Справа № 991/1542/23
Суддя: Боднар С. Б.
Дата ухвалення: 2023-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

13 березня 2023 року Справа № 991/1542/23
Провадження №22-а/991/4/23
судді Боднара Сергія Богдановича
у справі № 991/1542/23 (провадження № 22-а/991/4/23)
Ухвалою колегії суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 13 березня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Осадчої Анни Валеріївни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Вищого антикорупційного суду від 27 лютого 2023 року.
Не погоджуючись з таким рішенням колегії суддів, вважаю за необхідне викласти свою окрему думку.
Положеннями статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово зазначав, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням; вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ за своєю природою потребує регулювання з боку держави, яке може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб. Установлюючи такі правила, Договірні держави користуються певною свободою розсуду. Хоча остаточне рішення щодо дотримання вимог Конвенції залишається за ЄСПЛ, до його завдань не входить заміна оцінки національних органів влади будь-якою іншою оцінкою того, що може бути кращою стратегією у цій сфері. Проте встановлені обмеження не повинні обмежувати доступ, наданий особам, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть цього права була підірвана. Крім того, обмеження буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети та якщо немає розумної пропорційності між застосованими засобами та метою, якої прагнуть досягти (параграф 41 рішення від 18 грудня 2018 року у справі «Абрамова проти України»).
Згідно з практикою ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.
У рішенні від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» ЄСПЛ зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.
Метою застосування санкцій є захист національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, протидія терористичній діяльності, а також запобігання порушенню, відновлення порушених прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави (ч. 1 ст. 1 Закону України «Про санкції»)
Гарантування конституційних прав і свобод людини та громадянина, захист державного суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності державних кордонів, недопущення втручання у внутрішні справи України, розвиток рівноправних взаємовигідних відносин з іншими державами світу в інтересах України є пріоритетами національних інтересів України
Зважаючи на особливу мету застосування санкцій та усвідомлюючи потребу невідкладного та ефективного реагування на наявні і потенційні загрози національним інтересам і національній безпеці України, включаючи ворожі дії, збройний напад інших держав чи недержавних утворень, завдання шкоди життю та здоров`ю населення, захоплення заручників, експропріацію власності держави, фізичних та юридичних осіб, завдання майнових втрат та створення перешкод для сталого економічного розвитку, повноцінного здійснення громадянами України належних їм прав і свобод, встановлення скорочених строків на подання апеляційних скарг у даній категорії справ є обґрунтованим, пропорційним та жодним чином не суперечить вимогам Конвенції.
Відповідно до ч. 8 ст. 283-1 КАС України апеляційна скарга на рішення Вищого антикорупційного суду може бути подана стороною до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом п`яти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні при проголошенні зазначеного рішення, мають право його оскаржити протягом п`яти днів із дня публікації рішення на офіційному веб-сайті Вищого антикорупційного суду.
Особливості обчислення процесуальних строків в окремих категоріях адміністративних справ, до яких, серед іншого, відносяться й провадження у справах про застосування санкцій, врегульовано статтею 270 КАС України.
Зокрема, ч. 5 ст. 270 КАС України передбачено, що днем подання позовної заяви, апеляційної скарги є день їх надходження до відповідного суду. Строки подання позовних заяв і апеляційних скарг, встановлені у справах, визначених цією статтею, не може бути поновлено. Позовні заяви, апеляційні скарги, подані після закінчення цих строків, суд залишає без розгляду.
З офіційного веб-сайту Вищого антикорупційного суду вбачається, що оскаржуване рішення Вищого антикорупційного суду ухвалене та опубліковане на офіційному веб-сайті суду 27 лютого 2023 року. Однак апеляційна скарга адвоката Осадчої А.В. надійшла до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду лише 07 березня 2023 року, тобто після закінчення п`ятиденного строку на його оскарження.
Окрім того, адвокатом в апеляційній скарзі не вказано, які саме поважні (непереборні, нездоланні) причини завадили їй вчасно звернутися до суду, а відповідно й не доведено існування об`єктивно непереборних обставин, які б не залежали від її волевиявлення та істотно перешкоджали або ускладнювали реалізацію нею права на звернення до суду у визначений КАС України п`ятиденний строк. Зокрема, беручи до уваги, що місцем здійснення нею адвокатської діяльності є місто Ірпінь Київської області.
При відкритті провадження за апеляційною скаргою адвоката колегією суддів було враховано, що указану апеляційну скаргу направлено до суду засобами поштового зв`язку та здано на пошту ще 01 березня 2023 року.
Відповідно до ч. 9 ст. 120 КАС України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.
Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 270 КАС України, на обчислення строків, встановлених статтями 273-277, 280-283-1 цього Кодексу, не поширюються правила частин другої - десятої статті 120 цього Кодексу. Тобто, апеляційна скарга має безпосередньо надійти до суду у визначений законом п`ятиденний строк, а не бути зданою на пошту для направлення до суду.
Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Таким чином, встановивши, що апеляційну скаргу на рішення Вищого антикорупційного суду від 27 лютого 2023 року подано з пропуском строку на його апеляційне оскарження і такий строк не може бути поновлено, колегія суддів, з огляду на положення ч. 5 ст. 270 КАС України, мала залишити подану апеляційну скаргу без розгляду.
Також вважаю за необхідне звернути увагу, що апелянтом не виконано вимоги ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, оскільки у визначений в ухвалі строк до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду не було надано оригінал квитанції про сплату судового збору та документів на підтвердження його зарахування до спеціального фонду Державного бюджету України.
Суддя С.Б. Боднар