Справа № 640/14939/22
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2023-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Черпіцької Л.Т.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2022 року (справу розглянуто у порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, третя особа: Національна поліція України про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати бездіяльність Головного управління Національної поліції в Київській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року до 31 жовтня 2017 року - протиправною.

- визнати дії Головного управління Національної поліції в Київській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року до 31 жовтня 2017 року - протиправними;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Київській області здійснити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період роботи з 07 листопада 2015 року до 14 січня 2022 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2022 року адміністративний позов задоволено частково:

Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Київській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Київській області нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 07 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року із застосуванням листопада 2015 року, як місяця з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця).

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що Порядок № 1078 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, не передбачав нарахування індексації на грошове забезпечення поліцейських, а відповідні зміни були внесені до нього лише постановою КМУ від 18.10.2017 № 782.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, третя особа: Національна поліція України про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

07 лютого 2023 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив ОСОБА_1 , в якому позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 07 листопада 2015 року №1 о/с ОСОБА_1 призначено начальником ізолятора тимчасового тримання.

Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 15 квітня 2016 року №167 о/с ОСОБА_1 призначено начальником ізолятора тимчасового тримання Рокитнянського відділу поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 29 жовтня 2021 року №281 о/с ОСОБА_1 призначено старшим інспектором-черговим ізолятора тимчасового тримання №1.

Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Київській області від 14 січня 2022 року №6 о/с (по особовому складу) ОСОБА_1 звільнено зі служби за пунктом 2 (через хворобу) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 14 січня 2022 року.

Листом від 04 липня 2022 року №29/С-272 Головне управління Національної поліції в Київській області повідомило позивача про те, що до листопада 2015 року (за період з 07 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року) індексація грошового забезпечення йому не проводилась, оскільки Порядком №1078 проведення індексації грошового забезпечення поліцейських не було передбачено. Після внесення відповідних змін до Порядку №1078 Головним управлінням проводиться індексація грошового забезпечення поліцейських з листопада 2017 року. Базовий місяць для проведення індексації грошового забезпечення - листопад 2015 року, а тому позивача повідомлено про відсутність підстав для її нарахування та виплати за період з 07 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року.

Вважаючи бездіяльність щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення у встановленому законом розмірі протиправною, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив частково та зазначив, що здійснення індексації прямо передбачене Законом України від 02 липня 2015 року №580-VIII та Законом України від 03 липня 1991 року №1282-XII, тому суд вважає, що позивач має право на отримання індексації грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року (тобто, саме з дня прийняття позивача на службу в поліцію) по 31 жовтня 2017 року включно, із врахуванням базового місяця листопад 2015 року.

Водночас, суд вказав, що як підтверджено матеріалами справи, позивачу проведено нараховування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01 листопада 2017 по 14 січня 2022 року включно із застосуванням базового місяця - листопад 2015 року. Відтак, позовні вимоги про визнання протиправними дій та бездіяльності відповідача, й зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 листопада 2017 по 14 січня 2022 року включно є необґрунтованими та безпідставними, а тому такі вимоги задоволенню не підлягають.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, відповідачем не оскаржується рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, відтак колегія суддів вважає за необхідне здійснювати перевірку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги Головного управління Національної поліції в Київській області.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п. 13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року №7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-ХІІ (далі - Закону № 1282-ХІІ), постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі - Постанова № 988), Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок № 1078).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною п`ятою статті 94 Закону № 580-VIII грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Визначення індексації наведено у частині 1 статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» № 1282-ХІІ від 03 липня 2011 року (далі - Закон № 1282-ХІІ), відповідно до якої індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до частини 1 статті 2 вказаного Закону № 1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі, оплата праці (грошове забезпечення).

Згідно з частини 1 статті 4 цього Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.

У разі виникнення обставин, передбачених статті 4 цього Закону № 1282-ХІІ грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін (ч. 1 ст. 6 Закону № 1282-ХІІ).

Частинами 2, 6 статті 5 Закону № 1282-ХІІ передбачено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 1282-ХІІ для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Порядком № 1078 визначено проведення індексації грошових доходів населення визначено.

Згідно з пунктом 1 Порядку № 1078 цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

До 24.10.2017 положення абзацу 5 пункту 2 Порядку № 1078 діяли в редакції, згідно з якою індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема: грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.2017 № 782, яка набрала чинності 24.10.2017, внесено зміни до пункту 2 Порядку № 1078 та доповнено абзац п`ятий після слова «військовослужбовців» словом «поліцейських».

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Тобто, сума індексація грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

Разом з тим, необхідність здійснення індексації грошового забезпечення поліцейських прямо передбачена частиною п`ятою статті 94 Закону № 580-VIII, яка діяла, зокрема в спірний період з 07 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року.

Водночас, положення Закону № 580-VIII у порівнянні із положеннями Порядку № 1078 мають вищу юридичну силу, у зв`язку з чим підлягають застосуванню до спірних правовідносин, у тому числі і відповідачем як суб`єктом владних повноважень.

При цьому, відсутність у період до 24.10.2017 у пункті 2 Порядку № 1078 виокремлених положень щодо визначення серед об`єктів індексації грошових доходів громадян грошового забезпечення саме поліцейських не є підставою для незастосування відповідачем механізму нарахування та виплати індексації, що визначений цим Порядком, в цілому.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.01.2021 у справі № 160/35/20.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо порушення відповідачем права позивача на отримання індексації грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року та необхідність відновлення порушеного права позивача шляхом зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплатити йому індексацію за вказаний період.

Доводи апелянта щодо відсутності правових підстав для нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за спірний період, а також про те, що Порядок № 1078 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, не передбачав нарахування індексації на грошове забезпечення поліцейських і що відповідні зміни були внесені до нього лише постановою КМУ від 18.10.2017 № 782, колегія суддів відхиляє з підстав, наведених вище.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2022 року.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, третя особа: Національна поліція України про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2022 року - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5ст.328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Л.Т. Черпіцька