Справа № 460/425/23
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2023-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

10 березня 2023 року м. Рівне №460/425/23
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі - відповідач), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області від 04.07.2022 року № 0-1705 на суму 29568грн. В обґрунтування позову зазначає, що винесене податкове повідомлення-рішення не базується на нормах чинного законодавства України та фактичних матеріалах справи, складене відповідачем з перевищенням повноважень та не у спосіб, закріплений Податковим кодексом України. На думку позивача, у 2021 році повинна застосовуватися ставка податку на нерухоме майно із розрахунку мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2020, оскільки рішення органу місцевого самоврядування прийняте у 2020 році. Контролюючим органом, при винесенні податкового повідомлення-рішення не взято до уваги специфічність рішення міської ради щодо встановлення податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, оскільки розрахунок по встановленому відсотку знаходиться в прямій залежності від ще не встановленого Законом, в більшості випадків, невідомого розміру мінімальної заробітної плати саме на 1 січня звітного (податкового) періоду. Ним при цьому проігноровано норми Податкового кодексу України, які дають визначення ставки податку. Таким чином, у відповідності до норм Податкового кодексу України - ставка по даному податку повинна бути встановлена лише абсолютною (специфічною), фіксованою, конкретною величиною вираженою в грошах. Також зазначає, що спірне рішення прийняте відповідачем у 2022 році, тоді як рішення Дубровицької міської ради від 19.06.2020 року «Про встановлення ставок і пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2021 рік» № 991 втратило чинність у 2022 році, оскільки Дубровицькою міською радою 24.06.2021 прийнято рішення № 314 «Про встановлення ставок і пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2022 рік», що має значення для цієї справи. Також стверджує, що відповідач неправильно тлумачить норми податкового законодавства щодо податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Наводити і інші підстави, що стосуються безпосередньо правомірності прийняття рішення органу місцевого самоврядування щодо встановлення податку у 2021 році. З урахуванням викладеного просить позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

Відповідач подав відзив на позов в якому позовні вимоги не визнав. В обґрунтування відзиву зазначає, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року. Звітним податковим періодом, щодо оскаржуваного рішення є 2021 рік. Позивач є власником об`єкту нежитлової нерухомості, тому зобов`язаний сплачувати податок на нерухоме майно за 2021 рік. Наголошує, що Дубровицькою міською радою Рівненської області 19.06.2020 прийнято рішення № 991, яким встановлено ставку оподаткування в розмірі 1 % від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного періоду. Головне управління ДПС у Рівненській області діє згідно з наданими йому повноважень, та керується законодавчими актами, які були чинні за той податковий період коли виникло зобов`язання у позивача. Крім того, пп. 12.3.8 п. 12.3 ст. 12 ПК України встановлено, що на період дії воєнного чи надзвичайного стану сільські, селищні, міські ради мають право приймати рішення про встановлення місцевих податків та/або зборів та податкових пільг із сплати місцевих податків та/або зборів без застосування процедур, передбачених Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності". У разі введення воєнного чи надзвичайного стану в окремих місцевостях України положення цього підпункту поширюється виключно на представницькі органи територіальних громад відповідних адміністративно-територіальних одиниць, на території яких введено воєнний чи надзвичайний стан. На підставі викладеного відповідач просив відмовити в задоволенні позову повністю.

Позивач правом на подання відповіді на відзив не скористався.

Ухвалою суду від 06.01.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 20.02.2023 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні.

З`ясувавши обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд встановив таке.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 у період з 27.12.2016 по 26.10.2022 здійснювала підприємницьку діяльність. Видами діяльності за КВЕД були: 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний); 47.76 Роздрібна торгівля квітами, рослинами, насінням. Добривами, домашніми тваринами та кормами для них у спеціалізованих магазинах; 47.81 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами. Напоями та тютюновими виробами; 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування; 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво; 93.29 Організування інших видів відпочинку та розваг.

27.10.2022 підприємницька діяльність позивача припинена, що підтверджується записом № 003002252.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на об`єкт нежитлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , будівля, виробничий корпус Б-2, загальною площею 492,8кв. м. (розмір частки 1). Вказаний виробничий корпус знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :01:009:0276.

04.07.2022 року Головним Управлінням ДПС у Рівненській області винесено податкове повідомлення-рішення № 0-1705, якими позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» за 2021 рік в розмірі 29568грн.

Вважаючи дане податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір по суті та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд враховує наступне.

Рішенням Дубровицької міської ради Рівненської області від 19.06.2020 № 991 встановлений податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Дубровицької міської ради на 2021 рік.

Відповідно до пп. 1.1. п. 1 рішення, ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки зазначені в Додатку 1.

Згідно з Додатком 1 до даного рішення, ставки податку встановлюються на 2021 рік та вводять в дію з 01 січня 2021 року, зокрема, для інших нежитлових будівель, не зазначених у цьому Додатку встановлена ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 1,000 від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року.

За змістом примітки 3 Додатку 1, ставки податку встановлюються з урахуванням норм пп. 12.3.7 п.12.3 ст. 12, п. 30.2 ст.30, п. 266.2 ст. 266 ПК України і зазначаються десятковим дробом з трьома (у разі потреби чотирма) десятковими знаками після коми.

Станом на час розгляду даної справи, наведене рішення органу місцевого самоврядування в судовому порядку нечинним не визнавалося, отже є правомірним.

З 01 січня 2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 №71-VIII, згідно з яким, зокрема, статтю 266 Податкового кодексу України викладено в іншій редакції та введено новий вид податку - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Пунктом 12.3 статті 12 Податкового кодексу України визначено, що сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів, та про внесення змін до таких рішень.

Підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України встановлено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 25 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Таким чином, законодавець встановив чіткий строк до якого органами місцевого самоврядування необхідно прийняти рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Згідно зі ст. 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Отже, 2020 рік - це плановий період, а 2021 рік - вже бюджетний період.

З аналізу викладеного вбачається, що для застосування рішення про встановлення місцевих податків у 2021 році, таке рішення мало бути прийнято та оприлюднене до 25 липня 2020 року.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішення Дубровицької міської ради Рівненської області від 19.06.2020 № 991 прийнято та оприлюднено на сайті Дубровицької міської ради в межах наведеного строку.

Водночас варто зазначити, що згідно пп. 12.3.8 п. 12.3 ст. 12. ПК України на період дії воєнного чи надзвичайного стану сільські, селищні, міські ради мають право приймати рішення про встановлення місцевих податків та/або зборів та податкових пільг із сплати місцевих податків та/або зборів без застосування процедур, передбачених Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності". У разі введення воєнного чи надзвичайного стану в окремих місцевостях України положення цього підпункту поширюється виключно на представницькі органи територіальних громад відповідних адміністративно-територіальних одиниць, на території яких введено воєнний чи надзвичайний стан.

Також п. 52-7 підрозділу 10 розділу XX ПК України встановити, що у 2020 році на проекти рішень, рішення сільських, селищних, міських рад про внесення змін до прийнятого рішення про встановлення місцевих податків та/або зборів щодо зменшення ставок єдиного податку, та/або плати за землю, та/або податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, щодо об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, прийняті відповідно до пункту 52-6 підрозділу 10 розділу XX цього Кодексу, не поширюється підпункт 4.1.9 пункту 4.1 та пункт 4.5 статті 4, підпункт 12.3.4 пункту 12.3, підпункт 12.4.3 пункту 12.4 (у частині строку прийняття та набрання чинності рішень) та пункт 12.5 (у частині строку набрання чинності рішеннями) статті 12 Податкового кодексу України, Закон України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", частина третя статті 15 Закону України "Про доступ до публічної інформації", Закон України "Про державну допомогу суб`єктам господарювання".

Отже, у 2020 році зупинено дію підпункту 12.3.4 пункту 12.3, статті 12 Податкового кодексу України, і, відповідно, відсутні обмеження для органів місцевого самоврядування щодо строків прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Окрім того, підпунктом 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування місцевих податків та/або зборів, сільська, селищна, міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків та/або зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки та/або збори справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування таких місцевих податків та/або зборів.

В даному випадку, оскільки рішення органу місцевого самоврядування прийняте в межах строку, визначеного податковим законодавством, а також з урахуванням того, що у 2020 році зупинено дію підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, то правові підстави для застосування ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування таких місцевих податків та/або зборів, відсутні.

Слід також зазначити, що Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2018 року у справі № 803/1307/17, від 4 вересня 2018 року у справі № 820/5457/17 та від 26 червня 2018 року у справі № 824/651/17-а вже висловлював позицію щодо застосування наведених положень ПК України та дійшов висновку про відсутність обмежень для органів місцевого самоврядування щодо строків прийняття рішення про встановлення місцевих податків і зборів. Таким чином, у категорії справ щодо застосування наведених норм ПК України сформована правозастосовна практика.

За змістом пп. 265.1.1 п. 265.1 ст. 265 ПК України, податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно із підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку (пп. є) пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України).

Відповідно до розділу 4 Класифікації видів економічної діяльності ДК 009:2010, переробна промисловість - усі види економічної діяльності, віднесені до секції C «Переробна промисловість». До неї належать як кустарно-ремісничі промисли, так і серійне виробництво. Використання машин і устаткування для виконання економічної діяльності характерне не тільки для секції C. Процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B «Добувна промисловість та розроблення кар`єрів», C «Переробна промисловість», D «Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря», E «Водопостачання; каналізація, поводження з відходами» та F «Будівництво».

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 у 2021 році здійснювала підприємницьку діяльність. При цьому, згідно витягу з ЄДРПОУ, одним із видів діяльності позивача зазначено код УКТЗЕД: 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво.

Наведений вид діяльності згідно Класифікації видів економічної діяльності ДК 009:2010 відноситься до секції С «Переробна промисловість».

За позивачем зареєстровано право власності на об`єкт нежитлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , будівля, виробничий корпус Б-2, загальною площею 492,8кв.м. (розмір частки 1). Вказаний виробничий корпус знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :01:009:0276.

Отже, зважаючи на пп. є) пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, вказаний об`єкт нерухомості відноситься до будівлі промисловості, за умови, що такий об`єкт віднесений до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 та використовується за призначенням у господарській діяльності позивача і не здається ним в оренду, лізинг, позичку.

Як встановлено судом, позивач у 2021 році використовував виробниче приміщення у своїй господарській діяльності. Наведений факт підтверджується декларацією про доходи за 2021 рік та звітом за формою 20 ОПП із якого слідує, що позивач використовував земельну ділянку з кадастровим номером :01:009:0276 за адресою: АДРЕСА_1 , на якій знаходиться будівля, виробничий корпус Б-2, загальною площею 492,8кв.м у своїй господарській діяльності.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про те, що об`єкт нежитлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , будівля, виробничий корпус Б-2, загальною площею 492,8кв.м., що належить на праві власності позивачу, у 2021 році не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на підставі пп. є) пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Таким чином суд приходить до висновку, що у контролюючого органу були відсутні правові підстави для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.

Згідно з підпунктами 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

За змістом пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Як передбачено підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку (пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України).

Вище по тексту рішення зазначено, що рішенням Дубровицької міської ради Рівненської області від 19.06.2020 № 991 встановлений податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Дубровицької міської ради на 2021 рік.

Відповідно до пп. 1.1. п. 1 рішення, ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки зазначені в Додатку 1.

Згідно з Додатком 1 до даного рішення, ставки податку встановлюються на 2021 рік та вводять в дію з 01 січня 2021 року, зокрема, для інших нежитлових будівель, не зазначених у цьому Додатку встановлена ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 1,000 від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року.

За приписами примітки 3 Додатку 1, ставки податку встановлюються з урахуванням норм пп. 12.3.7 п.12.3 ст. 12, п. 30.2 ст.30, п. 266.2 ст. 266 ПК України і зазначаються десятковим дробом з трьома (у разі потреби чотирма) десятковими знаками після коми.

Отже, для інших нежитлових будівель, не зазначених у Додатку 1 до рішення, встановлена ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 1,000 від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 № 1082-IX установлений розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2021 в сумі 6000,00грн.

Ставка податку згідно рішенням Дубровицької міської ради Рівненської області від 19.06.2020 № 991 для інших нежитлових будівель, не зазначених у Додатку 1 складає 1,000 відсоток від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року. Отже,1 відсоток від 6000грн складає 60грн за 1кв.м.

Також суд зазначає, що згідно пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Податкове повідомлення-рішення № 0-1705 прийняте відповідачем 04.07.2022, отже поза межами строку, встановленого наведеним вище положенням права. Таке рішення отримане позивачем 14.07.2022.

Однак, суд зауважує, що невчасне прийняття такого рішення відповідачем, не може слугувати єдиною та безумовною підставою для визнання його протиправним та скасування.

Разом з тим, оскільки судом встановлено, що об`єкт нежитлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , будівля, виробничий корпус Б-2, загальною площею 492,8кв.м., що належить на праві власності позивачу, у 2021 році не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на підставі пп. є) пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, то податкове повідомлення-рішення є протиправним та належить до скасування.

Щодо мотивації у рішенні суду кожного аргументу, наведеного учасником справи, то суд зауважує, що дійсно, відповідно до пункту 3 частини 4 статті 246 КАС України, у мотивувальній частині рішення зазначається мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Однак, суд звертає увагу на те, що вказане вище не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» №63566/00 від 18.07.2006).

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваного рішення суб`єкт владних повноважень не довів правомірності своїх дій щодо його прийняття, а тому позовна заява належить до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Позивач за подання даної позовної заяви сплатив судовий збір в сумі 992,40грн, тому ці витрати, враховуючи задоволення позову, слід присудити на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області від 04 липня 2022 року № 0-1705 в повному обсязі.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992,40грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні, 40коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 10 березня 2023 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, буд. 12, м. Рівне, Рівненська обл., 33023, ЄДРПОУ/РНОКПП 44070166)

Суддя Т.О. Комшелюк