Справа № 300/54/23
Суддя: Скільський І.І.
Дата ухвалення: 2023-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" березня 2023 р. справа № 300/54/23
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Скільського І.І., розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (надалі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі відповідач 2), в якому просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 з 04.11.2022 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового стажу період роботи в «Приватній кравецькій майстерні» з 15.04.1994 по 15.01.1995, а також період роботи в Приватній кравецькій майстерні з 16.01.1995 по 24.08.1996, а також період роботи з 09 грудня 1980 року по липень 1981 року в Золото-Потоцькому філіалі МТО.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем протиправно відмовлено у зарахуванні до страхового стажу позивача період роботи з 15.04.1994 по 15.01.1995 та з 16.01.1995 по 24.08.1996 у Приватній кравецькій майстерні, оскільки вказаний період підтверджується відповідними записами в трудовій книжці, яка відповідно до вимог чинного законодавства є основним документом, що підтверджує стаж роботи. Вказала, що виправлення у даті наказу про звільнення та виправленні у наказі про зарахування є незначними та читабельними, а позивач не повинен нести відповідальність за помилку (описку, виправлення) допущеного роботодавцем. Окрім цього відповідачем не зараховано період роботи з 09 грудня 1980 року по липень 1981 року в Золото-Потоцькому філіалі МТО, який відсутній у записах у трудовій книжці, проте довідки, які підтверджують вказані обставини були надані пенсійному органу. Тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача на належний соціальний захист у зв`язку з чим просила зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу вказані періоди роботи і призначити з 04.11.2022 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.01.2023 року відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Ухвалою суду від 01.03.2023 витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області належним чином засвідчені: заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про призначення пенсії від 25.10.2022 із всіма доданими до неї документами та розрахунок страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) із зазначенням, які періоди роботи зараховані (не зараховані) до страхового стажу.
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, дослідивши і оцінивши докази, судом встановлено наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , 25.10.2022 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком.
Позивач вважаючи рішення про відмову у призначенні пенсії за віком протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернулася з даним позовом до суду.
Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд зазначає наступне.
Згідно з статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV (далі - Закон України №1058-IV).
За приписами статті 8 Закону України №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 24 Закону України №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону України №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону України №1058-IV).
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так, відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до п.3 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажуна підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.
Згідно з п.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 №58 (далі Інструкція № 58), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Пунктом 2.4 Інструкції № 58, визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Так, відповіднодо записів у трудовій книжці НОМЕР_2 від 13.08.1981 року ОСОБА_1 15.04.1994 року, на підставі наказу №7 від 20.04.1994 року, прийнята на роботу у Приватну кравецьку майстерню кравцем 3-го розряду по пошитті жіночого одягу.
Відповідно до наказу №18 від 01.03.1995 року позивача 15.01.1995 року звільнено з роботи за власним бажанням.
Надалі, 16.01.1995 року позивач прийнята на роботу у Приватну кравецьку майстерню по пошитті жіночого одягу, згідно наказу №19 від 16.03.1995, а 24.08.1996 року на підставі наказу №2 від 20.08.1996 року звільнена з роботи за власним бажанням.
Суд зазначає, що вказані записи є чіткими, без перекреслень, містять підпис відповідальної особи та печатку фізичної особи-підприємця, хоча дата наказу про звільнення « 01.03.1995» та номер наказу про зарахування « 19» містять виправлення, однак навіть з урахуванням виправлення є чіткими, з яких можна ідентифікувати дату наказу про звільнення « 01.03.1995» та номер наказу про зарахування « 19».
З метою підтвердження вище вказаних періодів роботи в Приватній кравецькій майстерні фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , позивачем надавалась довідка від 20.10.2022 року видана ФОП ОСОБА_2 , якою підтверджується факт роботи ОСОБА_1 у Приватній кравецькій майстерні з 15.04.1994 по 15.01.1995 та 16.01.1995 по 24.08.1996.
На переконання суду не зазначення підприємцем ОСОБА_2 при видачі вказаної вище довідки, номера такої довідки та підстави її видачі не вказує на її недійсність і такою, що не підлягала врахуванню при її наданні до пенсійного органу на підтвердження записів трудової книжки у яких містяться виправлення, оскільки зміст довідки яка підписана підприємцем ОСОБА_2 та скріплена печаткою ФОП ОСОБА_2 , підтверджується те, що ОСОБА_1 15.04.1994 за наказом №7 від 20.04.1994 прийнята на роботу в приватну кравецьку майстерню майстром 3 розряду по пошитті жіночого одягу, 24.08.1996 за наказом №2 від 20.08.1996 була звільнена з роботи за власним бажанням.
Водночас суд зазначає, що жодних неправильних чи неточних записів саме про періоди роботи позивача, у зв`язку з чим необхідно підтверджувати трудовий стаж, контролюючим органом не виявлено.
З огляду на наведене, вказані факти не можуть бути підставою для відмови в зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 спірних періодів роботи з 15.04.1994 по 15.01.1995 та з 16.01.1995 по 24.08.1996.
Окрім цього відповідачем також не вказано жодних підстав, за яких таке оформлення записів робить їх недійсними або сумнівними.
Таким чином, оскільки судом не встановлено недостовірності або неточності вказаних записів, зазначене не може бути підставою для не зарахування спірних періодів роботи позивача до її загального страхового стажу.
Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 «Про трудові книжки працівників» №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Отже, з вище наведених норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у її трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою для висновку про відсутність стажу позивача за спірний період.
Щодо необхідності зарахування до стажу позивача періоду роботи з 09 грудня 1980 року по липень 1981 року в Золото-Потоцькому філіалі МТО суд зазначає наступне.
Так відповідно до змісту позовної заяви позивачем зазначено, що пенсійним органом протиправно не зараховано до її стажу роботи період роботи з 09 грудня 1980 року по липень 1981 року в Золото-Потоцькому філіалі МТО про який в трудовій книжці відсутній відповідний запис. Позивач зазначає, що для підтвердження даного стажу пенсійному органу було надано довідки ТДВ «Берізка» від 15.07.2022 року №31 про заробітну плату для обчислення пенсії та від 23.11.2022 року за №№50, 51.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із нормами частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Суд зазначає, що предметом розгляду даної адміністративної справи є правомірність винесення рішення про відмову у призначенні пенсії, згідно поданої заяви від 25.10.2022 року.
Таким чином, оскільки вказані довідки для підтвердження страхового стажу не були надані позивачем при поданні заяви для призначення пенсії та, відповідно, не розглядалися пенсійним органом, то протиправні дії пенсійного фонду щодо зарахування періоду роботи з 09 грудня 1980 року по липень 1981 року в Золото-Потоцькому філіалі МТО відсутні.
Відтак з огляду на ненадання вказаних довідок відповідачу підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 09 грудня 1980 року по липень 1981 року в Золото-Потоцькому філіалі МТО немає.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд зазначає, що відповідно до частин 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем сплачено 992,40 грн., судового збору за подання позовної заяви, що підтверджується квитанцією від 31.12.2022 (а.с.1).
Частиною 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України суду надано право покласти судові витрати у справі повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір.
Зважаючи на те, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково, то слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві сплачений судовий збір, що пропорційно до розміру задоволених позовних вимог становить 496,20 грн., як зі сторони, внаслідок неправильного рішення якої виник спір.
На підставі викладеного, керуючись статтями 139, 242-246, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу період її роботи з 15.04.1994 по 15.01.1995 та з 16.01.1995 по 24.08.1996 у Приватній кравецькій майстерні фізичної особи підприємця ОСОБА_2 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 25.10.2022 року.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (код ЄДРПОУ- 42098368) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.
У задоволенні решти вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, , вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018;

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, , вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053.

Суддя /підпис/ Скільський І.І.