсутня.

Водночас відомостей щодо отриманих доходів за 4 квартал 2022 року, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", суду надано не було.

Окрім того, відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків надано стосовно ОСОБА_1 із реєстраційним номером облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , тоді як у позовній заяві зазначено інший реєстраційний номер облікової картки платника податків позивача - НОМЕР_2 .

На виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, позивач надав позовну заяву в новій редакції в якій зазначив інший реєстраційний номер облікової картки платника податків позивача.

Втім, копії самого реєстраційного номеру облікової картки платника податків позивача до матеріалів позову не долучено, що позбавляє суд можливості перевірити належність вказаного у позовній заяві реєстраційного номеру саме ОСОБА_1 .

Крім того, позивачем також надано довідку Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про те, що ОСОБА_1 не перебуває на обліку у відділі обслуговування громадян №17 Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та не отримує пенсію.

Поряд із цим, варто звернути увагу на те, що предметом оскарження в межах даної справи є дії щодо неналежного обрахунку та виплати позивачу пенсії починаючи з 20.01.2016.

З огляду на викладене, надана довідка про те, що ОСОБА_1 не перебуває на пенсійному обліку саме у відділі обслуговування громадян №17 Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, не може вважатись належним доказом відсутності у позивача доходу, в тому числі у вигляді пенсійних виплат, адже саме незгода із їх розміром слугувала підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Також, як слідує із матеріалів позову, зокрема із відповідей Міністерства закордонних справ України та Пенсійного фонду України, ОСОБА_1 проживає в Португалії, втім жодних доказів на відсутності у нього доходу в Португалії до позову також не додано.

Також, із змісту позовної заяви та долучених до неї матеріалів слідує, що ОСОБА_1 проживає в Португалії, втім жодних доказів на відсутності у нього доходу в Португалії до позову також не додано.

Окрім того, залишаючи позовну заяву без руху, суд виходив із того, що приписами пункту 1 частини 1 статті 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 43 КАС України здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами).

Здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить фізичним особам, які досягли повноліття і не визнані судом недієздатними, а також фізичним особам до досягнення цього віку у спорах з приводу публічно-правових відносин, у яких вони відповідно до законодавства можуть самостійно брати участь.

Таким чином, змістом адміністративної процесуальної дієздатності є здатність особисто здійснювати процесуальну діяльність, яка породжує відповідні юридичні наслідки.

У випадках, встановлених законом, фізичні особи можуть звертатися до адміністративного суду із позовними заявами в інтересах інших осіб і брати участь у цих справах (частина перша статті 53 КАС України).

З матеріалів позову було встановлено, що такий подано (поштовим зв`язком) та підписано від імені ОСОБА_1 , при цьому, проставлений на позовній заяві підпис ОСОБА_1 є очевидно відмінним від того, що міститься на долученій до позову довіреності від 31.01.2020 №НОК775026.

В той же час, підпис, що вчинений на позовній заяві від імені ОСОБА_1 візуально є ідентичним підпису Аврамича Андрія Станіславовича, вчиненого у запитах та заявах, долучених до позову.

За таких обставин, в суду виникли об`єктивні сумніви щодо підписання позовної заяви позивачем або особою, належним чином уповноваженою на вчинення певних процесуальних дій, а також, щодо подачі цієї позовної заяви позивачем або належним чином уповноваженою особою.

У зв`язку з чим, суд запропонував надати докази адміністративної процесуальної правоздатності позивача або його представника.

Разом із тим, позивач відмовився виконувати вимоги ухвали суду від 23.02.2023 у цій частині та зазначив, що із переліку додатків до другого примірника позовної заяви вбачається, що такий додаток як копія довіреності від 31.01.2020 відсутній.

Втім, не дивлячись на те, що дійсно в переліку додатків до позовної заяви відсутній такий додаток як копія довіреності від 31.01.2020, така в дійсності була долучена позивачем до позовної заяви.

Варто зазначити, що позивач не заперечує факту існування такої довіреності, а лише зазначає, що в переліку додатків до другого примірника позовної заяви такий додаток як довіреність відсутній.

Копія відповідної довіреності також не значиться в додатках до заяви про усунення недоліків від 07.03.2023, однак, фактично така довіреність долучена ОСОБА_2 , який і подав заяву про усунення недоліків позовної заяви, що підтверджується актом Вінницького окружного адміністративного суду від 07.03.2023.

Окрім того, обставини того, що підпис, вчинений на позовній заяві від імені Іваненка В.В. візуально є ідентичним підпису Аврамича Андрія Станіславовича також підтверджується долученими до позову запитами до Пенсійного фонду України та інших Державних установ, поданими Аврамичем А.С. в інтересах ОСОБА_1 .

Втім, вимоги ухвали від 23.02.2023, в частині надання копії паспорта громадянина України позивач не виконав.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

З огляду на викладене і беручи до уваги те, що позивач відмовився усунути усі недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, позовну заяву належить повернути позивачеві на підставі вищезазначених положень закону.

При цьому суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, наведені, зокрема, в рішеннях від 28.05.1985 у справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" та від 13.02.2001 у справі "Кромбах проти Франції", згідно з якими держава може встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду.

У рішеннях від 20.05.2010 в справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 в справі "Наталія Михайленко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, в тому числі щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою.

Виходячи з системного аналізу норм КАС України, можна дійти висновку, що державою встановлено доступні, чіткі та передбачувані процесуальні правила (обмеження), при умові дотримання яких особа може реалізувати право на судовий захист. Цих правил під час звернення до суду з даним позовом не дотримано, на що звернуто увагу позивача в ухвалі суду від 23.02.2023, з наданням заявнику достатнього строку для усунення виявлених недоліків позовної заяви.

Проте, оскільки зазначені недоліки позивач не усунув та відмовляється це робити, існують підстави для застосування наслідків, визначених у пункті 1 частини четвертої статті 169 КАС України, а саме повернення позовної заяви позивачу.

Керуючись ч. 4 ст. 169, ст.ст. 248, 256 КАС України, -

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, Управління соціального захисту населення Тульчинської районної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії разом з доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.

2. Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна