Справа № 380/1768/23
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2023-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/1768/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2023 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Коморного О.І. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та зобов`язання вчинити дії.

Обставини справи.

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у переводі з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 з 06.07.2021 року пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з врахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 06.07.2021 року №163-13-01-10-21, від 06.07.2021 року №164-13-01-10-21 та від 06.07.2021 року №334-13-01-10-21;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати на користь ОСОБА_1 в сумі 6073,60 (шість тисяч сімдесят три) 60 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 06.07.2021 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою щодо перерахунку пенсії перехід на пенсію за іншим законом, а саме про перехід на пенсію державного службовця, відповідно до Закону України «Про державну службу», надавши при цьому необхідні документи.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №18 від 12.07.2021 відмовлено в переході на пенсію за іншим законом, оскільки для призначення пенсії згідно Закону України «Про державну службу» відсутні підстави.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.02.2022 у справі №380/11823/21 залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2022 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 12.07.2021 №18. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в Хмельницькій області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період роботи в органах державної податкової служби та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.07.2021 з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.02.2022 у справі №380/11823/21, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 06.07.2021, за результатами якого прийнято рішення про відмову в переведенні з одного виду пенсії на інший №18 від 27.12.2022, оскільки рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.02.2022 у справі №380/11823/22 не зобов`язано призначити пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII. В рішенні №18 від 27.12.2022 також зазначено, що зараховано до стажу державної служби ОСОБА_1 період роботи з 12.04.1995 по 19.08.2002 та з 29.06.2006 по 30.04.2016 в органах податкової служби. Стаж державної служби на виконання рішення суду станом на 01.05.2016 складає 17 років, 2 місяці, 12 днів.

Позивач вважає відмову відповідача неправомірною, оскільки рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.02.2022 у справі №380/11823/22 встановлено наявність необхідного стажу державної служби для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», у зв`язку з чим звернувся до суду із даним позовом за захистом свого порушеного права.

Ухвалою від 06 лютого 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 13 березня 2023 року у задоволенні заяви відповідача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін відмовлено.

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області надало суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує, просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи відзив відповідач зазначив, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.02.2022 у справі №380/11823/22 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період роботи в органах державної податкової служби та повторно розглянути заяву позивача від 06.07.2021 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, натомість позивачка просить зобов`язати здійснити перерахунок і виплату пенсії на підставі довідок про склад заробітної плати та складові заробітної плати від 06.07.2021 року №163-13-01-10-21, від 06.07.2021 року №164-13-01-10-21 та від 06.07.2021 року №334-13-01-10-21. З резолютивної частини рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.02.2022 вбачається, що судом ухвалено рішення щодо всіх позовних вимог, визначених позивачем в заявах по суті спору та вирішено спосіб виконання судового рішення.

Тому, заявлена позовна вимога про зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням довідок про склад заробітної плати та складові заробітної плати від 06.07.2021 року №163-13-01-10-21, від 06.07.2021 року №164-13-01-10-21 та від 06.07.2021 року №334-13-01-10-21 була вирішена судом у справі №380/11823/21.

Враховуючи наведене, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області просить суд відмовити в задоволенні позову.

Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області надало суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує, просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи відзив відповідач зазначив, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 12.07.2021 №18 відмовлено ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.02.2022 у справі №380/11823/22 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 12.07.2021 №18 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період роботи в органах державної податкової служби та повторно розглянути заяву від 06.07.2021 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.10.2022 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянуто заяву від 06.07.2021 та зараховано до стажу державної служби ОСОБА_1 період роботи з 12.04.1995 по 19.08.2002 та з 29.06.2006 по 30.04.2016 в органах податкової служби, проте, вирішено відмовити у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, оскільки рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.02.2022 у справі №380/11823/22 не зобов`язано призначити пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII.

При цьому звертає увагу, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.02.2022 у справі №380/11823/22 не містить зобов`язань щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з врахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 06.07.2021 року №163-13-01-10-21, від 06.07.2021 року №164-13-01-10-21 та від 06.07.2021 року №334-13-01-10-21.

Враховуючи наведене, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області просить суд відмовити в задоволенні позову.

Суд всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та,-

встановив:

ОСОБА_1 , громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

06.07.2021 року ОСОБА_1 у віці 61 року вперше звернулася із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про перехід з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №18 від 12.07.2021 відмовлено в переході на пенсію за іншим законом, оскільки для призначення пенсії згідно Закону України «Про державну службу» відсутні підстави.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.02.2022 у справі №380/11823/21 залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2022 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 12.07.2021 №18.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в Хмельницькій області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період роботи в органах державної податкової служби та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.07.2021 з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.02.2022 у справі №380/11823/21, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 06.07.2021, за результатами якого знов прийнято рішення про відмову в переведенні з одного виду пенсії на інший №18 від 27.12.2022. В рішенні №18 від 27.12.2022 зазначено, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.02.2022 у справі №380/11823/21, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зараховано до стажу державної служби ОСОБА_1 період роботи з 12.04.1995 по 19.08.2002 та з 29.06.2006 по 30.04.2016 в органах податкової служби. Стаж державної служби на виконання рішення суду станом на 01.05.2016 складає 17 років, 2 місяці, 12 днів, проте, за результатами повторного розгляду заяви від 06.07.2021 вирішено відмовити у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, оскільки рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.02.2022 у справі №380/11823/22 не зобов`язано призначити пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII.

Не погоджуючись з рішенням про відмову в переході на пенсію за іншим законом, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення полягає у їх матеріальному забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру в разі досягнення особою передбаченого законом віку чи визнання її інвалідом або отримання членами її сім`ї цих виплат у визначених законом випадках. Встановивши в законі правові підстави призначення пенсій, їх розміри, порядок обчислення і виплати, законодавець може визначати як загальні умови їх призначення, так і особливості набуття права на пенсію, включаючи для окремих категорій громадян пільгові умови призначення пенсії залежно від ряду об`єктивно значущих обставин, що характеризують трудову діяльність (особливості умов праці, професія, виконувані функції, кваліфікаційні вимоги, обмеження, ступінь відповідальності тощо).

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі-Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 9, частини першої статті 10 вказаного Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV передбачений порядок переведення з одного виду пенсії, передбаченої цим Законом, на інший. Зокрема, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

06.07.2021 року ОСОБА_1 у віці 61 року вперше звернулася із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про перехід з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №18 від 12.07.2021 відмовлено в переході на пенсію за іншим законом, оскільки для призначення пенсії згідно Закону України «Про державну службу» відсутні підстави.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.02.2022 у справі №380/11823/21 залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2022 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 12.07.2021 №18.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в Хмельницькій області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період роботи в органах державної податкової служби та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.07.2021 з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.02.2022 у справі №380/11823/21, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 06.07.2021, за результатами якого прийнято рішення про відмову в переведенні з одного виду пенсії на інший №18 від 27.12.2022.

На даний час позивач отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі-Закон №889-VIII), який набрав чинності 01.05.2016.

Статтею 90 Закону №889-VIII передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

До 01.05.2016 діяло законодавство у сфері державної служби, яке передбачало право державного службовця на призначення пенсії на умовах, визначених статтею 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII (далі-Закон №3723-XII).

Згідно з частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII з 01.05.2016 втратив чинність Закон №3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Пунктом 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Також згідно з пунктом 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, статтею 37 Закону №3723-ХІІ передбачено додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Аналізуючи зазначені вище норми законодавства, суд дійшов висновку, що обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ і розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Такі ж висновки щодо застосування норм права неодноразово висловлювалися Верховним Судом, зокрема, у постановах від 03.07.2018 у справі №265/3709/17, від 19.03.2019 у справі №357/1457/17, від 15.08.2019 у справі №676/6166/17, від 01.04.2020 у справі №607/9429/17, від 02.04.2020 у справі №687/545/17 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 у справі №822/524/18.

Матеріалами справи підтверджується, що фактичною підставою для повторної відмови позивачу у призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» стало відсутність в рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 23.02.2022 у справі №380/11823/21 зобов`язання призначити пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII.

Проте, на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.02.2022 у справі №380/11823/21, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 06.07.2021 та зараховано до стажу державної служби ОСОБА_1 період роботи з 12.04.1995 по 19.08.2002 та з 29.06.2006 по 30.04.2016 в органах податкової служби. Стаж державної служби на виконання рішення суду станом на 01.05.2016 складає 17 років, 2 місяці, 12 днів.

Разом з тим, суд зазначає, що наявними матеріалами справи підтверджується, що вік позивача на момент звернення до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про перехід на пенсію за іншим законом, становив 61 рік, стаж державної служби станом на 01.05.2016 складав 17 років, 2 місяці, 12 днів, що свідчить про наявність у ОСОБА_1 як необхідного стажу так і віку для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області протиправно прийнято рішення від 27.12.2022 №18, яким відмовлено ОСОБА_1 в переведенні на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ згідно заяви від 06.07.2021, враховуючи наявність рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.02.2022 у справі №380/11823/21.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», №40450/04, пункт 64).

Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), №21987/93, пункт 95).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення у справі «Джорджевич проти Хорватії» (Djordjevic v Croatia), №41526/10, пункт 101; рішення у справі «Ван Остервійк проти Бельгії» (Van Oosterwijck v Belgium), №7654/76 пункти 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Відповідно до частини 1 статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).

Рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що право має бути захищено у такий спосіб, що відповідає змісту права, зокрема в постанові від 01.10.2019 р. у справі №910/3907/18.

При вирішенні даної адміністративної справи суд враховує, що мета, з якою особа звертається до адміністративного суду це захист її прав, який може бути досягнений лише остаточним вирішення спору, який виник між особою та суб`єктом владних повноважень.

В даному випадку пенсіонер звернувся до суду з метою відновлення його права на отримання пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ.

У набутті такого права, ОСОБА_1 вдруге було відмовлено прийняттям рішення від 27.12.2022 №18 з підстав відсутності в рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 23.02.2022 у справі №380/11823/21 зобов`язання призначити пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» №3723-XII.

Натомість судом встановлена протиправність відмови в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» №3723-XII.

З урахуванням наведеного в сукупності, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість відмови у переведенні з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» №3723-XII згідно заяви від 06.07.2021 року враховуючи наявність рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.02.2022 у справі №380/11823/21.

Станом на момент звернення позивача до пенсійного органу із заявою від 06.07.2021 про перехід на пенсію за іншим законом він досяг 61 року та мав необхідний стаж державної служби, тому мав право на перехід на пенсію за Законом України «Про державну службу» №3723-XII.

Пунктом 4.10 Порядку № 22-1 передбачено, що після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

ОСОБА_1 зареєстрована у смт. Брюховичи Львівської області та перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області, що свідчить про те, що після прийняття рішення №18 від 27.12.2022 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, усі матеріали за результатами розгляду заяви позивача про переведення з одного виду пенсії на інший були передані до Пенсійного органу за місцем реєстрації та перебування на пенсійному обліку позивача, тобто до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що позивач набув права на переведення з одного виду пенсії за віком на інший, досягнувши на момент звернення до пенсійного органу для призначення пенсії відповідного пенсійного віку та мав необхідний стаж державної служби, внаслідок чого наявні підстави для зобов`язання саме Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити та виплачувати пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з дня звернення до органів Пенсійного фонду з заявою про переведення на інший вид пенсії, а саме з 06.07.2021 року, оскільки, ОСОБА_1 зареєстрована та фактично проживає в смт. Брюховичі Львівської області, що відноситься до територіального органу Пенсійного фонду України Львівської області.

Таким чином, позовні вимоги в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 з 06.07.2021 року пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» задоволенню не підлягають, оскільки зазначені вимоги заявлені не до належного відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з виходом за межі позовних вимог на підставі ч. 2 ст. 9 КАС України для повного захисту порушеного права позивача, шляхом:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 27.12.2022 №18 про відмову ОСОБА_1 в переведенні на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ згідно заяви від 06.07.2021 року;

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ згідно заяви від 06.07.2021 року.

Щодо позовних вимог про зобов`язання призначити та виплатити пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з врахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 06.07.2021 року №163-13-01-10-21, від 06.07.2021 року №164-13-01-10-21 та від 06.07.2021 року №334-13-01-10-21, суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» затверджений Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб (далі-Порядок № 622), відповідно до пункту 2 якого згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII «Про державну службу» мають право особи, які на день набрання чинності Законом України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу»: мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України; займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.

Пунктом 3 Порядку № 622 передбачено, що право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням стажу державної служби, передбаченого пунктом 2 цього Порядку, якщо до набрання чинності Законом України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» не призначалася пенсія відповідно до Закону, мають, зокрема, жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 622, пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. При цьому:

- посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених на день звернення за призначенням пенсії за останньою займаною посадою державної служби (або прирівняною до неї у разі відсутності у державному органі відповідних посад державної служби);

- розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв починаючи з 1 травня 2016 року. Середньомісячна сума зазначених виплат за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми цих виплат на 60. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні;

- у разі коли в осіб, зазначених в пункті 2 цього Порядку, станом на дату звернення немає 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією починаючи з 01.05.2016, середньомісячна сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат за наявні місяці роботи починаючи з 01.05.2016 на кількість таких місяців. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні. При цьому для державних службовців, які звернулися за призначенням пенсії у травні 2016 року, а також для осіб, які не працювали починаючи з 01.05.2016 на посадах державної служби, сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається з розрахунку таких виплат за травень 2016 року як за повний місяць;

- матеріальна допомога та виплати, які нараховуються за період, що перевищує календарний місяць, враховуються в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді.

За бажанням осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, і які на момент виходу на пенсію не перебувають на державній службі, розмір зазначених в абзацах 3 - 5 цього пункту виплат визначається в середніх розмірах відносно визначених законодавством таких виплат за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії, але не раніше травня 2016 року, за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі.

Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Мінсоцполітики (пункт 5 Порядку № 622).

В матеріалах справи наявні довідки за формою, затвердженою Постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 № 1-3, а саме: довідки Головного управління ДПС у Львівській області від 06.07.2021 року №163-13-01-10-21, від 06.07.2021 року №164-13-01-10-21 та від 06.07.2021 року №334-13-01-10-21 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, видані на ім`я позивача.

Відповідачами не надано докази, які вказують на те що, під час звернення позивача з заявою від 06.07.2021 про переведення з одного виду пенсії на інший, зазначені довідки не були додані до заяви.

Відповідно до ч.3 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Отже, переведення позивача із пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» має здійснюватися саме з первинного звернення до органів Пенсійного фонду, а саме з 06.07.2021 (день звернення з відповідною заявою).

Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Судовий збір відповідно до ст. 139 КАС України слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в сумі 805,20 грн., оскільки, підставою для звернення до суду стало вдруге прийняте протиправне рішення саме Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Суд, вирішуючи питання щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн., які підлягають розподілу між сторонами, виходить з наступного.

Відповідно до статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу;2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд наголошує, що представником позивача не надано суду документів, які свідчать про надання правничої допомоги, зокрема: договір про надання правової допомоги, акт виконаних робіт та докази оплати наданих послуг з правничої правової допомоги, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, довідка видана адвокатом клієнту на його вимогу в довільній формі, яка буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта).

Суд наголошує, що допустимими і належними є лише ті документи, які підтверджують оплату витрат на правову допомогу, відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, є підставою для відмови у відшкодуванні витрат на правничу допомогу.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.06.2019 у справі № 640/8323/16-а.

Позивачем документально не доведено та не підтверджено склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги заявлених до стягнення у розмірі 5000,00 гривень.

Більш того, представником позивача адвокатом Кінь Андрієм Васильовичем не надано суду заяву, що свідчить про поважність причин ненадання доказів, що підтверджують розмір понесених судових витрат, для вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 гривень задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ухвалив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 27.12.2022 №18 про відмову ОСОБА_1 в переведенні на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ згідно заяви від 06.07.2021 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, буд. 10, ) перевести ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ згідно заяви від 06.07.2021 року з врахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 06.07.2021 року №163-13-01-10-21, від 06.07.2021 року №164-13-01-10-21 та від 06.07.2021 року №334-13-01-10-21.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (29000, м. Хмельницький, вул. Г.Чекірди, буд. 10, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань, судовий збір в сумі 805,20 грн (вісімсот п`ять гривень, 20 копійок).

6. У задоволені вимоги про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 5000 гривень відмовити.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 13.03.2023.

Суддя Коморний О.І.