Справа № 200/1200/22
Суддя: Чекменьов Г.А.
Дата ухвалення: 2023-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2023 року Справа№200/1200/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Чекменьова Г.А., розглянувши в спрощеному (письмовому) провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 через представника адвоката В. Меламед звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в якому просив суд:

визнати дії та рішення, повідомлені в листі № 7629-9105/М-15/8-0500/21 від 20.07.2021 стосовно відмови у призначенні пенсії та бездіяльність щодо не призначення пенсії протиправними, скасувати їх,

зобов`язати призначити пенсію за віком з 11.07.2017 (з дати першого звернення за призначенням пенсії) та здійснювати виплату пенсії на вказаний ним банківський рахунок, з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»,

стягнути кошти в сумі 100 000 (сто тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, дією та бездіяльністю, в результаті яких відповідач відмовив у призначенні пенсії позивачу.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що неодноразово звертався до суду за захистом порушеного права на призначення пенсії, яке судами частково відновлювалося. На виконання чергового рішення суду отримав відмову, оформлену листом від 20.07.2021 № 7629-9105/М-15/8-0500/21. Проте, позивач наполягає на правомірності вимог щодо призначення пенсії та неможливості дискримінації на підставі місця проживання. Посилаючись на норми міжнародного та національного законодавства просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою від 24 січня 2022 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 21 лютого 2022 року продовжений строк для усунення недоліків позовної заяви.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями змінений склад суду у справі № 200/1200/22.

Ухвалою від 01 серпня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що у спірних правовідносинах діяв у спосіб та у межах повноважень, визначених чинним законодавством. Зазначив про пріоритетність норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03.06.2020 у справі № 200/4756/20-а повторно розглянуто заяву позивача та відмовлено в призначенні пенсії в зв`язку з відсутністю страхового та пільгового стажу на підставі неможливості перевірки довідок на підтвердження роботи на пільгових умовах, що видані підприємствами, які знаходяться на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Представником позивача надана відповідь на відзив в якому він посилається на необхідність зарахування стажу роботи до пільгового також на підстави записів трудової книжки та застосуванням «намібійських винятків» до наданих довідок. Стверджує, що позивач має право на призначення пенсії на пільгових умовах за наявності стажу 15 років відповідно до редакції Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на дату звернення 11.07.2017. Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, в тому числі, розумні строки розгляду справи судом. Статтею 6 Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Тому, відповідно до наведених норм, справа розглянута впродовж розумного строку, враховуючи зміну складу суду та обставини збройної агресії проти України.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі фактичні обставини.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 .

Позивач 01.06.1994 виїхав за кордон до Держави Ізраїль на постійне місце проживання, де прийнятий на консульський облік в консульському відділені посольства України в Державі Ізраїль.

Згідно з трудовою книжкою ОСОБА_1 від 12.12.1974 позивач працював, в тому числі, у ВП «Шахта ім. В.М. Бажанова» з 02.08.1976 по 30.04.1978 на підземних роботах з повним робочим днем та у ВАТ «Макіївський металургійний комбінат» з 23.02.1984 по 06.12.1993 в гарячому цеху прокатного металу.

Стороною позивача надані довідки на підтвердження пільгового стажу роботи на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, а також матеріали атестації робочих місць.

Зі змісту наданих позивачем копій уточнюючих довідок судом встановлено, що всі вказані довідки видані до 2014 року, тобто на території, яка у той період була підконтрольна органам державної влади України.

11.07.2017 року представник позивача, який діє на підставі виданої йому довіреності, звернулася до відповідача із заявою позивача про призначення пенсії, засвідченою нотаріально в Державі Ізраїль та легалізованою печаткою апостиль у відповідності до Гаазької Конвенції. Заява представника Позивача була прийнята відповідачем разом із необхідними оригіналами документів, які були надані для огляду та засвідчення копій, що підтверджується штампом УПФУ від 11.07.2017 року на супровідному листі.

04.07.2017 року було отримано відмову УПФУ №1166/02 від 04.05.2017 у призначенні пенсії на підставі того, що позивачем не була дотримана вимога особистого звернення про призначення пенсії, та що у позивача відсутня довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 10 квітня 2018 року по справі №242/5118/17 було зобов`язано повторно розглянути заяву позивача від 06.07.2017 року про призначення пенсії за віком в порядку, передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року №22-1, з наступними змінами та доповненнями.

02.10.2018 року представником позивача повторно особисто подані оригінали документів, необхідних для призначення пенсії, та їх нотаріально засвідчені копії.

26.10.2018 року представником позивача отримано повторну відмову від 05.10.2018 року №287/М-01-01-01 в призначенні пенсії, де було вказано, що для виконання рішення суду від 10.04.2018 року в справі №242/5118/17 ОСОБА_1 або його законному представнику необхідно звернутися до Управління та надати заяву про призначення пенсії за віком та необхідні документи.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09.08.2019 року в справі №200/4083/19-а, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 05.10.2018 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком; зобов`язано Селидівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 11.07.2017 та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

Рішенням Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 26.02.2020 року «Про відмову в призначенні пенсії» позивачу відмовлено в призначенні пенсії згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» через відсутність необхідного страхового стажу та недосягненням пенсійного віку 60 років.

Рішення мотивовано тим, що відповідно до наданих документів на час звернення страховий стаж заявника складає 18 років 3 місяці 28 днів.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 03.06.2020 у справі № 200/4756/20-а, що набрало законної сили відповідно до постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 23.09.2020, частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 , а саме:

визнано протиправним та скасовано рішення Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 26.02.2020 року «Про відмову в призначенні пенсії», прийняте щодо ОСОБА_1 ;

зобов`язане Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.07.2017 року про призначення пенсії відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 7629-9105/М-15/8-0500/21 від 20.07.2021 позивачу відмовлено в призначенні пенсії при повторному розгляді заяви на виконання рішення суду № 200/4756/20-а в зв`язку з відсутністю страхового та пільгового стажу. Не прийнято довідки від 25.06.2012 № 01-212 ВП «Шахта ім. В.М. Бажанова» та від 03.07.2012 № 645-647 ВАТ «Макіївський металургійний комбінат» на підтвердження пільгового періоду роботи. Страховий стаж ОСОБА_1 склав 18 років 3 місяці 28 днів. Пільговий стаж, який дає право на призначення пенсії згідно з п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058 відсутній.

Отже підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії станом на час розгляду цієї справи відповідачем зазначається відсутність необхідного стажу.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо відмови у призначенні пенсії та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає, що за приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Загальні умови, порядок нарахування та розмір пенсій визначаються, зокрема, Законами України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (надалі - Закон № 1788-ХІІ) та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (надалі - Закон № 1058- IV).

Враховуючи, що за спір між сторонами має триваючий характер, суд застосовує правові норми, якими врегульовані спірні відносини, в редакції, які діяли на час виникнення спірних правовідносин.

Вирішуючи питання наявності у позивача страхового та пільгового стажу, суд зазначає про такі обставини.

Як зазначено вище, за відомостями трудової книжки ОСОБА_1 від 12.12.1974 позивач працював у ВП «Шахта ім. В.М. Бажанова» з 02.08.1976 по 30.04.1978 на підземних роботах з повним робочим днем (що становить 1 рік 8 міс. 29 днів) та у ВАТ «Макіївський металургійний комбінат» з 23.02.1984 по 06.12.1993 (що становить 9 років 10 міс. 12 днів) в гарячому цеху прокатного металу.

Зокрема, вказане підтверджується записами у трудовій книжці за номерами 6 - 8 та 12 - 16 відповідно.

Згідно зі статтею 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України №1058-ІV, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Згідно з підпунктами 1 та 2 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 7 цього Порядку визначений вичерпний перелік документів, що мають бути подані особою, яка звертається за призначенням пенсії. Відповідно до пункту 7 параграф "б" цього Порядку до заяви про призначення пенсії за віком за відсутності трудової книжки мають бути додані у тому числі документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 також визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з пунктами 1 та 2 вказаного Порядку № 637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, в тих випадках, коли у трудовій книжці немає відомостей, які визначають право на пенсію на пільгових умовах чи за вислугою років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств та організацій.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період робот; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка; атестація робочого місця.

Зазначену довідку видає підприємство, установа чи організація, де працювала особа. Якщо підприємство в стадії ліквідації, то уточнюючу довідку надає ліквідатор або його правонаступник на підставі первинних документів за час виконання робіт.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З метою забезпечення соціального захисту та належного пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18.11.2005 № 383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Цей Порядок регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

Стороною позивача надані довідки від 25.06.2012 № 01-212 ВП «Шахта ім. В.М. Бажанова» та від 03.07.2012 № 645-647 ВАТ «Макіївський металургійний комбінат» на підтвердження пільгового періоду робіт за Списком № 1, а саме, на підземних роботах та роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, а також матеріали атестації робочих місць.

Зі змісту наданих стороною позивача копій уточнюючих довідок та документів про проведення атестації робочих місць судом встановлено, що всі вказані довідки видані до 2014 року, тобто на території, яка у той період була підконтрольна органам державної влади України.

Тобто, вказані документи не видавалися окупаційною владою, не потребують застосування «намібійських винятків», мають всі необхідні реквізити, підписані уповноваженими особами та скріплені печатками і повністю відповідають відомостям трудової книжки

Незважаючи на те, що на даний час підприємства, якими видані уточнюючи довідки, розташовані на тимчасово непідконтрольній українській владі території, позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову, через неможливість перевірки достовірності довідок про підтвердження пільгового стажу.

Отже, оскільки основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, в якій є записи про прийняття та звільнення з роботи засвідчені печатками підприємств та підписами відповідальних осіб, а наданими довідками підтверджені записи в трудовій книжці, вказані відомості повинні прийматися відповідачем на підтвердження наявності пільгового стажу позивача.

За вказаних обставин суд дійшов висновку про необхідність зарахування до пільгового стажу позивача за Списком №1 періодів роботи у ВП «Шахта ім. В.М. Бажанова» з 02.08.1976 по 30.04.1978 та у ВАТ «Макіївський металургійний комбінат» з 23.02.1984 по 06.12.1993.

Перевіривши наявність у позивача права на призначення пенсії за віком станом на момент первісного звернення позивача за призначенням пенсії 11.07.2017, суд враховує відповідні законодавчі норми в редакції станом на вказану дату.

Зокрема, за приписами статті 13 Закону № 1788-ХІІ на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Абзацом першим частини першої статті 26 Закону 1058-ІV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідачем встановлено, що загальний стаж позивача становить 18 років 3 місяці 28 днів.

Водночас, відповідно до абзацу десятого частини третьої статті 24 Закону №1058-ІV за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року. (Частину третю статті 24 доповнено абзацом десятим згідно із Законом № 345-VI від 02.09.2008).

Таким чином, маючи більше 11 повних років стажу роботи на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1, позивач має більше 29 років страхового стажу, та набув право на призначення пенсії на пільгових умовах після досягнення 50 років.

На час звернення за призначенням пенсії 11.07.2017 позивач досяг віку 59 років.

Отже, встановлені у справі обставини щодо позивача відповідають вимогам пункту «а» статті 13 Закону № 1788-ХІІ для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Подальшими змінами у законодавстві щодо правового регулювання спірних відносин не спростовується право позивача на призначення пенсії.

Зокрема, станом на час звернення до суду норми статті 114 Закону №1058-ІV визначали, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається:

1) працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах (пункт 1 частини 2 статті 114).

Крім того, суд зазначає, що відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення КСУ застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б"-„г" статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах ».

З наведених підстав суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених тверджень про наявність у позивача права на призначення пенсії станом на дату первісного звернення до пенсійного органу з відповідною заявою 11.07.2017.

Також, вирішуючи справу, суд керується частиною 4 статті 78 КАС України відповідно до якої обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зокрема, при розгляді справи № 200/4083/19-а за позовом ОСОБА_1 до Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області Донецький окружний адміністративний суд зробив такі висновки щодо спірних правовідносин позивача з органом Пенсійного фонду.

Статтею 44 Закону № 1058-IV встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Проте, Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні № 25-рп/2009 оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07.02.2014, право на отримання пенсії, як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

Отже, суд робить висновок, що позивач як громадянин України має право на виплату призначеної йому пенсії незалежно від місця його постійного проживання. Підстави для визнання конституційного права на виплату пенсії виникли після набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009.

Відсутність правового механізму для виплати пенсії особам, що постійно проживають за кордоном не може бути визнана судом правомірною підставою для відмови в призначенні пенсії з огляду на вимоги статті 6 КАС України, оскільки відповідно до принципу верховенства права, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до вимог частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Україною ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до пункту 1 статті 1 Першого протоколу якої встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Згідно з вимогами частини 5 статті 7 КАС України якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору України.

У згаданій вище справі "Пічкур проти України" Європейський суд з прав людини констатував порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв`язку з відмовою пенсійним органом заявнику в призначенні пенсії за віком на підставі його місця проживання.

Отже, передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, при цьому, відсутні вказівки на те, що останній повинен звертатися до органу ПФУ особисто та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи поштою.

Водночас, щодо способу захисту права суд зазначає, що лист № 7629-9105/М-15/8-0500/21 від 20.07.2021 року стосовно відмови у призначенні пенсії має інформаційний характер і не є рішенням суб`єкта владних повноважень. Оскільки попередні рішення відповідача щодо спірного питання скасовані в судовому порядку, підлягає визнанню протиправною бездіяльність відповідача щодо не призначення пенсії позивачу на підставі заяви від 11.07.2017.

Крім того, суд не має підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області призначити позивачу пенсію, оскільки адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Тому належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу за Списком№1 встановлені періоди роботи та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

Щодо позовних вимог в частині проведення індексації пенсії та компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати, то суд вважає їх передчасними, оскільки відповідно до статті 4 Закону України «Про компенсацію громадянам частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Пенсія позивачу ще не призначена та не нарахована.

Отже, питання щодо проведення індексації пенсії та компенсації втрати її частини може бути вирішено судом лише з разі їх не проведення органом Пенсійного фонду України після призначення пенсії та її виплати, чого станом на час звернення до суду не відбулося. Захист прав на майбутнє, про що просив позивач в цій частині, не відповідає завданню та меті адміністративного судочинства.

Вирішуючи справу в частині вимог про відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що відповідно до змісту частини 2 статті 245 КАС у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю […].

Вказаним нормам кореспондують норми статті 5 КАС України.

При розгляді цієї справи судом встановлений факт протиправної бездіяльності відповідача, який знаходиться у безпосередньому причинному зв`язку з негативними наслідками для позивача, пов`язаними з відмовою у призначенні пенсії, на яку позивач має право. Крім того, судом встановлено, що вказана бездіяльність суперечить встановленим функціональним обов`язкам відповідача та не відповідає спеціальним нормативним актам, які регулюють його діяльність. За вказаних обставин допущені відповідачем порушення виходять за межі його компетенції та містять всі ознаки деліктного правовідношення, що є підставою для застосування пункту 6 частини 2 статті 245 КАС України шляхом стягнення з відповідача шкоди, заподіяної його протиправною бездіяльністю.

Суд зазначає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно зі статтею 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

З матеріалів справи випливає, що позивач з вини відповідача протягом більше п`яти років не має можливості отримувати суми пенсійних виплат, на які має право.

Розгляд за позовами позивача трьох судових справ зі спірного питання із зобов`язанням розглянути заяву про призначення пенсії з урахуванням висновків суду не призвів до поновлення порушеного права, оскільки при повторному розгляді однієї і тієї ж заяви органи Пенсійного фонду знаходять нові необґрунтовані підстави для відмови в такому призначенні.

Крім того, суд враховує, що не отримання пенсійних витрат протягом тривалого часу з вини відповідача призвело до неможливості використати вказані грошові кошти на задоволення звичайних життєвих потреб, вказані обставини є очевидними та не потребують наявності додаткових доказів.

Таким чином, судом встановлена як наявність заподіяння позивачу моральної шкоди, так і наявність причинного зв`язку заподіяння такої шкоди з протиправної винною поведінкою відповідача.

Суд вважає, що через порушення права на пенсійне забезпечення позивач був вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. При визначення суми у відшкодування моральної шкоди суд виходить із характеру порушення прав, розміру порушених майнових прав, тривалості порушення, обсягу страждань, яких позивач зазнав. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача у відшкодування завданої позивачеві моральної шкоди 4000 грн.

Частиною 1 статті 382 КАС України, передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Конституційний Суд України у рішенні від 30.06.2009 року № 16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

З огляду на викладене, встановлення судом контролю за виконанням судового рішення є заходом для забезпечення конституційного права громадянина на судовий захист.

З наведених підстав, враховуючи, що пенсійні органи у спірних відносинах не врахували висновки судових рішень, постановлених раніше, суд вважає за необхідне встановити судовий контроль шляхом зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення протягом двох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду у справі № 200/1200/22.

Відповідно до частини 1 статі 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. Тому сплачений позивачем судовий збір у розмірі 992,40 грн. підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, через протиправну бездіяльність якого виник спір.

Керуючись статтями 2, 139, 241-246, 255, 295-297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () щодо не призначення пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі заяви від 11.07.2017.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () зарахувати до пільгового стажу за Списком №1 періоди роботи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у ВП «Шахта ім. В.М. Бажанова» з 02.08.1976 по 30.04.1978 та у ВАТ «Макіївський металургійний комбінат» з 23.02.1984 по 06.12.1993 та розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 11.07.2017 з урахуванням висновків суду про:

право позивача на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1 при досягненні віку 50 років відповідно до вимог пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»,

право на призначення та отримання пенсії за віком незалежно від місця проживання,

право подавати документи до органів Пенсійного фонду України через представника або поштою.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у відшкодування моральної шкоди суму 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення виготовлений та підписаний в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса: http://www.reyestr.court.gov.ua/) відповідно до наявних умов функціонування програмного забезпечення через обставини збройної агресії проти України.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Г.А. Чекменьов