Справа № 357/8115/22
Суддя: Орєхов О. І.
Дата ухвалення: 2023-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/8115/22
Провадження № 2-а/357/15/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13 березня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Орєхова О. І.

за участю секретаря - Сокур О. В.,

представника позивача - Капустіна В.В.

представника відповідача -Ступак О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2в м.Біла Церква Київської області у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання дій протиправними та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання дій протиправними та скасування постанови, обґрунтовуючи наступним.

23 серпня 2022 року, на її адресу простим поштовим відправленням надійшла копія постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шаповал А.В. від 12.08.2022 року про відкриття виконавчого провадження № 69603746 з примусового виконання постанови про адміністративне правопорушення серії ВМ № 00000577, виданої 25.10.2021 року Державною службою України з безпеки на транспорті (далі - Укртрансбезпека) про стягнення з неї штрафу в розмірі 68000,00 гривень.

26 серпня 2022 року її представник, адвокат Капустін В.В., ознайомився з матеріалами вищевказаного виконавчого провадження, після чого їй стало відомо, що у відповідності до постанови серії ВМ № 00000577, виданої 25.10.2021 року, головним спеціалістом відділу провадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного контролю на транспорті Блажко Є.М. її притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 34000,00 грн., за те, що «25.10.2021 о 13 год 51 хв, за адресою М-05 Київ-Одеса, км 36+303 зафіксовано транспортний засіб КАМАЗ 45143, ДНЗ НОМЕР_1 . Відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: навантаження на здвоєні осі транспортного засобу на 22,4% (7,324 тон), відповідальність за яке передбачена ч. 2 cт. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення». Дата набрання постановою законної сили - 02.12.2021 року. Строк пред`явлення постанови до виконання - до 01.01.2022 року.

Вважає вищевказану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню в зв`язку з наступним.

13 січня 2022 року з мобільного застосунку «Дія» їй стало відомо, що 12.01.2022 року Відділом державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - ВДВС у м. Біла Церква) відкрито виконавче провадження № 67568687 з примусового виконання постанови серії ВМ № 00000577, виданої 25.10.2021 року Укртрансбезпекою про стягнення з неї штрафу в розмірі 68000,00 грн.

При цьому, дана постанова також винесена головним спеціалістом відділу провадження автоматичної фіксації порушень Департаменту державного контролю на транспорті Блажко Є.М. про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 34 000,00 грн., за те, що «25.10.2021 о 13 год. 51 хв., за адресою М-05 Київ- Одеса, км 36+303 зафіксовано транспортний С4МАЗ 45143, ДНЗ НОМЕР_1 . Відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: навантаження на здвоєні осі транспортного засобу на 22,4% (7,324 тон), відповідальність за яке передбачена ч. 2 cт. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення».Дата набрання постановою законної сили - 02.12.2021 року.Строк пред`явлення постанови до виконання - до 01.02.2022 року.

Отже головним спеціалістом відділу провадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного контролю на транспорті Блажко Є.М. в один і той же день, під одним і тим самим номером, винесено дві постанови про притягнення її до адміністративної відповідальності за одне і те саме правопорушення, які в різний час було скеровані на примусове виконання до ВДВС у м. Біла Церква.

Такі дії головного спеціаліста Блажко Є.М. прямо суперечать положенню ч. 1 ст. 61 Конституції України, у відповідності до якого ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

При цьому, зі змісту зави про примусове виконання рішення, за підписом в.о. директора Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Станіслава Серикова вбачається, що постанова серії ВМ № 00000577 від 25.10.2021 року вже направлялась на адресу ВДВС у м. Біла Церква та була оскаржена нею до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

Дійсно, не погоджуючись з вищевказаною постановою Укртрансбезпеки, вона оскаржила її до суду та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.01.2022 року у справі № 357/896/22 її позов було залишено без задоволення.

Втім, дане рішення не набрало законної сили оскільки вона оскаржила його в апеляційному порядку, а навіть якщо й набрало б - це не дає жодних законних підстав вдруге притягувати її до адміністративної відповідальності за те саме правопорушення.

З огляду на те, що притягнення її двічі до юридичної відповідальності одного виду одне й те саме правопорушення прямо суперечить Конституції України, вважає, що постанова серія ВМ № 00000577 від 25.10.2021 року має бути скасована.

Просила суд визнати поважними причини пропуску та поновити їй строк на звернення до суду зпозовом про оскарження дій Державної служби України з безпеки на транспорті щодо притягнення мене двічі до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Визнати протиправними дії Державної служби України з безпеки на транспорті щодо притягнення ОСОБА_1 двічі до юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення та скасувати постанову серії ВМ № 00000577 від 25.10.2021 року, винесену головним спеціалістом відділу провадження Систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного контролю на транспорті Блажко Є.М. щодо ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а справу про адміністративне правопорушення - закрити. Судові витрати у справі покласти на Відповідача ( а. с. 1-4 ).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.09.2022 року, ( а. с. 6 ) головуючим суддею визначено Орєхова О.І. та матеріали передані для розгляду.

Одночасно з адміністративним позовом, 08.09.2022 року за вх. № 31366 судом отримано заяву про забезпечення позову ( а. с. 11-12 ).

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду ( а. с. 14 ), вказана заява передану для розгляду головуючому судді Орєхову О.І.

Ухвалою суді від 09.09.2022 року у задоволені заяви про забезпечення позову було відмовлено ( а. с. 16-20 ).

Ухвалою судді від 13.09.2022 року у відкритті провадження в даній адміністративній справі було відмовлено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України ( а. с. 22-24 ).

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.10.2022 року апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена, ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13,09.2022 року скасована, а справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду ( а. с. 54 ).

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду ( а. с. 63 ), вказана справа передану для розгляду головуючому судді Орєхову О.І.

Ухвалою судді від 06.12.2022 року поновлено пропущений строк для звернення до суду з адміністративним позовом, відкрито провадження у вищевказаній справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін. Судове засідання у справі призначене на 12 годину 00 хвилин 13 грудня 2022 року ( а. с. 82-83 ).

13 грудня 2022 року розгляд справи було відкладено на 15 годину 00 хвилин 09 січня 2023 року ( а. с. 85 ).

02 січня 2023 року за вх. № 37 судом отримано відзив на позовну заяву, в якій відповідач ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначають, що раніше позивач вже зверталася з аналогічними вимогами, Білоцерківським міжрайонним судом Київської області було надано оцінку правомірності вищевказаної постанови, у тому числі й діям суб`єкта владних повноважень під час їх винесення (тобто розгляду справи про адміністративні правопорушення).

Зазначене унеможливлює повторний розгляд справи з по суті однаковим предметом, оскільки наявна низка рішень судів та проваджень, у яких предметом розгляду вже є ті ж фактичні обставини, що й у даній справі.

При цьому, позивачем порушено положення статті 160 КАС України та вказано неправдиві відомості, зокрема «притягнення двічі до юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення».

Так, зазначають, що позивача було притягнено до відповідальності лише відповідно до постанови серії ВМ від 25.10.2021 № 00000577, повторно за даною постановою відповідачем позивача не було притягнено до відповідальності.

З огляду на вищевказане, вважають, що наявні підстави залишення без розгляду, у частині, та для закриття провадження в адміністративній справі в частині, що стосується вищевказаних постанов.

Щодо позовної вимоги про стягнення судових витрат з відповідача, позивачем не надано належних доказів та аргументів щодо доцільності стягнення судових витрат з відповідача.

Отже, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіле судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Позивач не надав суду розрахунків витрат, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги, тобто не надав жодних підтвердних документів.

Просили суд закрити провадження по справі № 357/8115/22. У разі, якщо суд не знайде підстав для залишення позовних вимог без розгляду та закриття провадження в частині, а також щодо іншої частини позовних вимог - прийняти рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

07 березня 2023 року за вх. № 9867 судом отримано з боку представника позивача додаткові докази до матеріалів справи.

В судовому засіданніпредставник позивача - адвокат Капустін В.В., який діє на підставі Ордеру № 1281047 від 20.09.2022 року ( а. с. 123 ) підтримав позовні вимоги в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просив задовольнити адміністративний позов. Звернувся до суду з усною заявою, що на підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем, докази будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення у справі.

Представник відповідача Ступак О.І., який діє на підставі довіреності ( а. с. 223 ) в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив відмовити у позові та наголошував, що відносно позивача виносилася лише одна постанова серії ВМ № 00000577 від 25.10.2021 року.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача,повно, об`єктивно та всебічно дослідивши матеріали даної справи,приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з ч.2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Враховуючи викладене, положення ст. 286 КАС України, ст. 289 КУпАП, позивачу було поновлено строк для захисту своїх прав в судовому порядку, так як з адміністративним позовом до суду звернувся з пропущеним строком з поважних причин.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

В судовому засіданні встановлено, що позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 25.10.2021 о 13 год 51 хв, за адресою М-05 Київ-Одеса, км 36+303 зафіксовано транспортний засіб КАМАЗ 45143, ДНЗ НОМЕР_1 . Відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: навантаження на здвоєні осі транспортного засобу на 22,4% (7,324 тон), відповідальність за яке передбачена ч. 2 cт. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відносно позивача було винесено оскаржувану постанову серії ВМ № 00000577 від 25.10.2021 року Державною службою України з безпеки на транспорті.

Звертаючись до суду з вказаним адміністративним позовом про скасування постанови серії ВМ № 00000577 від 25.10.2021 року, яка була винесена головним спеціалістом відділу провадження Систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного контролю на транспорті Блажко Є.М. щодо ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, остання зазначала, що головним спеціалістом відділу провадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного контролю на транспорті Блажко Є.М. в один і той же день, під одним і тим самим номером, винесено дві постанови про притягнення її до адміністративної відповідальності за одне і те саме правопорушення, які в різний час було скеровані на примусове виконання до ВДВС у м. Біла Церква.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Зі змісту ст.9 КУпАП слідує, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст.10 КУпАП).

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності ( ст. 7 КУпАП).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються КУпАП.

Як передбачено ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

У той же час, згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 зверталася до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови серії ВМ № 00000577 від 25.10.2021 року, винесену головним спеціалістом відділу провадження Систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного контролю на транспорті Блажко Є.М. щодо останньої за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, вказана інформація була встановлена з Єдиного державного реєстру судових справ.

Окрім цього, сама позивач ОСОБА_1 в позові зазначала про те, що нею оскаржувалася постанова Державної служби України з безпеки на транспорті серії ВМ № 00000577 від 25.10.2021 року, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської областівід 19.07.2022 року у справі № 357/896/22 її позов було залишено без задоволення ( а. с. 67 ).

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

У даному позові, позивач зазначала, що дане рішення суду першої інстанції не набрало законної сили, оскільки оскаржено в апеляційному порядку.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових справ, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року, апеляційна скарга залишена без задоволення, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 липня 2022 року без змін.

До того ж, копія постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року була надана представником позивача до суду 07.03.2023 року разом із клопотанням про долучення доказів до матеріалів справи.

Отже, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.07.2022 року у справі № 357/896/22 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови серії ВМ № 00000577 від 25.10.2021 року, яким останній було відмовлено у задоволенні, набрало законної сили.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом ( ч. 4 ст. 78 КАС України ).

За приписами ст.129 Конституції України обов`язковість рішення суду визначено однією із основних засад судочинства.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом ч.1 ст.5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно п.1 ч.1 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Із зазначеного вище вбачається, що при здійсненні заходів з примусового виконання рішення суду органи державної виконавчої служби мають діяти в межах повноважень та у спосіб, який передбачений законом, а саме Законом України «Про виконавче провадження».

Нездійснення посадовою особою (державним виконавцем) своїх обов`язків, покладених на неї законом, не повинно будь-яким чином призводити до порушення чи обмеження прав суб`єктів права на оскарження її незаконних дій.

Так, при розгляді справи № 357/896/22 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, предметом розгляду справи була постанова серії ВМ № 00000577 від 25.10.2021 року, винесена головним спеціалістом відділу провадження Систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного контролю на транспорті Блажко Є.М. відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При цьому, позов був обґрунтований тим, що оскаржувана постанова оформлена з порушенням вимог закону та без вказання усіх обов`язкових відомостей.

При розгляді справи № 357/896/22, Білоцерківським міськрайонним судом Київської області не було встановлено порушень вимог закону з боку Державної служби України з безпеки на транспорті при складанні оскаржуваної постанови та притягненні позивача до адміністративної відповідальності.

Звертаючись до суду повторно 08.09.2022 року з адміністративним позовом, ОСОБА_1 просила визнати дії відповідача протиправними щодо притягнення її двічі до юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення та скасувати постанову серії ВМ № 00000577 від 25.10.2021 року, винесену головним спеціалістом відділу провадження Систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного контролю на транспорті Блажко Є.М. щодо неї за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Матеріали справи містять відомості про наявність двох виконавчих проваджень, ВП № 69603746 та ВП № 68130176 ( а. с. 122 ), де боржником є ОСОБА_1 , стягувач ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідні постанови державних виконавців про відкриття виконавчого провадження від 12.08.2022 року та від 12.01.2022 року ( а. с. 79, 80 ).

З вищевказаних постанов вбачається, що розглянуто заяву стягувача про примусове виконання постанови ВМ № 00000577 від 25.10.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 штрафу на користь держави в розмірі 68 000 грн.

Ухвалою суду від 09.01.2023 року витребувано у Відділу державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження № 69603746 та № 68130176 ( а. с. 131-133 ).

На виконання ухвали суду електронними засобами було надано ВДВС копії матеріалів виконавчого провадження № 69603746 та № 68130176, які отримані судом 08.02.2023 року ( а. с. 147-169 ).

З отриманих матеріалів перевірки виконавчого провадження від 01.02.2023 року ( АСВП № 69603746 ), яка винесена вбачається наступне.

Постановою про результати в.о. начальника Відділу державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) Бабаєвою В.В., останньою було встановлено, що при перевірці матеріалів виконавчого провадження, у Відділі вже наявне відкрите виконавче провадження з виконання постанови ВМ № 00000577, видана від 25.10.2021 року Департаментом державного контролю на транспорті про стягнення з ОСОБА_1 штраф в сумі 68 000 грн. в дохід держави, тому постановила зобов`язати державного виконавця скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 69603746, постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, постанову про стягнення з боржника виконавчого збору, постанову про звернення стягнення на кошти на рахунках боржника, постанову про розшук майна боржника. Постанову ВМ № 00000577, видану 25.10.2021 року Департаментом державного контролю на транспорті про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в сумі 68 000 грн. в дохід держави, що надійшла на виконання 09.08.2022 року, повернути стягувачу без прийняття до виконання.

Так, державним виконавцем Шаповал А.В. 01.02.2023 року винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що відносно позивача ОСОБА_1 було винесено лише одну постанову ВМ № 00000577 від 25.10.2021 року за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказів в зворотному, з боку сторони позивача не було надано суду.

Стосовно наданих з боку позивача до матеріалів справи двох ідентичних постанов ВМ № 00000577 від 25.10.2021 року ( а. с. 77, 81 ), на яких містяться різні печатки, на що звертав увагу суду представник позивача в судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, то з цього приводу судом встановлено наступне.

Так, в судовому засіданні було встановлено та не спростовано сторонами по справі, що дійсно оскаржувана постанова ВМ № 00000577 від 25.10.2021 року була направлена до виконавчої служби для її примусового виконання у зв`язку з чим було відкрито виконавче провадження № 68130176 від 12.01.2022 року, в подальшому 04.05.2022 року вказане виконавче провадження було зупинено у зв`язку з її оскарженням до суду.

З отриманих на виконання ухвали суду електронними засобами копії матеріалів виконавчого провадження № 69603746 та № 68130176 (а. с. 147-169 ), вбачається, що в них дійсно міститься постанова ВМ № 00000577 від 25.10.2021 року, яка містить гербову печатку ( а. с. 164-165 ).

Після розгляду в судовому порядку правомірність винесення відносно позивача постанови № ВМ № 00000577 від 25.10.2021 року ( рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.07.2022 року ), яким адміністративний позов ОСОБА_1 було залишено без задоволення, ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася до Білоцерківського відділу ДВС з заявою, яка отримана 09.09.2022 року ( а. с. 78 ) про примусове виконання постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі. В додатках додавалася постанова серії ВМ № 00000577від 25.10.2021 року та рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі № 357/896/22.

Представник відповідача в судовому засіданні наголошував, що до вказаної заяви разом із рішенням суду додавалася копія постанови ВМ № 00000577 від 25.10.2021 року, копія якої була роздрукована з бази де зберігаються постанови, які вносяться в автоматичному режимі та відповідно така копія була завірена не гербовою печаткою, іншою печаткою, оскільки лише оригінал завіряється гербовою печаткою, тому іншої постанови з вказаним вище номером та дати повторно відносно позивача не виносилося.

Окрім того, на посилання представника позивача на те, що в двох постановах, які містять різні печатки різняться строки пред`явлення постанови до виконання, останній наголошував на технічну помилку, яка була здійснена інспектором.

Як встановлено матеріалами справи та не спростовано сторонами по справі, позивач сплатила штраф в розмірі 34 000 гривень, про що свідчить наявна в матеріалах справи квитанція від 11.01.2023 року, тобто остання виконала постанову та відповідно постановою державного виконавця Відділу ДВС у місті Біла Церва Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) Шаповал А.В. від 09.02.2023 року закінчене виконавче провадження № 68130176 на підставі п.9 ч.1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження». Припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Отже, як встановлено в судовому засіданні та відповідно свідчать матеріли справи, ВП № 68130176 було закінчено у зв`язку із сплаченим боргом позивачем, а інше виконавче провадження № 69603746, повернуто стягувачу без прийняття до виконання від 01.02.2023 року на підставі п. 2 ч. 3 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що при перевірці матеріалів виконавчого провадження встановлено, що у Відділі державної виконавчої служби у мсті Біла Церва Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) вже наявне відкрите виконавче провадження з виконання постанови ВМ № 00000577, видана 25.10.2021 року Департаментом державного контролю на транспорті про стягнення з ОСОБА_1 штраф в сумі 68 000 грн. в дохід держави.

Тобто, наразі на примусовому виконанню у Відділідержавної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) відсутні виконавчі провадження стосовно примусового виконання постанови ВМ № 00000577 від 25.10.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 штрафу.

Посилання в судовому засіданні представника позивача на роздруківку з Автоматизованої системи виконавчого провадження, що з боку відповідача декілька разів направлялася на примусове виконання постанова № ВМ № 00000577 від 25.10.2021 року, де ВДВС відмовляв у відкритті виконавчих проваджень не заслуговують на увагу, оскільки з такої роздруківки неможна беззаперечно встановити, що відповідачем направлялася для примусового виконання саме постанова ВМ № 00000577 від 25.10.2021 року, на що наголошував представник позивача.

Отже, під час розгляду даної адміністративної справи не знайшло свого підтвердження тому, що позивача ОСОБА_1 було двічі притягнуто відповідачем до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Статтею 73 цього Кодексу зазначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Стаття 75 КАС України зазначає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального, права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, у позові, позивач просила судові витрати у справі покласти на відповідача ( а. с. 69 ).

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 ст.139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, не підлягають і стягненню судові витрати позивача, пов`язані з розглядом справи з відповідача на користь останньої.

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст. ст.19, 55, 68 Конституції України, ст. ст. 2, 5, 7-12, 17-20, 22, 25, 47, 72-77, 78, 79, 90, 94, 126, 132, 139, 159-161, 205,242, 257-259, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. ст. 9, 10, 245, 247, 252, 254, 256, 268, 280, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання дій протиправними та скасування постанови, - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 ( адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 ( адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2, ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ).

Повний текст судового рішення складено 13 березня 2023 року.

Рішення надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов