Справа № 280/2184/22
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2023-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

09 березня 2023 року м. Дніпросправа № 280/2184/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.
суддів: Білак С.В., Олефіренко Н.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційні скарги ОСОБА_1 та військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 року (суддя Семененко М.О., повне судове рішення складено 25 жовтня 2022 року) в справі № 280/2184/22 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби за попередній період проходження військової служби з урахуванням періодів проходження військової служби, які обраховуються в пільговому обчисленні, та із врахуванням в складі грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні, індексації; зобов`язання нарахувати та виплатити (з урахуванням проведених раніше виплат) одноразову грошову допомогу у зв`язку із звільненням з військової служби, обчисливши її розмір за 19 років служби з урахуванням періодів проходження військової служби, які обраховуються в пільговому обчисленні, та із врахуванням в складі грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні, індексації.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 року позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в повному обсязі; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, виходячи з розрахунку 50% грошового забезпечення за 14 повних календарних років служби, з урахуванням індексації грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум; в іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позову, ухваливши нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права. Вважає, що з урахуванням вислуги років, обчисленої на пільгових умовах, його вислуга років складає 19 років, тому грошова допомога при звільненні має бути нарахована саме за 19 календарних років служби з урахуванням періодів проходження служби, які обраховуються у пільговому обчисленні.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Зазначає, що на день звільнення з військової служби позивач мав вислугу рокі 19 років 04 місяці, в тому числі календарна 14 років 06 місяців. При звільненні з військової служби позивачу виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 3 роки служби. На момент звільнення позивача з органів внутрішніх справ у 2010 році позивач набув право на отримання грошової допомоги, адже на день звільнення мав вислугу років 11 календарних років, проте позивачу не виплачувалась така допомога, тому відповідачем здійснено нарахування та виплату позивачу допомоги за останній період календарної служби (з 03 грудня 2018 року по 03 грудня 2021 року) відповідно до п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Також вважає, що сума індексації не може бути включена в розмір грошового забезпечення для обчислення такої допомоги.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд доходить висновку, що апеляційна скарга позивача не може бути задоволена, а апеляційна скарга відповідача має бути задоволена частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 НГУ.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ (по стройовій частині) від 03 грудня 2021 року №242 виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення штаб-сержанта ОСОБА_1 , звільненого відповідно до пп. «а» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби в запас наказом командувача Національної гвардії України від 11 листопада 2021 року №216о/с у зв`язку із закінченням строку контракту 03 грудня 2021.

Зазначеним наказом, серед іншого, відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону № 2011-XII вирішено виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Вислуга років для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні складає 3 роки 00 місяців 00 днів.

Також наказом визначено, що вислуга років позивача на 03 грудня 2021 року становить: час служби в календарному обчисленні - 14 років 06 місяців 09 днів; час служби в пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги) - 04 роки 10 місяців 10 днів.

До вислуги років позивача в календарному обчисленні зараховано такі періоди: - Миколаївський військовий автомобільний коледж, період 31 липня 1997 року - 2000 рік, вислуга 3 роки; військова частина НОМЕР_1 ВВ МВС України, період 26 лютого 2002 року - 26 лютого 2007 року, вислуга 5 років; органи внутрішніх справи, період 2007 рік 20 травня 2010 року, вислуга 3 роки; ВЧ НОМЕР_1 НГУ, період 03 грудня 2018 року 03 грудня 2021 року, 3 роки.

Встановивши, що на момент попереднього звільнення позивача з військової служби (військова частина НОМЕР_1 ВВ МВС України, період 26 лютого 2002 року 26 лютого 2007 року) вислуга років позивача в календарному обчисленні, розрахована відповідно до постанови №393, становила 8 повних років, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не набув права на виплату такої допомоги при попередньому звільненні з військової служби, тому при повторному звільненні позивач мав право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за весь період служби, обчислений відповідно до норм постанови №393 за повних 14 календарних років.

Разом з тим, суд першої інстанції вважав безпідставними твердження позивача про те, що він має право на отримання відповідної грошової допомоги за 19 років служби з урахуванням періодів проходження військової служби, які обраховуються в пільговому обчисленні, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення виплачується за кожний повний календарний рік служби.

Також суд першої інстанції вважав обґрунтованими вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби із врахуванням в складі грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні, індексації, врахувавши, що відповідно до довідки від 18 січня 2022 року №42/11-1 позивачу виплачувалась індексація у період служби з січня 2020 року по 03 грудня 2021 року, а також правову позицію Верховного Суду стосовно того, що індексація є складовою місячного грошового забезпечення військовослужбовця і повинна включатися до розрахунку грошової допомоги при звільненні з військової служби, що викладена в постанові від 26 січня 2022 року у справі №520/8887/2020, від 29 квітня 2020 року у справі №240/10130/19.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд визнає приведені висновки частково обґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, проходив військову службу в складі військової частини НОМЕР_1 НГУ.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 НГУ від 03 грудня 2021 року №242 (по стройовій частині) ОСОБА_1 , звільненого з військової служби на підставі підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» наказом командувача Національної гвардії України від 11 листопада 2021 року № 216о/с, виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення з 04 грудня 2021 року. У наказі вказано, що календарна вислуга років складає 14 років 06 місяців 19 днів, час служби в пільговому обчисленні (без врахування календарної вислуги) 04 років 10 місяців 10 днів.

Крім того, в наказі вказано про виплату при звільненні позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, вислуга років для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні складає 03 роки 00 місяців 00 днів.

Спірним під час апеляційного перегляду справи є питання визначення вислуги років, врахування вислуги років в пільговому обчисленні задля визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, а також питання врахування у складі грошового забезпечення для визначення розміру такої допомоги індексації грошового забезпечення.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдина система їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній та політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII, застосовується в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до статті 1-2 якого військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Абзацом першим пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

За змістом абзацу четвертого пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Відповідно до абзацу третього пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» від 17 липня 1993 року № 393 (далі постанова № 393, застосовується в редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби:

які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Абзацом восьмим пункту 10 постанови № 393 визначено, що строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

Відтак, у випадку звільнення військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової військової служби, з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, такі військовослужбовці мають право на одноразову грошову допомогу за наявності саме календарної вислуги 10 років і більше.

Відповідно, суд погоджує висновок суду першої інстанції, що позивач як військовослужбовець, який звільнений з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту та має загальну вислугу років, що перевищує 10 років, має право на одноразову грошову допомогу, передбачену абзацом першим пункту 2 статті 15 Закону №2011-XII.

Стосовно питання визначення вислуги років для обчисленні розміру такої допомоги, а також питання врахування вислуги років в пільговому обчисленні задля визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби суд зазначає наступне.

За позицією позивача розмір одноразової грошової допомоги має визначатися у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний рік служби, тобто за 19 років (враховуючи пільгове обчислення вислуги років).

Суд визнає таку позицію позивача помилковою, адже як Закон № 2011-ХІІ, так й постанова № 393 однозначно визначає, що розмір одноразової грошової допомоги при звільненні визначається в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно, позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідач, в свою чергу, вважає, що розмір одноразової грошової допомоги при звільненні має обчислюватися, виходячи з календарної вислуги років (3 роки), яка отримана позивачем після повторного прийняття на військову службу, а саме під час проходження військової служби у складі військової частини НОМЕР_1 НГУ в період з 03 грудня 2018 року по 03 грудня 2021 року.

Відповідачем під час апеляційного перегляду справи надані додаткові докази, які прийняті судом відповідно до частини першої статті 308 КАС України, відповідно до якої суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Виходячи з додатково наданих суду відповідачем доказів, при звільненні позивача з органів внутрішніх справи у 2010 році календарна вислуга років складала 11 років 07 місяців 05 днів.

Так, наказом Головного управління МВС України в Запорізькій області №157ос від 20 травня 2010 року прапорщика міліції ОСОБА_1 міліціонера групи конвойної служби міліції Енергодарського міського відділу звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за пунктом 63 «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

В наказі вказано, що вислуга років на день звільнення складає: календарна 11 років 07 місяців 05 днів, у пільговому обчисленні 12 років 00 місяців 07днів.

При цьому зазначений показник календарної вислуги років підтверджено послужним списком позивача, який міститься в матеріалах справи.

До вислуги років позивача в календарному обчисленні зараховано наступні періоди: навчання у Миколаївському військовому автомобільному коледжі (з 31 липня 1997 року по 2000 рік) 3 роки; військова служба в складі військової частини НОМЕР_1 ВВ МВС України (з 26 лютого 2002 року по 26 лютого 2007 року) 5 років; служба в органах внутрішніх справи (з 2007 року по 20 травня 2010 року) 3 роки; військова служба в складі військової частини НОМЕР_1 НГУ (з 03 грудня 2018 року по 03 грудня 2021 року) 3 роки.

Відтак, на час попереднього звільнення зі служби (з органів внутрішніх справ) календарна вислуга років складала більше 10 років (11 років 07 місяців 05 днів), тобто на час попереднього звільнення зі служби позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні.

Абзацами першим та другим частини другої статті 15 Закону № 2011-ХІІ в редакції, чинній на час звільнення позивача з органів внутрішніх справ (2010 рік), встановлювалось, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби, які звільняються з військової служби за віком, станом здоров`я чи у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, після закінчення строку контракту, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків

місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Оскільки позивач звільнений зі служби в органах внутрішніх справ у 2010 році за власним бажанням, він мав право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожній повний календарний рік служби.

Відповідно до абзацу шостого частини другої статті 15 Закону № 2011-XII у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 на час попереднього звільнення набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, хоча й в розмірі 25%, а не 50%, місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, у разі повторного звільнення з військової служби він має право на одноразову грошову допомогу за період календарної служби з дня останнього зарахування на службу (3 роки) без урахування періоду попередньої служби.

Тому суд визнає правомірним визначення відповідачем в наказі про звільнення розміру одноразової грошової дороги, виходячи саме із періоду календарної служби з дня останнього зарахування на службу (3 роки).

Суд визнає помилковим відхилення судом першої інстанції доводів відповідача стосовно наявності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги під час попереднього звільнення зі служби через те, що служба в органах внутрішніх справ хоча і враховується для обчислення вислуги років для цілей виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, однак не є військовою службою, адже такий висновок не ґрунтується на жодних нормах права.

Також відповідач не погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність врахування у складі грошового забезпечення, з якого визначається розмір одноразової грошової допомоги, індексації грошового забезпечення.

Довідкою військової частини НОМЕР_1 НГУ від 18 січня 2022 року №42/11-1 підтверджено, що позивачу нараховувалась та виплачувалась індексація грошового забезпечення у період служби з січня 2020 року по 03 грудня 2021 року.

Частиною другою статті 9 Закону №2011-XII встановлено перелік складових грошового забезпечення, до яких належать посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно зі статтею 1 Законом України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282-ХІІ) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 Закону № 1282-ХІІ передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).

Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Пунктом 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі - Порядок №1078) встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, в тому числі, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Правова позиція стосовно систематичного та постійного характеру виплати індексації наведена у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №638/9697/17, від 30 грудня 2020 року у справі №359/8843/16-а та інших.

Правова позиція стосовно того, що індексація є складовою місячного грошового забезпечення військовослужбовця і повинна включатися до розрахунку грошової допомоги при звільненні з військової служби, викладена в постановах Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі №520/8887/2020, від 29 квітня 2020 року у справі №240/10130/19 та полягає у наступному.

Не зважаючи на наявність спеціального законодавства, зокрема Закону №2011-ХІІ та відповідних підзаконних нормативних актів, якими врегульовуються відносини щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, натомість які не врегульовують питання віднесення індексації грошового забезпечення до видів грошового забезпечення, з якого обчислюється така допомога, при вирішенні цього питання слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема Закону № 1282-ХІІ та Порядку №1078.

Субсидіарне застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини, дає підстави для правового висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відтак, індексація грошового забезпечення має враховуватися у складі грошового забезпечення позивача для цілей обчислення розміру одноразової грошової допомоги.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що позовні вимоги є обґрунтованими в частині зобов`язання відповідача врахувати у складі грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога, індексації грошового забезпечення, в іншій частині позовні вимоги не можуть бути задоволені.

Тому суд доходить до висновку, що висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 року в справі № 280/2184/22 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 року в справі № 280/2184/22 задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 року в справі № 280/2184/22 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії скасувати.

Ухвалити в справі № 280/2184/22 нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо неврахуванням в складі грошового забезпечення ОСОБА_1 , з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні, індексації грошового забезпечення.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити перерахунок розміру одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням з військової служби, яка виплачена ОСОБА_1 , із врахуванням в складі грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні, індексації грошового забезпечення, та виплатити ОСОБА_1 донараховану суму одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття 09 березня 2023 року та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 09 березня 2023 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко