Справа № 440/2307/23
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2023-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
про залишення позовної заяви без руху
13 березня 2023 рокум. ПолтаваСправа № 440/2307/23
Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Ясиновський І.Г., перевіривши матеріали позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України , відповідно до якої просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, яка виразилась у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 за період з 20 вересня 2016 року по 15 березня 2018 року індексації грошового забезпечення, відповідно до вимог Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, з визначенням місяця, в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців - січень 2008 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 20 вересня 2016 року по 15 березня 2018 року індексацію грошового забезпечення, включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року, відповідно до вимог Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.
Відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
В ході з`ясування вищенаведених питань суддею встановлено наступне.
Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративно судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).
Частиною третьою статті 122 КАС України встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України (у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
В рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення, положення частини другої статті 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України Про оплату праці необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством.
При цьому в рішенні зазначено, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.
В рішенні від 15 жовтня 2013 року №9-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення, положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.
Тобто до 19 липня 2022 року звернення до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати (грошового забезпечення) не було обмежено строками.
Законом України від 01 липня 2022 року №2352-ІХ "Про внесення змін до деяких законів України щодо оптимізації трудових відносин", який набрав чинності 19 липня 2022 року /надалі - Закон № 2352-ІХ/, назву та частини першу і другу статті 233 Кодексу законів про працю України викладено у новій редакції.
Так, частиною першою статті 233 Кодексу законів про працю України (у редакції Закону № 2352-ІХ) встановлено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України передбачено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Враховуючи те, що стаття 233 Кодексу законів про працю України у новій редакції набрала чинності 19 липня 2022 року, то у цьому випадку, з урахуванням принципу правової визначеності, трьохмісячний строк звернення до суду, встановлений законом, слід обраховувати починаючи з 19 липня 2022 року та відповідно строк звернення до суду з цим позовом закінчився 20 жовтня 2022 року.
Позивач звернувся до суду з цим позовом згідно з даними на поштовому конверті лише 28 лютого 2023 року, тобто з пропуском тримісячного строку звернення до суду, встановленого законом.
Відповідно до частини шостої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
До позовної заяви адвокатом позивача додано заяву про поновлення строку, за змістом якої позивача виключено зі списків особового складу військової частини та знято з всіх видів забезпечення, при цьому, позивачем не було одержано письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, а саме, розрахунку індексації грошового забезпечення. Після звернення представника позивача до військової частини із заявою, в якій просили нарахувати та виплатити позивачу за період проходження служби індексацію грошового забезпечення відповідно до вимог Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, та отримання листа від 27 грудня 2022 року, яким відповідач повідомив про відсутність правових підстав для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення, позивач дізнався про нараховану та виплачену суму індексації грошового забезпечення, тобто саме з 27 грудня 2022 року починається тримісячний строк, встановлений діючим законодавством для звернення до суду за захистом права позивача. Таким чином, враховуючи зміни у законодавстві та той факт, що позивач є необізнаним у змінах в законодавстві стосовно строків звернення до суду, а також з метою забезпечення прав позивача на доступ до правосуддя щодо захисту права на оплату праці в умовах воєнного стану, наявні підстави для поновлення позивачу строку звернення до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку поважності причин пропуску строку звернення до суду з позовом, суд зазначає наступне.
У численній практиці Верховного Суду, в тому числі у постановах від 13 лютого 2018 року у справі №308/12874/16-а, від 14 лютого 2019 року у справі №805/3881/18-а від 01 грудня 2020 року у справі №807/658/18, від 05 березня 2021 року у справі №140/1738/19, Верховним Судом викладені висновки про те, що "поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Суд зазначає, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс та інші проти Великобританії, рішення від 22 жовтня 1996 року, справа Девеер проти Бельгії, рішення від 27 лютого 1980 року)."
Також Верховним Судом неодноразово, зокрема у постановах від 11 липня 2019 року у справі №0940/1181/18, від 31 жовтня 2019 року у справі № 823/1915/18, від 22 січня 2020 року у справі №826/4464/17, від 16 липня 2020 року у справі № 487/3042/16-а тощо, була висловлена позиція, згідно з якою пропуск відповідного строку на звернення до суду через необізнаність щодо прийнятих актів законодавства або байдужість до своїх прав чи небажання скористатися цим правом не є поважними причинами пропуску строку та, відповідно, підставою для поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом.
Отже, поновленню підлягають лише такі встановлені законом процесуальні строки, які порушені з поважних причин. В свою чергу поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та не залежала від волевиявлення особи.
Зі змісту позовної заяви слідує, що позивачем оскаржується бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення з 20 вересня 2016 року по 15 березня 2018 року із визначенням базового місяця - січень 2008 року для нарахування індексації його грошового забезпечення.
Отже, позивачем оскаржується бездіяльність військової частини, яка допущена ще у момент нарахування та виплати грошового забезпечення у період з 20 вересня 2016 року по 15 березня 2018 року.
Оскільки грошове забезпечення у період з 20 вересня 2016 року по 15 березня 2018 року позивач отримував кожного місяця такого періоду, то саме в момент такого отримання грошового забезпечення за відповідний місяць позивач дізнався про суми грошового забезпечення та у разі необхідності повинен був дізнатися у відповідача про види та розміри складових грошового забезпечення, а також суми індексації.
Посилання у заяві про поновлення строку від 31 січня 2023 року на зміни у законодавстві та той факт, що позивач є необізнаним у змінах в законодавстві стосовно строків звернення до суду, судом оцінюються критично, оскільки позивач не був позбавлений права та можливості своєчасно звернутися до адвоката за отриманням відповідних роз`яснень з приводу встановлених законодавством строків звернення до суду з аналогічними позовами.
Також, суд вважає, що лист військової частини від 27 грудня 2022 року, на який посилається позивач в обґрунтування дати початку перебігу строку звернення до суду, лише свідчить про виникнення у позивача зацікавленості до своїх прав, обрахунку сум індексації та про вчинення активних дій по зверненню до відповідача за отриманням інформації щодо розрахунку виплаченої суми - в 2022 році (по сплину понад 4 років з дати його звільнення з військової служби).
Доказів на підтвердження того, що позивач був позбавлений можливості своєчасно звернутися до суду з цим позовом у зв`язку із введенням на території України воєнного стану матеріали позовної заяви не містять.
При цьому, суд зауважує, що упродовж усього періоду часу впровадження воєнного стану Полтавський окружний адміністративний не припиняв працювати та приймати позовні заяви. Тобто, воєнний стан об`єктивно жодним чином не перешкоджав своєчасному зверненню ОСОБА_1 до суду з позовом до військової частини про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Крім того, суд відмічає ту обставину, що воєнний стан продовжує діяти та території України і станом на лютий 2023 року, однак, це жодним чином не завадило позивачу звернутися до суду з цим позовом 28 лютого 2023 року.
Отже, позивачем не наведено достатніх та переконливих аргументів на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод на звернення до адміністративного суду протягом встановленого законом строку та наведені позивачем обставини носять суб`єктивний характер та не є достатніми для висновку про наявність підстав для поновлення строку звернення до суду з позовом.
Окремо суд наголошує, що вищевикладене слугувало підставою для залишення позовної заяви без руху та в подальшому її поверненню у межах справи № 440/1236/23.
Відомостей стосовно оскарження таких ухвал суду не надано.
Відповідно до частини першої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Таким чином, позовна заява підлягає залишенню без руху з наданням позивачу строку для усунення вказаного недоліку.
Керуючись статтями 122, 123, 161, 169, 171, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України,
У Х В А Л И Л А:
Визнати неповажними підстави подання ОСОБА_1 позовної заяви про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії з пропущенням встановленого строку звернення до суду, які зазначені у заяві про поновлення строку від 31 січня 2023 року.
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишити без руху.
Встановити позивачу строк для усунення недоліку - десять днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Недолік необхідно усунути шляхом надання до Полтавського окружного адміністративного суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з зазначенням інших підстав пропуску строку та доказами поважності причин його пропуску.
Роз`яснити позивачу, що у разі не усунення недоліку позовної заяви, вона буде повернута.
Також роз`яснити, що процесуальні строки, встановлені судом у цьому судовому рішенні, відповідно до пункту 3 розділу VІ "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України можуть бути продовжені судом за відповідною заявою учасника справи.
Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя І.Г. Ясиновський