Справа № 200/19288/21
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року справа №200/19288/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Казначеєв Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 серпня 2022 року у справі № 200/19288/21 (головуючий суддя І інстанції Бєломєстнов О.Ю.), складеного в повному обсязі 17 серпня 2022 року в м. Слов`янськ Донецької області, за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, у якій просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу роботи періодів роботи в колгоспі Рассвет Ясинуватського району Донецької області з 30.11.1981 року по 31.12.1998 року при призначенні пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи в колгоспі Рассвет Ясинуватського району Донецької області з 30.11.1981 року по 31.12.1998 року при призначенні пенсії за віком, з моменту звернення.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 серпня 2022 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 27.07.2022 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 №440 від 15.07.2021 року про призначення пенсії згідно ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування із включенням до страхового стажу періоду роботи у колгоспі «Рассвет» з 30.11.1981 року по 31.12.1998 року.

Не погодившись з судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 серпня 2022 року у справі № 200/19288/21, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відмовити у задоволені позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено, що за наслідком розгляду наданого пакету документів та даних системи персоніфікованого обліку загальний стаж роботи позивача становив 20 років 9 місяців, що не є достатнім для призначення пенсії відповідно до положень ст. 26 Закону №1058.

Стосовно спірного періоду роботи позивача з 30.11.1981 року по 31.12.1998 року зазначає, що у зв`язку з порушенням вимог основних положень порядку видачі та ведення трудових книжок колгоспників до страхового стажу позивача не зараховано цей період роботи.

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України, згідно ст. 43 КАС України здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

Позивач 15.07.2021 року звернувся до відповідача із заявою №440 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058.

Рішенням відповідача від 27.07.2021 року позивачу відмовлено в призначенні вказаної пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 28 років.

Як зазначено відповідачем, до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 30.11.1981 року по 31.12.1998 року у колгоспі «Рассвет» через невідповідність печатки на записі про звільнення. Крім того, за твердженням відповідача, записів трудової книжки позивача недостатньо для встановлення мінімуму трудової участі в громадському господарстві для врахування спірних періодів, для чого відповідач вважав необхідним отримання уточнюючих документів.

За відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ СВІТАНОК код 3075807 зареєстровано 14.02.2000, запис про припинення юридичної особи №1 000007 на підставі рішення суду датований 15.06.2008. Юридична адреса - 86024, Донецька обл., Ясинуватський район, село Новоселівка Перша, вул. Первомайська, 1-а.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи спірне рішення, суд першої інстанції виходив з того, що право позивача на зарахування стажу за спірних періодів має бути відновленим із повторний розглядом його заяви про призначення пенсії.

Суд апеляційної інстанції погоджує висновки суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до положень частини першої статті 1 № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Згідно з абзацом 1 частини другої цієї статті страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Законом № 1058-IV визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Приписами ст. 24 Закону №1058 визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності № 1058-IV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. Разом з тим, до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Таким чином, відповідно до вимог ч.2 ст.56 Закону №1788-XII час роботи за фактичною тривалістю враховується лише у випадку, якщо член колгоспу не виконував встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві без поважних причин.

При цьому, суд зазначає що положеннями статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Зазначене узгоджується з положеннями статті 48 Кодексу законів про працю України.

Також, згідно зі статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Разом з заявою до пенсійного органу позивачем надана трудова книжка колгоспника № НОМЕР_1 , згідно з розділом Членство у колгоспі якої він:

30.11.1981 прийнятий до членів колгоспу «Рассвет» (запис №1);

21.02.2000 виключений із складу членів КСП Рассвет у зв`язку з реорганізацією та переведенням до СТОВ Світанок.

У розділі Відомості про работу зазначені наступні дані:

30.11.1981 прийнятий до членів колгоспу «Рассвет» шофером (запис №1);

21.02.2000 року прийнятий на роботу до СТОВ «Світанок» Ясинуватського району Донецької області на посаду водія 1 класу (запис №2).

21.02.2000 звільнений у зв`язку з реорганізацією КСП Рассвет та переведення на роботу до СТОВ Світанок (запис №3);

21.02.2000 прийнятий на роботу за переведенням з КСП Рассвет водієм 2 класу (запис №4).

Також мається позначка про недійсність запису №2, підписана начальником відділу кадрів та посвідчена печаткою СТОВ Світанок код ЄДРПОУ 3075807. Записи №1-3 засвідчені печатками КСП Рассвет.

Розділ трудової книжки Трудова участь у суспільному господарстві заповнений за 1981-2000 роки із зазначенням виконання щорічного мінімуму трудової участі у суспільному господарстві, який перевищує прийнятий колгоспом річний мінімум.

Суд встановив, що відповідно до п.п. 1, 2 постанови Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310 "Про трудові книжки колгоспників" (далі Постанова № 310), трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

Пунктом 5 Постанови № 310 передбачено, що у трудову книжку колгоспника вносяться такі дані, зокрема: відомості про колгоспника - прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі - прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу - призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь - прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання; відомості про нагородження і заохочення.

Відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність у відповідно до статуту і правил внутрішнього розпорядку колгоспу, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність (п. 13 Постанови № 310).

Правління колгоспів вживають заходи до суворого додержання встановленого порядку ведення трудових книжок, зміцненню кадрів працівників, що здійснюють ведення трудових книжок, підготовленими до цієї роботи людьми, забезпечують належне зберігання архівних документів, що відносяться до трудової діяльності колгоспників (п. 14 Постанови № 310).

Ревізійна комісія, комітетам профспілок колгоспів і колгоспним радам соціального забезпечення рекомендується здійснювати громадський контроль за своєчасним і правильним заповненням трудових книжок колгоспників, за їх обліком, зберіганням і видачею і вживати заходів до усунення виявлених недоліків (п. 15 Постанови № 310).

Водночас, суд звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) стосовно того, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Відповідальність за некоректне заповнення трудової книжки позивача, а саме: не відображення підстави на переведення на іншу посаду, покладається на керівництво колгоспу та некоректне заповнення даного документу не повинно впливати на реалізацію позивачем права на отримання пенсії.

Суд вважає, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25.04.2019 року у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 року у справі № 638/18467/15-а.

Відтак, посилання апелянта на наявність недоліків у трудовій книжці є неприйнятними.

Також колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги про відсутність доказів виконання позивачем, як членом колгоспу, встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, оскільки дані доводи є похідними від висновку про неналежне ведення трудової книжки колгоспника.

З наведених вище підстав судом першої інстанції спростовані заперечення відповідача, тому твердження про необхідність додаткового документального підтвердження виконання мінімуму трудової участі позивача в громадському господарстві колгоспу є протиправним.

Крім того, судом враховано знаходження м. Ясинувата Донецької області на тимчасово окупованій території, що з огляду на ч.3 ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" унеможливлює врахування архівних документів, які пропонує надати відповідач.

Таким чином суд приходить до висновку, що відмова відповідача у зарахуванні вищевказаного періоду роботи носить формальний характер і не відповідає вимогам пенсійного законодавства.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що належним способом захисту прав позивача буде визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 27.07.2021 року про відмову в призначенні позивачу пенсії, а порушені права - захисту шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача №440 від 15.07.2021 року про призначення пенсії згідно ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування із включенням до страхового стажу періоду роботи у колгоспі «Рассвет» з 30.11.1981 року по 31.12.1998 року.

Інші доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та повністю спростовані висновками суду першої інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 серпня 2022 року у справі № 200/19288/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 березня 2023 року.

Судді А.В. Гайдар Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць