Справа № 420/4709/23
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2023-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4709/23
УХВАЛА
13 березня 2023 року м. Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Іванов Е.А., розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Державного виконавця Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеса про визнання протиправним дії та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Державного виконавця Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеса про:
- визнання протиправним дії відповідача;
- зобов`язання відповідача скасувати постанову про арешт майна позивача від 27.12.2017 року в виконавчому провадженні №51527020, скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 10.10.2017 року у виконавчому провадженні №5157020 та скасувати постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 09.10.2017 року у виконавчому провадженні №51527020.
Розглянувши зміст позовної заяви та доданих до неї матеріалів, суд встановив наявність підстав для повернення позовної заяви без розгляду, з огляду на наступне.
Згідно із статтею 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; а публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
За приписами пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначені статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до частини 1 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Аналіз наведеної норми свідчить, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби можуть бути оскаржені до адміністративного суду лише в разі відсутності іншого судового порядку оскарження. Якщо ж законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.
Законом, що визначає сукупність дій органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і які проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, іншими законами та нормативно-правовими актами, які підлягають примусовому виконанню, є Закон України Про виконавче провадження від 02.06.2016 року №1404-VIII.
Частиною 1 ст. 74 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Разом з тим, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (ч. 2 ст. 74 Закону України Про виконавче провадження).
Системний аналіз положень наведених вище норм закону дає можливість зробити висновок про те, що розгляд судом вимог про оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби є за своєю правовою суттю формою судового контролю за виконанням постановленого судового акту, а відтак, має здійснюватись саме тим судом, який постановив рішення у справі та видав виконавчий лист, за винятків випадків встановлених ч. 2 ст. 74 Закону України Про виконавче провадження.
Так, як вбачається з матеріалів доданих до позовної заяви, постанова про відкриття виконавчого провадження у червні 2016 року у виконавчому провадженні №51527020 винесена на підставі виконавчого листа №505/3617/15-ц виданого 29.02.2016 року Котовським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» грошової суми у розмірі 1 336 221,40 грн.
Отже, за правилами вищенаведених норм права, дії по складанню постанови та самі постанова державного виконавця про арешт майна позивача та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, котрі прийняті під час виконання судового рішення (виконавчого листа) у цивільній справі, оскаржується стороною виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ.
Порядок оскарження передбачено також і приписами частини 1 статті 447 ЦПК України.
Цієї нормою права встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Таким чином, спір не відноситься до юрисдикції адміністративного судочинства в частині позовних вимог щодо оскарження постанов відповідача про арешт майна позивача та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.
У п. 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза "судом, встановленим законом" поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Занд проти Австрії" зазначив, що поняття "суд, встановлений законом" у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, який, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.
Згідно частини 6 статті 21 КАС України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.
Частинами 4 статті 172 КАС України зазначено, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до п.6 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).
З урахуванням зазначеного вище, суд вказує на те, що позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог.
На підставі вищезазначеного, з огляду на наведене правове регулювання, підстави позову та додані докази, суд доходить висновку, що спір в даній справі в частині позовних вимог, що стосуються скасування постанов про арешт майна позивача та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства та повинен вирішуватись за правилами цивільного судочинства судом, який видав виконавчий документ, а саме Котовським міськрайонним судом Одеської області, а тому враховуючи наведене та наявність порушення правил об`єднання позовних вимог, оскільки вимоги щодо скасування постанови відповідача про стягнення виконавчого збору належить до розгляду за правилами адміністративного судочинства, суд вважає за необхідне повернути позов без розгляду відповідно до п.6 ч.4 ст.169 КАС України.
Керуючись п.6 ч.4 ст.169 КАС України, суддя
Позов ОСОБА_1 до Державного виконавця Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеса про визнання протиправним дії та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу без розгляду.
Копію ухвали надіслати позивачу.
Роз`яснити позивачу про право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства в частині позовних вимог що стосуються скасування постанов про арешт майна позивача від 27.12.2017 року та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 09.10.2017 року у виконавчому провадженні №51527020.
Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє його права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 256 КАС України.
Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Е.А.Іванов