Справа № 460/21491/22
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2023-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/21491/22 пров. № А/857/17579/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2022 року (головуючий суддя Поліщук О.В., м.Рівне) у справі №460/21491/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,-

В С Т А Н О В И В:

19.07.2022 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просив: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови у переведенні з пенсії за віком за списком № 1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком на умовах Закону України «Про державну службу»; зобов`язати зарахувати до стажу державної служби період роботи з 05.09.2002 по 29.04.2022 на посадах головного спеціаліста та заступника начальника Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради; зобов`язати перевести з пенсії за віком за списком № 1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком на умовах Закону України «Про державну службу», починаючи з 08.06.2022 та здійснити перерахунок та виплату пенсії з цієї дати.

Позов обґрунтовує тим, що йому з 2012 року призначена пенсія за віком на пільгових умовах Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Надалі позивач звернувся до пенсійного органу з заявою про переведення його на пенсію за віком на підставах Закону України "Про державну службу". Однак відповідач відмовив йому у такому переведенні у зв`язку з недостатністю стажу державної служби для призначення пенсії. Вважає дії щодо відмови відповідача у призначенні пенсії протиправними та необґрунтованими, оскільки право на призначення пенсії на умовах Закону України "Про державну службу" підтверджується належними документами, зокрема записами в трудовій книжці щодо наявності необхідного стажу державної служби.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2022 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови в зарахуванні ОСОБА_1 до стажу державної служби періоди роботи на посадах в Управлінні комунальною власністю Рівненського міського виконавчого комітету з 05.09.2002 по 30.09.2021 і з 01.10.2021 по 29.04.2022 та призначенні пенсії на підставі Закону України "Про державну службу" з 08.06.2022. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби періоди роботи на посадах в Управлінні комунальною власністю Рівненського міського виконавчого комітету з 05.09.2002 по 30.09.2021 та з 01.10.2021 по 29.04.2022. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплачувати з 08.06.2022 ОСОБА_1 пенсію державного службовця за віком із врахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 та статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993, в розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що періоди роботи посадових осіб в органах місцевого самоврядування, не зараховуються до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за нормами Закону України "Про державну службу". Вказує, що позивач працював на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців лише 8 років 2 місяці 24 дні (з 10.06.1994 по 04.09.2002), а тому не мав 20 років стажу на таких посадах. Відтак, на думку відповідача, не набув права на призначення пенсії на умовах Закону України "Про державну службу". Вважає, що пенсійний орган діяв на підставі, в межах та у спосіб, визначені чинним законодавством. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

01.02.2012 позивачу призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 29.07.1993 прийнятий на роботу головним спеціалістом відділу майна та оренди Фонду державного комунального майна. 10.06.1994 позивач прийняв присягу державного службовця і йому присвоєно 11 ранг державного службовця, а 09.11.2015 присвоєно 9 ранг державного службовця. 04.09.2002 позивача переведено в Управління комунальною власністю Рівненського міського виконавчого комітету на посаду головного спеціаліста. 05.09.2002 позивач склав присягу посадової особи місцевого самоврядування і йому було присвоєно 9 ранг посадової особи місцевого самоврядування. З 05.09.2002 по 30.09.2021 позивач працював на посаді головного спеціаліста в Управлінні комунальною власністю Рівненського міського виконавчого комітету. З 01.10.2021 по 29.04.2022 ОСОБА_1 працював на посаді заступника начальника Управління комунальною власністю Рівненського міського виконавчого комітету.

08.06.2022 позивач звернувся до пенсійного органу з заявою про переведення його на пенсію на умовах Закону України "Про державну службу".

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області листом від 01.07.2022 № 9126-8950-/3-02/8-1700/22 відмовлено позивачу у переведенні на інший вид пенсії. У листі вказано, що на одержання пенсії державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу" мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу, у тому числі стажу державної служби не менше 10 років та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців. Зазначено, що посади у органах місцевого самоврядування, які обіймав позивач в період з 05.09.2002 по 29.04.2022 не належать до посад державних службовців. Так, зарахований стаж державної служби позивача складає 8 років 2 місяці 24 дні (з 10.06.1994 по 04.09.2002), а тому підстави для переведення з пенсії за віком за списком №1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на пенсію за віком на умовах Закону України «Про державну службу» у пенсійного органу відсутні.

Не погодившись з діями відповідача щодо не зарахування періодів роботи у органах місцевого самоврядування до стажу державної служби та відмови у переведенні на пенсію на умовах Закону України «Про державну службу», позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" від 07.06.2001 № 2493-ІІІ (Закон № 2493-ІІІ) служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Відповідно до ст. 2 Закону № 2493-III посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Відповідно до ст. 3 вказаного Закону посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Згідно з ч. 7 ст. 21 Закону № 2493-III 07.06.2001 (в редакції від 01.05.2016) пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Пенсійне забезпечення державних службовців до 01.05.2016 було врегульованим Законом України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993.

З 01.05.2016 набрав чинності Закон України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015. Згідно Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 втратив чинність Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993р. № 3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Пунктом 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 встановлено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з п. 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Колегія суддів зазначає, що прикінцевими та перехідними положеннями Закону України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 передбачено, що за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993, але за певної додаткової умови: наявності не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993 після 1 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 вказаного Закону та Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби. Отже, після 1 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993 лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 та мають передбачені частиною 1 статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993 вік і страховий стаж.

Аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 по справі № 822/524/18 та у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 по справі № 676/4235/17.

Згідно з ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993 (у редакції на час набрання чинності Законом України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування" № 2493-III від 07.06.2001.

Аналізуючи ці положення законодавства, колегія суддів вказує, що періоди роботи на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування", входять до стажу державної служби. Згідно з записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 у період з 05.09.2002 по 30.09.2021 позивач обіймав посаду головного спеціаліста в Управлінні комунальною власністю Рівненського міського виконавчого комітету, а у період з 01.10.2021 по 29.04.2022 позивач працював на посаді заступника начальника Управління комунальною власністю Рівненського міського виконавчого комітету. За ці періоди роботодавцем позивача були сплачені страхові внески, що підтверджується довідкою форми ОК5, яка міститься в матеріалах справи.

Посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби визначався Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 283 від 03.05.1994 (втратив чинність 01.05.2016).

Згідно з п. 2 вказаного Порядку до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Разом з тим, відповідно до п. 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 229 від 25.03.2016 до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування".

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" шоста категорія - посади керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, керівників структурних підрозділів виконавчого апарату районних та секретаріатів районних у містах Києві та Севастополі рад та їх заступників, керівників управлінь, відділів та інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст районного значення), районних у містах рад та їх заступників, помічників голів, радників, консультантів, начальників секторів, головних бухгалтерів, спеціалістів управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст обласного значення та міста Сімферополя) рад; сьома категорія - посади радників, консультантів секретаріатів районних у містах рад, спеціалістів виконавчих органів районних у містах, міських (міст районного значення) рад, спеціалістів виконавчих органів сільських, селищних рад.

Пунктом 6 Порядку № 229 встановлено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Згідно з пунктом 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Тобто, обчислення стажу державної служби за періоди роботи до 01.05.2016 (до набрання чинності Законом України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015) здійснюється згідно Порядку обчислення стажу державної служби, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283. Таким чином, в даному випадку до застосування підлягають норми Порядку № 283, а саме пункту 2 вказаного порядку - до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування передбачених статтею 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" та на посадах керівних працівників і спеціалістів виконавчих комітетів місцевих рад, їх управлінь, самостійних відділів, інших структурних підрозділів.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.06.2018 по справі № 735/939/17.

Отже, доводи апелянта про те, що стаж роботи на посадах в органах місцевого самоврядування не може бути зарахований як стаж державного службовця, який за наявності відповідного стажу дає право на призначення пенсії державного службовця, є необгрунтованими. Так, посада головного спеціаліста в Управлінні комунальною власністю Рівненського міського виконавчого комітету, яку обіймав позивач у період з 05.09.2002 по 30.09.2021 відноситься до сьомої категорії посад місцевого самоврядування. Водночас, посада заступника начальника Управління комунальною власністю Рівненського міського виконавчого комітету, на якій позивач працював у період з 01.10.2021 по 29.04.2022 відноситься до шостої категорії згідно зі ст. 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування". Тому, пенсійний орган зобов`язаний був зарахувати періоди роботи позивача на цих посадах до стажу його державної служби, однак безпідставно не виконав свій обов`язок.

Крім того, з документів, які містяться у матеріалах справи вбачається, що спеціальний стаж державної служби позивача станом на дату звернення до пенсійного фонду задля переведення на інший вид пенсії складав понад 20 років, що дає право на призначення пенсії державного службовця. Позивач на дату подання заяви досяг віку необхідно для призначення пенсії, а тому, він набув право на призначення пенсії відповідно до пункту 10 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІІІ та статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ.

Згідно з вимогами пункту 4 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 року № 622 (Порядок № 622) пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що у випадку, коли особі було призначено пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», то перехід на пенсію за віком на підставі Закону України «Про державну службу» є не переведенням з одного виду пенсії на інший, а її призначенням, оскільки така пенсія за віком передбачена іншим законом, ніж пенсія, яку попередньо отримував позивач.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду № 876/5312/17 від 31 жовтня 2018 року.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про задоволення позову, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2022 року у справі № 460/21491/22 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний