Справа № 500/520/23
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

Справа № 500/520/23

13 березня 2023 рокум.Тернопіль
Суддя Тернопільського окружного адміністративного суду Чепенюк О.В., розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Тернопільській області №2328 від 23.12.2022 «Про порушення службової дисципліни з боку інспектора СКОЗ Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області підполковника поліції Валецького В.О.».

Ухвалою судді Тернопільського окружного адміністративного суду від 24.02.2023 позовну заяву залишено без руху.

Відповідно до вимог статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в ухвалі було зазначено недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення (десять днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху).

Так, позивачу у цей строк необхідно було усунути недоліки позовної заяви шляхом подання (надіслання) до суду заяви про поновлення строку звернення до суду разом із належними доказами поважності причин його пропуску у разі їх наявності, так як позивач пропустив строк звернення до суду.

Також позивачу роз`яснено, що у разі неусунення недоліків позовної заяви у встановлений судом строк, позовна заява буде повернута.

Представник позивача адвокат Сідоров В.М. ухвалу про залишення позовної заяви без руху отримав 24.02.2023 о 12:24 год в електронний кабінет, що стверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 251 КАС України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.

Якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє (частина сьома статті 251 КАС України).

Відтак строк на усунення недоліків позовної заяви сплинув 06.03.2023.

08.03.2023 (поза межами строку для усунення недоліків позовної заяви) на електронну адресу суду надійшло клопотання представника позивача адвоката Сідорова В.М., у якому заявник просить визнати причини пропуску позивачем строку звернення до суду поважними та поновити його.

Стосовно подання заяви на усунення недоліків позовної заяви після закінчення строку, встановленого судом, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 121 КАС України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Продовження строку є надання нового строку на вчинення процесуальної дії, яка не була з поважної причини вчинена у заздалегідь встановлений судом строк.

Відповідно до частини третьої статті 2 цього Кодексу одним із принципів адміністративного судочинства є рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом.

Частина друга статті 44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Позивач (його представник) у межах десятиденного строку з дня вручення ухвали суду про залишення позовної заяви без руху не звертався до суду з клопотанням про продовження процесуального строку, встановленого судом, для усунення недоліків, тобто підстав вирішувати питання про продовження процесуального строку, встановленого судом, не має.

У цій справі у строк, встановлений судом (до 06.03.2023), позивачем не виконанні вимоги ухвали судді від 24.02.2023 про залишення позовної заяви без руху. Після спливу строку на усунення недоліків позовної заяви, позивачем (його представником) подано до суду клопотання про поновлення лише строку звернення до суду.

Отже, вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху не виконані позивачем у строк, установлений судом. Будь-яких заяв чи клопотань від позивача з приводу продовження строку на усунення недоліків позовної заяви відповідно до статті 121 КАС України до суду не надходило. Позивач не надіслав суду будь-яких повідомлень про наявність поважних причин, що ускладнюють чи унеможливлюють виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху у встановлений для цього строк.

Також суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту 2 частини шостої статті 251 КАС України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи. Відтак саме з наступного дня після цієї дати обчислюється строк на усунення недоліків позовної заяви. Ігнорування та недотримання учасниками процесу строків, визначених КАС України та встановлених судом, свідчить про недобросовісність сторони.

Пунктами 6 та 7 частини п`ятої статті 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасника справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом, упродовж визначених для цього строків.

Такі висновки викладені у подібних правовідносинах у постанові Верховного Суду від 20.01.2021 у справі №401/675/20 (2-а/401/46/20), адміністративне провадження №К/9901/26262/20.

Відтак, наведені обставини є достатніми для повернення позовної заяви і доданих до неї документів позивачу без розгляду на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України, яким визначено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Разом з тим, з метою уникнення надмірного формалізму суд вважає за необхідне надати оцінку обставинам, викладеним представником позивача у клопотанні про поновлення строку звернення до суду.

Таке клопотання обґрунтоване тим, що позивач керувався статтею 233 КЗпП України, згідно якої працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Відповідно до пункту 1 Прикінцевих положень КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Заявник вказує, що на момент виникнення трудового спору, а також на момент подачі позову до суду в Україні запроваджений карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) та Кабінет Міністрів України не ухвалював офіційне рішення про його закінчення. Відповідно до пункту 4 Роз`яснення Верховного Суду від 22.04.2020 «Щодо продовження, процесуальних строків під час дії карантину» Законом №540-ІХ визначено, що процесуальні строки у визначених ним випадках не зупиняються, не поновлюються, а автоматичної продовжуються. В пункті 8 Роз`яснення зазначено, що на період дії карантину обчислення процесуальних строків зупиняється, а в пункті 12 вказано, що посилання на те, що особа пропустила строк через оголошення карантину, може враховуватися як поважна причина.

Вищезазначені аргументи, на переконання представника позивача дають підстави клопотати перед судом про поновлення строку звернення до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Додатково заявник вказує на запровадження з 24.02.2022 воєнного стану в Україні, що також вплинуло на можливість позивача вчасно звернутися з позовом до суду.

Надаючи оцінку таким обставинам суд враховує наступне.

Частиною першою статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України).

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).

Отже, КАС України передбачено можливість встановлення строків звернення до адміністративного суду не лише цим Кодексом, а також іншими законами, які мають перевагу в застосуванні порівняно із строками, визначеними в частині другій та частині п`ятій статті 122 цього Кодексу.

Предметом цього спору є оцінка правомірності наказу №2328 від 23.12.2022 «Про порушення службової дисципліни з боку інспектора СКОЗ Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області підполковника поліції Валецького В.О.», тобто оскарження наказу, пов`язаного з проходженням публічної служби.

Відповідно до частини четвертої статті 31 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VІІІ (зі змінами і доповненнями), поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

У разі застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський має право оскаржити таке стягнення протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.

Суд зазначає, що у випадку наявності колізії між загальним та спеціальним законом застосуванню підлягають норми спеціального закону, яким є саме Дисциплінарний статут Національної поліції України.

При цьому, при наявності розбіжностей загальних і спеціальних (виняткових) норм, необхідно керуватися принципом Lex specialis (лат. - спеціальний закон, спеціальна норма), відповідно до якого при розбіжності загального і спеціального закону діє спеціальний закон, а також принципом Lex specialis derogat generali, суть якого зводиться до того, що спеціальний закон скасовує дію (для цієї справи) загального закону; спеціальна норма має перевагу над загальною.

У разі якщо норми нормативних актів рівної юридичної сили містять різні моделі правового регулювання, перевагу при застосуванні слід надавати тій нормі, яка регулює вужче коло суспільних відносин, тобто є спеціальною.

Саме такий підхід застосував Верховний Суд у постанові від 29.01.2019 у справі №807/257/14. Крім того, про перевагу норм lex specialis над іншими загальними нормами зазначає у своїх рішеннях і Європейський суд з прав людини (пункт 69 рішення у справі "Ніколова проти Болгарії" № 7888/03 тощо).

У свою чергу, під темпоральними (часовими) колізіями слід розуміти такі колізії, що виникають внаслідок видання в різний час з того ж самого питання принаймні двох норм права.

Правила конкуренції, крім вищезазначеного, можуть випливати з часової послідовності прийняття норм. За загальним правилом, нова норма припиняє дію старої норми, якщо вони суперечать одна одній (lex posterior derogat legi priori). У співвідношенні між звичайними законами, які суперечать один одному, "молодша норма" припиняє суперечливу до неї "старшу": цей підхід виходить з того, що існуюче право при виданні нової норми може бути змінене без особливих проблем.

Тобто, у контексті цього судового спору застосуванню підлягає Дисциплінарний статут Національної поліції України, що затверджений Законом України і яким передбачені порядок та строки оскарження дисциплінарного стягнення.

Згідно із статтею 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень:

1) зауваження;

2) догана;

3) сувора догана;

4) попередження про неповну службову відповідність;

5) пониження у спеціальному званні на один ступінь;

6) звільнення з посади;

7) звільнення із служби в поліції.

Відповідно до матеріалів справи, до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність.

Отже, враховуючи внесені законодавцем зміни до Дисциплінарного статуту Національної поліції України в період дії воєнного стану, у спірних правовідносинах для обчислення строку звернення слід застосовувати норми спеціального законодавства, а саме абзац перший частини четвертої статті 31 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VІІІ. Строк оскарження дисциплінарних стягнень, визначених цих пунктом поширюється на такі види як зауваження, догана, сувора догана, попередження про неповну службову відповідність. Строк встановлюється 15 днів та обчислюється з дня ознайомлення поліцейського з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності

Аналогічна правова позиція щодо строку звернення до адміністративного суду викладена у постанові Верховного Суду від 08.02.2023 у справі № 120/7567/22.

За приписами частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З долученої до позовної заяви копії наказу №2328 від 23.12.2022 «Про порушення службової дисципліни з боку інспектора СКОЗ Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області підполковника поліції Валецького В.О.» вбачається про ознайомлення з ним ОСОБА_1 27.12.2022, про що проставлено власноручний підпис з датою на копії оскаржуваного наказу.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про оскарження наказу №2328 від 23.12.2022 (з яким ознайомлений 27.12.2022), 16.02.2023 (цією датою позов здано на пошту), тобто з пропуском встановленого строку для звернення до суду, який обчислюється з наступного дня після ознайомлення з наказом (з 28.12.2022) та сплинув 11.01.2023. Позивач звернувся до суду більше як через місяць після закінчення строку на звернення до суду.

Суд зазначає, що визначені процесуальним законом строки звернення до суду, це період часу, протягом якого особа повинна проявити інтерес стосовно захисту своїх прав, свобод та законних інтересів. Строк звернення до суду для такої категорії спорів (щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, а також оскарження дисциплінарних стягнень) доволі стислий, і якщо зважити на характер спірних правовідносин, встановлений строк має на меті дисциплінувати позивача, який, якщо він справді зацікавлений у відновленні своїх порушених прав, повинен якомога швидше реалізувати своє право на захист.

Реалізувати своє право на захист в порядку адміністративного судочинства потрібно вчасно, а поновити пропущений строк суд може, якщо для цього є поважні і об`єктивні причини.

При цьому, поважними причинами пропуску такого строку можуть бути визнані лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

З огляду на те, що прийняте відносно позивача рішення є актом індивідуальної дії та безпосередньо стосується проходження позивачем публічної служби, то саме позивач є особою, яка зацікавлена в його оскарженні, і у разі незгоди може звернутися до суду у визначені законом строки, не зволікаючи з поданням позовної заяви.

Суд звертає увагу, що строк звернення до суду у цій категорії справ, встановлений не положеннями процесуальних законів (про які можливо міг би не знати позивач), а спеціальною нормою статті 31 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VІІІ, яка безпосередньо стосується порядку проходження публічної служби поліцейськими і визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження, тобто з якою безпосередньо поліцейським мав би бути обізнаний в силу своєї професійної діяльності.

Крім того, суд звертає увагу, що порядок і строки оскарження дисциплінарного стягнення щодо поліцейського зазнали змін на підставі Закону України «Про внесення змін до законів України "Про Національну поліцію" та "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану» від 15.03.2022 № 2123-IX (чинного з 01.05.2022), пунктом 2 якого Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України", доповнено розділом V «Особливості проведення службового розслідування в період дії воєнного стану».

З огляну на це, введення в Україні воєнного стану з 24.02.2022, а також незначний пропуск строку (на що також зауважує представник позивача у клопотанні) не може бути підставою для поновлення строку звернення до суду щодо оскарження дисциплінарного стягнення відносно поліцейського, бо саме з введенням воєнного стану і запроваджено певні особливості контролю за службовою дисципліною і обмежено відповідні строки оскарження наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Також суд зазначає, що сама лише наявність правового режиму воєнного стану не доводить пропущення строку звернення до суду з поважних причин, бо на території Тернопільської області бойові не ведуться.

Стосовно посилання представника позивача на положення Кодексу законів про працю України, то суд їх оцінює критично, бо в будь-якому випадку проходження служби в поліції не є трудовими правовідносинами, на які поширюється дія норм трудового законодавства в частині строків оскарження дисциплінарних стягнень, а є проходженням публічної служби.

Пунктом 17 частини четвертої статті 4 КАС України визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Крім того, відповідно до відомостей автоматизованої системи діловодства Тернопільського окружного адміністративного суду позивач вже звертався у 2022 році з позовом про оскарження ще одного наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності (адміністративна справа №500/3918/22), а тому мав би бути ознайомлений з порядком і строками оскаржень таких наказів.

Стосовно посилань позивача на дію карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), то позивач у клопотанні про поновлення строку звернення до суду не вказав (не конкретизував), яким чином такі обмеження позбавили його права своєчасно звернутися до суду та вплинули на недотримання строку звернення до суду.

Суд ще раз вказує на частину другу статті 44 КАСУ України, частину першу статті 45 цього ж Кодексу, які вказують на те, що учасники справи повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Ці норми конкретизують характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду.

Отже, учасники справи зобов`язанні діяти вчасно та в належний спосіб, у зв`язку з чим, будь-які зволікання останніх не свідчать про намір добросовісної реалізації права на звернення до суду.

Суд враховує, що строк пропуску звернення позивача з цією позовною заявою до суду не є значним (більше місяця), але навіть такий може бути поновлений лише при встановленні реальних та дійсних перешкод, за яких особа не мала можливості своєчасно звернутися до суду. Позивачу достеменно було відомо про застосоване до нього стягнення з 27.12.2022 згідно з оскаржуваним наказом, об`єктивних та непереборних обставин, через які ОСОБА_1 своєчасно не звернувся до суду, у цій справі не встановлено. Зволікання позивачем з оскарженням наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності та в подальшому підшуковування підстав для поновлення строку звернення до суду за встановлених у цій справі обставин не є виправданим.

Згідно зі статтею 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Так, ЄСПЛ, у пунктах 37 та 38 рішення від 18.11.2010 у справі «Мушта проти України», нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть стосуватися реалізації цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Від судів вимагається вказувати підстави. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Таким чином, за практикою Європейського суду з прав людини, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України. Відповідно до частини другої статті 123 КАС України якщо заяву про поновлення строку звернення до суду не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно з пунктом 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадку, передбаченому частиною другою статті 123 КАС України.

Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху або про повернення позовної заяви надсилається особі, яка подала позовну заяву, не пізніше наступного дня після її постановлення (частина шоста статті 169 КАС України).

Відтак, беручи до уваги усі наведені судом мотиви, позовну заява ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування наказу слід повернути позивачу.

Керуючись статтями 123, 169, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду.

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Сідорова Віталія Михайловича про поновлення строку звернення до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування наказу відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування наказу повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати позивачу.

Роз`яснити, що повернення позовної заяви не позбавляє позивача права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня підписання ухвали суддею. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Чепенюк О.В.