Справа № 400/5874/22
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2023-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2023 р. № 400/5874/22
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачів:Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області, вул. Хмельницьке шосе,7, м. Вінниця, 21100, ,
про:визнання рішення протиправним від 10.11.2022 №18, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - відповідач-1), в якій просить визнати рішення відповідача-1 від 10.11.202 № 18 щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" протиправним; зобов`язати відповідача-1 призначити та виплачувати у подальшому позивачу з 21.10.2022 пенсію за віком із зарахуванням періодів роботи з 24.08.1982 по 02.03.1992, з 02.03.1992 по 03.05.2001.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач-1 протиправно не зарахував до її страхового стажу періоди роботи: з 24.08.1982 по 02.03.1992 у Миколаївському міжобласному філіалі Українського центру ЦИНОТУРа Центросоюзу та з 02.03.1992 по 03.05.2001 у Миколаївському мисливсько-риболовецькому виробничому об`єднанні облради УРСР, у зв`язку з чим відмовив у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

Ухвалою від 27.12.2022 суд відкрив провадження в адміністративній справі, постановив розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження, установив строк подання відзиву на позовну заяву та доказів на його підтвердження з доказами направлення позивачу у п`ятнадцять днів з моменту отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі; зобов`язав відповідача-1 одночасно з поданням до суду відзиву на позовну заяву подати до суду належно засвідчені копії всіх документів, на підставі та з урахуванням яких прийняте рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком.

Відповідач-1 подав відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в позові, посилаючись на недостатність у позивача страхового стажу. Зокрема, відповідач-1 зазначає, що з необхідних для призначення пенсії 29 років страхового стажу позивач має лише 20 років 6 місяців 2 дні. Відповідач-1 пояснює, що до страхового стажу позивача не можуть бути зараховані періоди роботи, відображені в трудовій книжці НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці такої трудової книжки відсутні дата її заповнення, а також підписи власника трудової книжки та відповідальної особи, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 № 162 (далі - Інструкція № 162), та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соцільного захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58).

Відповідач-1 у відзиві також вказує на відсутність повноважень суду з розрахунку страхового стажу на свій розсуд. Відповідач-1 наголошує, що орган Пенсійного фонду володіє виключними дискреційними повноваженнями для прийняття рішень з питань призначення, перерахунку та виплати пенсії та визначення підстав, за яких призначається (перераховується) пенсія, або приймається рішення про відмову в її призначенні (перерахунку). Відповідач-1 наполягає, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання повторно розглянути заяву або зарахувати стаж.

Ухвалою від 23.01.2023 суд за клопотанням відповідача-1 залучив до участі у справі в статусі другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач-2) та відмовив у задоволенні клопотання позивача про заміну відповідача на належного та передачу справи за підсудністю.

Відповідач-2 подав відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в позові, посилаючись на недостатність у позивача страхового стажу. Зокрема, відповідач-2 зазначає, що з необхідних для призначення пенсії 29 років страхового стажу позивач має лише 20 років 6 місяців 2 дні. Відповідач-2 пояснює, що до страхового стажу позивача не можуть бути зараховані періоди роботи, відображені в трудовій книжці НОМЕР_1 , оскільки на її титульній сторінці відсутні дата заповнення трудової книжки та підписи власника трудової книжки і відповідальної особи, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок. Посилаючись на Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), відповідач-2 вказує, що для зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи позивача, зазначених у трудовій книжці, необхідно надати уточнюючі довідки. Відповідач-2 повідомляє, що позивач не скористалася своїм правом на підтвердження стажу на підставі показань свідків, а також уточнюючих довідок.

У зв`язку з відсутністю заяв сторін про розгляд справи з викликом (повідомленням) сторін, суд, відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянув справу в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Безпосередньо, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши докази, що містяться у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, суд установив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

20.10.2022 позивач досягла віку 60 років, що підтверджується записом у паспорті позивача про дату народження (а. с. 48).

04.11.2022 позивач звернулася до відповідача-1 із заявою про призначення пенсії за віком (а. с. 45), яка була прийнята позивачем та зареєстрована за № 11550.

У розписці-повідомленні до заяви від 04.11.2022 працівник відповідача-1, який приймав заяву позивача, у переліку документів, яких недостатньо для призначення пенсії, зазначив довідки про роботу з 24.08.1982 по 02.03.1992 (а. с. 46), з 02.03.1992 по 03.05.2001 (а. с. 47). Строк подання зазначених документів визначений як 04.02.2023. Тобто фактично працівник відповідача повідомив позивачу, що документи, яких не вистачає, вона може подати органу Пенсійного фонду до 04.02.2023.

Заява позивача про призначення пенсії за принципом екстериторіальності була передана на розгляд відповідачу-2.

Рішенням від 10.11.2022 № 18 (а. с. 11, 44) відповідач-2 відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком. Рішення мотивоване наявністю у позивача страхового стажу тривалістю 20 років 6 місяці 2 дні, що є недостатнім за статтею 26 Закону № 1058-IV.

Відповідач-2 зазначив у рішенні від 10.11.2022 № 18 про те, що не взяв до уваги трудову книжку позивача НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці „печатка не читається, дата заповнення, підпис відповідальної особи та власника книжки відсутні", що є порушенням Інструкції № 162 та Інструкції № 58.

Відповідач-2 не конкретизував у рішенні від 10.11.2022 № 18, які саме періоди роботи в яких підприємствах, установах, організаціях він не зарахував до страхового стажу позивача, натомість вказав, що позивачу необхідно надати „уточнюючі довідки, видані на підставі первинних документів підприємством (установою, організацією), на якому заявниця працювала (або ж правонаступником, архівною установою) до 1998 року".

Суд дослідив копію трудової книжки позивача НОМЕР_1 і установив наявність у ній, серед іншого, таких записів про періоди трудової діяльності:

- з 24.08.1982 по 02.03.1992 у Миколаївському міжобласному філіалі Українського центру ЦИНОТУРа Центросоюзу (записи № 1-6 трудової книжки, а. с. 8, 58, 59);

- з 02.03.1992 по 03.05.2001 у Миколаївському мисливсько-риболовецькому виробничому об`єднанні облради УРСР (записи трудової книжки № 7-9, а. с. 8 (зворот), 60).

У цих записах зазначені номери і дати наказів, на підставі яких вони зроблені. Записи про звільнення з роботи засвідчені печатками і підписами відповідальних осіб, виправлення в записах відсутні. Суд не установив порушень правил ведення Інструкцій № 162 та № 58 у заповненні роботодавцями цих записів до трудової книжки позивача.

Перша сторінка трудової книжки (а. с. 8, 57) не містить печатки, підпису власника трудової книжки та підпису відповідальної особи. Зворот обкладинки трудової книжки містить розписку позивача (власника трудової книжки) про ознайомлення із записами та відмітку роботодавця про зміну прізвища власника трудової книжки, засвідчену печаткою і підписом відповідальної особи.

Трудова книжка позивача не викликає сумнівів у її справжності та достовірності її записів.

Ухвалюючи рішення у справі, суд виходить з такого.

Відповідач-2 прийняв рішення за заявою позивача про призначення пенсії, поданою відповідачу-1, виходячи з принципу екстериторіальності, закріпленого в Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Зокрема, відповідно до частини першої статті 44 Закону № 1058-IV, призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

На виконання та на розвиток положень Закону № 1058-IV затверджений Порядок № 22-1.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1 Порядку № 22-1, заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до пункту 4.3 Порядку № 22-1, рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до пункту 4.7 Порядку № 22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За правовою позицією Верховного Суду, загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії як актів правозастосування, є їхні обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття (пункт 56 постанови від 05.03.2020 у справі № 640/467/19).

Рішення відповідача-2 від 10.11.2022 № 18 не відповідає критерію мотивованості, оскільки не містить переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття, зокрема, у ньому не конкретизовано, які саме періоди роботи позивача в яких підприємствах, установах, організаціях не зараховані до її страхового стажу.

Крім того, на переконання суду, рішення від 10.11.2022 № 18 не відповідає критеріям добросовісності та урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення, оскільки, зазначивши у розписці-повідомленні про можливість подання додаткових документів до 04.02.2023, орган Пенсійного фонду прийняв рішення про відмову в призначенні пенсії уже на 7-й день з дня прийняття заяви про призначення пенсії. За такого позивач не мала можливості реалізувати своє право подати додаткові документи.

Відповідач-2 зазначає у відзиві про те, що позивач не скористалася правом підтвердити стаж показаннями свідків, але матеріали справи не містять доказів роз`яснення відповідачами позивачу такої можливості.

Відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV, починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 01.01.2022 по 31.12.2022 - не менше 29 років.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом № 1058-IV діяв Закон України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII).

Відповідно до статті 56 Закону № 1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

За приписами статті 62 Закону № 1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У постановах Верховного Суду від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а та від 25.04.2019 у справі № 593/283/17 викладений правовий висновок, відповідно до якого формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

За приписами частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд вважає формальною неточністю відсутність печатки, підписів відповідальної особи роботодавця та позивача на першому аркуші трудової книжки, оскільки записи про роботу у спірні періоди відповідають установленим вимогам до ведення трудових книжок. Трудова книжка позивача в цілому не викликає сумнівів у її справжності.

На підставі зазначеного суд дйшов висновку, що відповідач-2 повинен був узяти до уваги трудову книжку позивача та зарахувати до її страхового стажу періоди роботи з 24.08.1982 по 02.03.1992 у Миколаївському міжобласному філіалі Українського центру ЦИНОТУРа Центросоюзу та з 02.03.1992 по 03.05.2001 у Миколаївському мисливсько-риболовецькому виробничому об`єднанні облради УРСР.

Зокрема, відповідачі у відзивах не заперечили і не спростували, що висновок відповідача-2 про недостатність у позивача страхового стажу зумовлений незарахуванням до такого стажу саме цих періодів.

Ураховуючи вищенаведене, суд вважає, що періоди роботи позивача з 24.08.1982 по 02.03.1992 у Миколаївському міжобласному філіалі Українського центру ЦИНОТУРа Центросоюзу та з 02.03.1992 по 03.05.2001 у Миколаївському мисливсько-риболовецькому виробничому об`єднанні облради УРСР належить зарахувати до страхового стажу позивача, а рішення від 10.11.2022 № 18 є протиправним та підлягає до скасування.

Щодо права позивача на призначення пенсії за віком.

Рішення відповідача-2 від 10.11.2022 № 18 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком мотивоване відсутністю у позивача необхідного страхового стажу. Інших підстав для відмови в призначенні пенсії у рішенні не наведено.

Наявний у позивача страховий стаж відповідач-2 обчислив у 20 років 6 місяців 2 дні.

Тобто, відмовляючи позивачу в призначенні пенсії за віком, відповідач-2 виходив з того, що позивачу не вистачає близько 8,5 років страхового стажу (оскільки Закон № 1058-IV вимагає наявність 29 років стажу).

Суд дійшов висновку про наявність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 24.08.1982 по 02.03.1992 у Миколаївському міжобласному філіалі Українського центру ЦИНОТУРа Центросоюзу та з 02.03.1992 по 03.05.2001 у Миколаївському мисливсько-риболовецькому виробничому об`єднанні облради УРСР.

Період роботи у Миколаївському міжобласному філіалі Українського центру ЦИНОТУРа Центросоюзу з 24.08.1982 по 02.03.1992 становить 9 років 6 місяців 8 днів.

Період роботи у Миколаївському мисливсько-риболовецькому виробничому об`єднанні облради УРСР з 02.03.1992 по 03.05.2001 становить 9 років 2 місяці 1 день.

Зазначені періоди сукупно із розрахованим відповідачем-2 стажем у 20 років 6 місяці 2 дні становлять більше 29 років, що є достатнім для призначення пенсії за віком.

Суд установив наявність у позивача страхового стажу достатньої тривалості для призначення пенсії за віком.

За таких умов належним і ефективним способом захисту права позивача на пенсійне забезпечення є зобов`язання відповідача-1 призначити і виплатити позивачу пенсію за віком, оскільки інші способи не гарантують фактичного отримання позивачем пенсійної виплати.

Суд зобов`язує призначити і виплатити позивачу пенсію саме відповідача-1, оскільки він є органом Пенсійного фонду за місцем проживання позивача, до якого позивач звертався за призначенням пенсії. Відповідач-2 лише розглядав заяву про призначення пенсії за принципом екстериторіальності.

Щодо аргумента відповідача-1 про відсутність права суду на свій розсуд розраховувати страховий стаж позивача та про виключність дискреційних повноважень органів Пенсійного фонду України щодо прийняття рішень з питань призначення, пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні.

Суд обчислив страховий стаж позивача за періоди з 24.08.1982 по 02.03.1992 та з 02.03.1992 по 03.05.2001 відповідно до даних трудової книжки позивача, тому відсутні підстави вважати, що такий стаж визначений на розсуд суду.

Також у випадку, що розглядається, не йдеться про прийняття судом рішення про призначення пенсії позивачу замість органу Пенсійного фонду України. Суд користується повноваженнями, наданими статтею 245 Кодексу адміністративного судочинства України, з визнання рішення протиправним, його скасування та зобов`язання вчинити певні дії (призначити пенсію).

Щодо дати, з якої позивачу належить призначити пенсію.

Позивач досягла пенсійного віку у 60 років 20.10.2022 та звернулася за призначенням пенсії 04.11.2022.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Отже, відповідача-1 належить зобов`язати призначити позивачу пенсію з 21.10.2022.

На підставі вищенаведеного суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Суд вказує, що задовольняючи позовні вимоги повністю, суд користується повноваженнями, передбаченими частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: самостійно визначає формулювання резолютивної частини рішення суду, з метою її більш ефективного виконання та надання повного захисту правам позивача.

При цьому суд, користуючись правом виходу за межі позовних вимог відповідно до частини другої статті 9 Кодекс адміністративного судочинства України, зобов`язує відповідача зарахувати спірні періоди до страхового стажу позивача.

Судові витрати у справі становить судовий збір у сумі 992,40 грн, сплачений позивачем за подання позовної заяви.

Судовий збір на підставі частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2, оскільки саме у зв`язку з його неправильними діями (прийняття рішення про відмову в призначенні пенсії) виник спір.

Керуючись статтями 2, 19, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код: 13844159) , Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, ідентифікаційний код: 13322403) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 10.11.2022 № 18 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код за ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) періоди роботи у Миколаївському міжобласному філіалі Українського центру ЦИНОТУРа Центросоюзу з 24.08.1982 по 02.03.1992 та у Миколаївському мисливсько-риболовецькому виробничому об`єднанні облради УРСР з 02.03.1992 по 03.05.2001.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код за ) призначити та виплатити з 21.10.2022 ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) пенсію за віком відповідно до Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, ідентифікаційний код: 13322403) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 992,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Птичкіна