Справа № 140/2427/23
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2023-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року ЛуцькСправа № 140/2427/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

при секретарі Вергун О.В.,

за участю представника позивача Антонюка Р.В.,

представника відповідача Наглій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (далі відповідач, Другий ВДВС) про визнання протиправною бездіяльності щодо невиконання вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.01.2018 в частині спеціальної конфіскації вилученого майна та грошових коштів згідно виконавчого листа від 02.08.2018 №161/13271/16-к та не виключення його з Єдиного реєстру боржників; зобов`язання виконати вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.01.2018 в частині спеціальної конфіскації вилученого майна та грошових коштів згідно виконавчого листа від 02.08.2018 №161/13271/16-к та виключити його з Єдиного реєстру боржників як боржника у виконавчому провадженні №57678483.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.01.2018 його визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203-2 КК України, та призначено покарання у виді штрафу у розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170000,00 грн, із застосуванням спеціальної конфіскації до вилученого майна та грошових коштів.

На виконання вищезазначеного вироку cуду було видано виконавчий лист №161/13271/16-к від 02.08.2018 про застосування спеціальної конфіскації вилученого майна та грошових коштів. 14.11.2018 Другим ВДВС було відкрито виконавче провадження №57678483 про спеціальну конфіскацію вилученого майна та грошових коштів в дохід держави. Одночасно до Єдиного реєстру боржників державним виконавцем внесено відомості про позивача.

Позивач покликається на те, що станом на дату подання позовної заяви вирок суду щодо спеціальної конфіскації державний виконавець не виконала та відповідно не видалила з Єдиного реєстру боржників інформацію про нього.

При цьому ОСОБА_1 зауважує, що штраф у розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170000,00 грн, ним сплачений у повному розмірі.

Позивач зазначає, що наявність запису в реєстрі боржників порушує та обмежує його конституційні права, оскільки створює негативні наслідки, які полягають у відмові у вчиненні нотаріальних та реєстраційних дій, інформація з реєстру є відкритою, що в свою чергу може бути розцінена як негативний фактор потенційними кредиторами, роботодавцями чи бізнес-партнерами.

При цьому вказує, що у нього відсутні зобов`язання щодо вчинення дій, спрямованих на виконання вироку суду в частині спеціальної конфіскації, оскільки таке виконання покладається на державного виконавця.

З наведених підстав позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 27.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами, визначеними Розділом 2 Глави 11 «Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ» Кодексу адміністративного судочинства України.

У поданому до суду відзиві представник відповідача позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала та просила відмовити в їх задоволенні з тих підстав, що державний виконавець здійснює заходи щодо реалізації конфіскованого майна відповідно до вимог чинного законодавства, а тому його дії є законними.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Додатково зазначив, що тривале невиконання вироку суду щодо конфіскації майна зумовлює безпідставне перебування позивача в Єдиному реєстрі боржників за відсутності на те правових підстав. Єдиний реєстр боржників формується з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна, проте позивач не має невиконаних майнових зобов`язань та майна, яке підлягає конфіскації.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти позову з підстав, викладених у відзиві, та додатково зазначила, що правові підстави для виключення позивача з Єдиного реєстру боржників до того моменту, поки не буде виконане рішення суду в частині спеціальної конфіскації, відсутні. При цьому зауважила, що державним виконавцем вчиняються дії щодо реалізації конфіскованого майна, однак даний процес є тривалим, оскільки не завжди знаходяться покупці на таке майно. Просила в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.01.2018 у справі №161/13271/16-к ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203-2 КК України, та призначено покарання у виді штрафу у розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170000,00 грн, із застосуванням спеціальної конфіскації до вилученого майна (грального обладнання, мобільних телефонів) та грошових коштів.

02.08.2018 на виконання вказаного вироку Луцький міськрайонний суд Волинської області видав виконавчий лист щодо застосування до ОСОБА_1 спеціальної конфіскації до вилученого майна та грошових коштів.

14.11.2018 державним виконавцем Другого ВДВС відкрито виконавче провадження №57678483 з виконання зазначеного виконавчого листа.

З огляду на відкриття виконавчого провадження №57678483 відомості про боржника ОСОБА_1 були внесені до Єдиного реєстру боржників.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 3 Закону №1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина перша статті 5 Закону №1403-VIII).

Частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII).

Приписами статті 9 Закону №1404-VIII визначено, що Єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна (частина перша).

Реєстрація боржника в Єдиному реєстрі боржників не звільняє його від виконання рішення (частина друга).

Відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження (частина п`ята).

Відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або постанови, передбаченої частиною четвертою статті 40 цього Закону, чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів (частина дев`ята).

Аналогічні норми передбачені Положенням про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 №2432/5 (далі - Положення № 2432/5), відповідно до пункту другого розділу І якого, Єдиний реєстр боржників - систематизована база даних про боржників, що є складовою Системи та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Так, згідно з пунктами шостим, сьомим розділу Х Положення №2432/5 система виключає відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови: 1) про закінчення виконавчого провадження згідно зі статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження»; про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»; про скасування заходів примусового виконання за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів; про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників.

У разі скасування постанови про відкриття виконавчого провадження відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників. У разі відновлення виконавчого провадження відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників.

Аналізуючи вищенаведені приписи Закону №1404-VІІІ та Положення №2432/5 слід дійти висновку про те, що чинним законодавством визначено вичерпний перелік підстав, за яких відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників.

Водночас за встановлених обставин даної справи виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників повинно бути наслідком фактичного виконання вироку суду в частині спеціальної конфіскації вилученого майна та грошових коштів, за яким видано виконавчий лист.

Разом з тим, мета ведення Єдиного реєстру боржників полягає саме в оприлюдненні в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Таким чином, в разі відсутності у особи невиконаних майнових зобов`язань та необхідності збереження її майна з метою виконання зобов`язання за рішенням суду така особа не повинна перебувати в Єдиному реєстрі боржників з огляду на мету його ведення.

Як встановлено судом, позивач внесений до Єдиного реєстру боржників з огляду на відкриття Другим ВДВС 14.11.2018 виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області 02.08.2018 у справі №161/13271/16-к, про застосування за вироком суду у даній справі від 18.01.2018 спеціальної конфіскації до вилученого майна та грошових коштів.

Відповідно до частини другої статті 15 Закону №1404-VIII боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Так, обов`язок щодо виконання вироку суду в частині спеціальної конфіскації вилученого майна та грошових коштів виконавчим документом покладений на ОСОБА_1 як боржника.

Проте, суд зазначає, що в силу вимог частини першої статті 62 Закону №1404-VIII виконання рішень про конфіскацію майна здійснюється органами державної виконавчої служби в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, відповідні дії на виконання рішення суду щодо конфіскації майна повинен вчинити виключно орган державної виконавчої служби.

При цьому у позивача відсутні жодні зобов`язання щодо вчинення дій, спрямованих на виконання рішення в частині конфіскації майна, і безпосереднє виконання рішення в цій частині не залежить від його волі, оскільки він не має правових підстав розпорядитися конфіскованим майном, що вилучене в нього в межах кримінального провадження, в тому числі здійснити його відчуження, та взагалі не має до нього доступу.

Із досліджених в судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження №57678483 слідує, що державним виконавцем вчинялись і досі вчиняються дії щодо реалізації конфіскованого майна відповідно до Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2831/5, зокрема, щодо проведення оцінки конфіскованого майна, виставлення його на електронні торги шляхом подання відповідних заявок Волинській філії державного підприємства «СЕТАМ», проте станом на дату розгляду справи судом такі дії не призвели до повного виконання рішення щодо конфіскації майна.

Разом з тим, тривале невиконання рішення щодо конфіскації майна за відсутності обов`язку позивача у його виконанні зумовлює наявність відомостей про нього в Єдиному реєстрі боржників.

При вирішені цього спору суд керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За юридичною позицією Конституційного Суду України верховенство права - це панування права в суспільстві; верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо; всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України; справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права; у сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення (підпункт 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Конституційний Суд України в абзаці другому пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 зазначив, що діяльність правотворчих і правозастосовчих органів держави має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства і прямої дії норм Кконституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів.

Конституційний Суд України у Рішенні від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010 вказав, що одним із елементів конституційного принципу верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Оскільки у ОСОБА_1 відсутні зобов`язання щодо вчинення дій, спрямованих на виконання вироку суду в частині спеціальної конфіскації, а такі зобов`язання покладені виключно на орган державної виконавчої служби, позивач не може бути боржником у контексті частини другої статті 15 Закону 1404-VIII.

При цьому законність постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 14.11.2018 №57678483, у якій ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні, суд під сумнів не ставить та враховує, що інших зобов`язань за вироком суду, зокрема, щодо сплати штрафу в сумі 170000,00 грн позивач не має, позаяк даний штраф ним сплачено, що підтверджується квитанціями №№79, 81 від 21.08.2018.

З огляду на викладене, суд виснуває, що наявність інформації щодо позивача в Єдиному реєстрі боржників при відсутності положень законодавства, що передбачають можливість її виключення у зв`язку з тривалим невиконанням органом державної виконавчої служби вироку суду в частині конфіскації майна, не є пропорційним заявленій в законодавстві легітимній меті.

Таким чином, виходячи з принципу юридичної визначеності, як складової частини поняття верховенства права, враховуючи відсутність у позивача реального обов`язку з виконання вироку суду при наявності такого обов`язку виключно у органу державної виконавчої служби, права позивача не повинні обмежуватись шляхом наявності відомостей про нього в Єдиному реєстрі боржників. При цьому, такі відомості не відповідають дійсним обставинам (заборгованість відсутня).

Як наслідок, відомості щодо позивача мають бути виключені з Єдиного реєстру боржників.

При цьому можливість виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників на підставі судового рішення прямо передбачена пунктом 23 Розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5.

Приймаючи рішення у даній справі, суд не вбачає протиправної бездіяльності державного виконавця в частині невиконання вироку суду щодо спеціальної конфіскації вилученого майна та грошових коштів, оскільки таке невиконання зумовлене не реалізацією майна на електронних торгах, що в свою чергу не залежить від волі державного виконавця. Отже, в цій частині позовні вимоги є безпідставними та до задоволення не підлягають.

З урахуванням встановлених у справі фактичних обставин, наведених вище норм законодавства, та беручи до уваги зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи вимоги статті 245 КАС України, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є прийняття судом рішення про часткове задоволення позову шляхом зобов`язання відповідача виключити позивача з Єдиного реєстру боржників.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина третя статті 139 КАС України).

Як вбачається із матеріалів справи, позивач сплатив судовий збір в сумі 992,40 грн згідно з квитанцією № від 27.02.2023, при цьому до сплати підлягав судовий збір в сумі 858,88 грн, тобто позивач переплатив судовий збір на суму 133,52 грн.

Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 286,29 грн, при цьому питання про повернення надміру сплаченого судового збору в сумі 133,52 грн може бути вирішено за клопотанням особи, яка його сплатила.

Керуючись статтями 243-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати Другий відділ Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) виключити ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 286,29 грн (двісті вісімдесят шість грн 29 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Другий відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (43021, м.Луцьк, вул.Винниченка, 27А, ).

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій