Справа № 600/1072/23-а
Суддя: Анісімов Олег Валерійович
Дата ухвалення: 2023-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

10 березня 2023 р. м. Чернівці Справа № 600/1072/23-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Анісімов О.В., розглянувши матеріали позову ОСОБА_1 до Департаменту інфраструктури та благоустрою Чернівецької міської ради про визнання недійсним акту та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду з позовом до Департамент інфраструктури та благоустрою Чернівецької міської ради (далі відповідач), в якому просить:

- визнати недійсними Акт № 565 (без дати) «Про списання з балансу комунальних житлових ремонтно-експлуатаційних підприємств та департаменту житлово-комунального господарства міської ради житлового будинку АДРЕСА_1 » та Протокол № 4-5 від 21-23 травня 2018 року засідання Конкурсної комісії з призначення управителя багатоквартирного будинку житлового фонду міста Чернівців;

- зобов`язати Департамент інфраструктури та благоустрою Чернівецької міської ради здійснити прийом-передачу жилого будинку АДРЕСА_1 у власність громадян у точній відповідності до чинного законодавства Україні, для чого виконати наступні дії: утворити кваліфіковану комісію з залученням виконавців послуг та мешканців будинку для фіксування технічного стану несучих конструкцій будинку, мереж електро-водо-газопостачання та дренажної системи на прибудинковій території зі складенням відповідного акту; шляхом поточного або капітального ремонту привести будинок у відповідність до будівельних норм та правил; поновити в повному обсязі технічну документацію на будинок у відповідності до Наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №176 від 17 травня 2005 року; надати копію повної технічної документації позивачу у справі; розмістити в усіх без виключення друкованих засобах масової інформації м. Чернівців та соціальних мережах інформацію про проведення конкурсу з призначення управителя будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 171 (далі КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цих Кодексом.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї документи, варто зазначити наступне.

Відповідно до пункту 6 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Тобто, з аналізу вказаної норми видно, що підставою для повернення позову є факт порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 4 КАС України під адміністративною справою розуміють переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, а під публічно-правовий спором розуміють спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Таким чином, до адміністративної юрисдикції відносяться ті справи, які виникають зі спорів в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один із його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно пункту 1 частини 1статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У свою чергу, за правилами частини 1 статі 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Суддя звертає увагу, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Разом з тим участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак не кожен спір за участю суб`єкта владних повноважень є публічно-правовим.

Суддя звертає увагу на те, що згідно з частинами першою, четвертою статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Згідно з пунктом 10 частини 2 статті 16 ЦК України цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття порушене право, за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття охоронюваний законом інтерес. Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття охоронюваний законом інтерес означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі Перетяка та Шереметьєв проти України).

За приписами пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності.

Індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який (яке) стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт 19 частини 1 статті 4 КАС України).

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що право на оскарження рішення (індивідуального акта) суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої його прийнято або щодо прав, свобод та інтересів якої це рішення (індивідуальний акт) стосується.

Судом встановлено, що предметом спору у даній справі, серед іншого, є акт № 565 (без дати) «Про списання з балансу комунальних житлових ремонтно-експлуатаційних підприємств та департаменту житлово-комунального господарства міської ради житлового будинку № 9 що на вул. М.Заньковецької м. Чернівців» та Протокол № 4-5 від 21-23 травня 2018 року засідання Конкурсної комісії з призначення управителя багатоквартирного будинку житлового фонду міста Чернівців.

З огляду на зазначене, у цій справі позивач оскаржує рішення міської ради щодо списання з балансу комунальних житлових ремонтно-експлуатаційних підприємств та департаменту житлово-комунального господарства міської ради житлового будинку № 9 що на вул. М.Заньковецької м. Чернівців, а також призначення управителя багатоквартирного будинку житлового фонду міста Чернівців

Суддя звертає увагу на те, що згідно із частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Відтак, суддя вважає, що вимоги про оскарження вищевказаних акту та протоколу мають вирішуватися в порядку адміністративного судочинства.

У свою чергу, вирішення таких питань як капітальний ремонт майна, оформлення та ведення технічної документації, у даному випадку, не є владними функціями Департаменту інфраструктури та благоустрою Чернівецької міської ради, а вирішуються ним як балансоутримувачем такого майна в контексті цивільно-правових зобов`язань (власник майна, який шляхом проведення ремонту його утримує).

Відтак, і вимоги щодо зобов`язання такого балансоутримувача, - Департаменту інфраструктури та благоустрою Чернівецької міської ради, провести поточний або капітальний ремонт будинок повинні вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Однак, враховуючи матеріали позову, та доводи позивача, суддя вважає, що спір між позивачем та відповідачем виник, у тому числі, і у зв`язку із необхідністю захисту права власності, тобто права цивільного.

Верховний Суд у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 921/158/18 сформував висновок щодо застосування норм права з питань юрисдикції спорів щодо оскарження рішень про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який в силу положень частини 5 статті 242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Враховуючи викладене, суддя приходить до висновку, що вимоги позивача про зобов`язання Департамент інфраструктури та благоустрою Чернівецької міської ради здійснити прийом-передачу жилого будинку АДРЕСА_1 у власність громадян у точній відповідності до чинного законодавства Україні, для чого виконати наступні дії: шляхом поточного або капітального ремонту привести будинок у відповідність до будівельних норм та правил, належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, суддя приходить до висновку, що позивачем у даній позовній заяві об`єднано позовні вимоги, які підсудні різним судам.

Частиною 5 статті 172 КАС України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Беручи до уваги те, що позовні вимоги позивача підсудні різним судам, то суддя приходить до висновку, що наявні підстави для повернення позовної заяви позивачу у відповідності до вимог пункту 6 частини 4 статті 169 КАС України.

Керуючись статтями 169, 241, 243, 248 КАС України, суддя

У Х В А Л И В:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту інфраструктури та благоустрою Чернівецької міської ради про визнання недійсним акту та зобов`язання вчинити дії, повернути позивачу.

2. Роз`яснити, що відповідно до частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання суддею.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України ухвали суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково. Апеляційна скарга на ухвалу протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Суддя О.В. Анісімов