Справа № 520/4491/22
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2023-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2023 р. № 520/4491/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Спірідонова М.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Харківського міського голови Терехова Ігоря Олександровича (майдан Конституції, буд. 7,м. Харків,61003), Харківської міської ради (майдан Конституції, буд. 7,м. Харків,61003), Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради (майдан Конституції, буд. 7,м. Харків,61003) про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді заступника начальника Інспекції з благоустрою Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради з 02.02.2022, скасувавши розпорядження Харківського міського голови Терехова І.О. від 31.01.2022 № 114/2к Про звільнення з займаної посади в частині звільнення з займаної посади ОСОБА_1 - заступника начальника Інспекції з благоустрою Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради 01.02.2022 у зв`язку зі змінами в організації праці згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі середнього місячного заробітку;

- стягнути з Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 02.02.2022 по дату прийняття рішення суду про поновлення позивача на посаді.

В обґрунтування позову зазначено, що розпорядження Харківського міського голови Терехова І.О. від 31.01.2022 № 114/2к Про звільнення з займаної посади в частині звільнення з займаної посади ОСОБА_1 - заступника начальника Інспекції з благоустрою Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради 01.02.2022 у зв`язку зі змінами в організації праці згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі середнього місячного заробітку є протиправним та таким, що винесено з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягає скасуванню.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 01.11.2022 року відкрито провадження в адміністративній справі.

На підставі розпорядження керівника апарату суду № 03-05/32 та відповідно до статті 31 КАС України здійснено повторний розподіл автоматизованою системою документообігу суду адміністративної справи.

Вказана адміністративна справа надійшла до провадження судді Харківського окружного адміністративного суду Спірідонова М.О.

Представником відповідача - Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради, 14.11.2022 року та 16.02.2023 року надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, та зазначає, що оскаржуване позивачем розпорядження Харківського міського голови Терехова І.О. від 31.01.2022 № 114/2к Про звільнення з займаної посади в частині звільнення з займаної посади Авдєєнко Людмили Леонідівни - заступника начальника Інспекції з благоустрою Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради 01.02.2022 у зв`язку зі змінами в організації праці згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі середнього місячного заробітку є законним, обґрунтованим та таким, що не підлягає скасуванню.

Від відповідачів - Харківського міського голови Терехова Ігоря Олександровича, Харківської міської ради, відзив на адміністративний позов не надходив, отже, своїм правом на подання відзиву по адміністративній справі відповідачі не скористалися.

Відповідно до ч. 2 ст. 175 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України зазначено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на вищезазначені приписи Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що рішенням Харківської міської ради від 12.10.2021 № 199/21 «Про внесення змін до структури виконавчих органів Харківської міської ради 8 скликання» внесені зміни до рішення Харківської міської ради 8 скликання від 09.12.2020 № 6/20 «Про затвердження структури виконавчих органів Харківської міської ради 8 скликання».

Підпунктом 1.3.2. п. 1.3. п. 1. вказаного рішення припинено діяльність Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради у зв`язку з реорганізацією шляхом приєднання до Департаменту земельних відносин Харківської міської ради.

Крім іншого, згідно з підпунктом 1.3.3. п. 1.3. п. 1. рішенця № 199/21 припинено діяльність Управління земельних відносин Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради у зв`язку з реорганізацією шляхом приєднання до Департаменту земельних відносин Харківської міської ради.

Підпунктами 1.3.4. та 1.3.5. п. 1.3. п. 1 даного рішення припинено діяльність Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради та Інспекції з благоустрою Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради.

Також, підпунктами 1.2.1.-1.2.4. п. 1.2. п. 1. зазначеного рішення утворено Департамент земельних відносин Харківської міської ради, Департамент з інспекційної роботи Харківської міської ради; Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту з інспекційної роботи Харківської міської ради та Інспекцію з благоустрою" Департаменту з інспекційної роботи Харківської міської ради.

Відповідно до пункту 2 рішення Харківської міської ради від 12.10.2021 № 199/21 визначено, що зміни до структури виконавчих органів Харківської міської ради вводяться в дію з 01.01.2022.

Пунктом 1.3. Положення про Департамент земельних відносин Харківської міської ради, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 12.10.2021 № 200/21, передбачено, що Департамент є правонаступником Управління земельних відносин Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради, яке було перейменовано з Департаменту земельних відносин Харківської міської ради, та Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради в частині повноважень щодо самоврядного контролю за використанням та охороною земель.

Крім іншого, цим же рішенням затверджено Положення про Департамент з інспекційної роботи Харківської міської ради, відповідно до пункту 1.3. якого визначено, що Департамент є правонаступником Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради в частині повноважень щодо архітектурно-будівельного контролю, благоустрою та паркування.

Секретарем Харківської міської ради Тереховим І.О. видано розпорядження від 10.11.2021 № 215 «Про затвердження складів комісій та плану заходів з припинення діяльності Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради та Управління земельних відносин Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради» (далі - Розпорядження № 215).

Вказаним розпорядженням затверджено склад комісії і припинення діяльності Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради згідно з додатком 1 (п. 1).

Затверджено склад комісії з припинення діяльності Управління земельних відносин Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради згідно з додатком 2 (п. 2).

Затверджено план заходів з припинення діяльності Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради та Управління земельних відносин Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради згідно з додатком 3 (п. 3).

Комісіям доручено забезпечити проведення заходів, передбачених чинним законодавством України, спрямованих на припинення діяльності Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради та Управління земельних відносин Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради (п. 5).

Контроль за виконанням цього розпорядження покладено на заступника міського голови з питань цифрової трансформації Кузьміна С.С. (п. 7).

Згідно з додатком 1 до Розпорядження № 215 головою комісії з припинення діяльності Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради визначено Кузьміна Сергія Сергійовича - заступника міського голови з питань цифрової трансформації.

Відповідно до плану заходів комісій з припинення діяльності Департаменту та Управління, затвердженого додатком 3 до Розпорядження № 215, на відповідальних осіб (членів комісій) покладена реалізація окремих заходів, направлених на забезпечення виконання процедури припинення діяльності Департаменту та Управління у визначені таким планом строки.

Заходами № 2 та № 4 вказаного плану передбачено, що відповідні уповноважені особи повинні письмово попередити працівників Департаменту та Управління про наступне вивільнення та надання працівникам Департаменту та Управління пропозицій щодо заміщення посад у Департаменті земельних відносин та Департаменті з інспекційної роботи Харківської міської ради.

Відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Департамент територіального контролю та , земельних відносин Харківської міської ради (ідентифікаційний код 44151454) знаходиться в стані припинення з 29.11.2021 на підставі внесення рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи в результаті її реорганізації.

З метою реалізації затверджених Розпорядженням № 215 заходів головою комісії з припинення діяльності Департаменту ОСОБА_2 29.11.2021 письмово попереджено позивача про наступне вивільнення у порядку ст. 49-2 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Попередженням від 29.11.2021 позивача проінформовано, що відповідно до рішення Харківської міської ради від 12.10.2021 № 199/21, враховуючи рішення Харківської міської ради від 12.10.2021 № 200/21 припинено діяльність Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради у зв`язку з реорганізацією шляхом приєднання до Департаменту земельних відносин Харківської міської ради.

Позивача повідомлено, що вказаною реорганізацією зайнята нею посада - заступника начальника Інспекції з благоустрою Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради - буде ліквідована.

Також судом встановлено, що позивачу запропоновано посаду заступника начальника Інспекції з благоустрою Департаменту з інспекційної роботи Харківської міської ради з окладом згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів».

Також судом встановлено, що на час вручення вказаного попередження та до моменту звільнення згоду на призначення на запропоновану посаду не надав.

Штатний розпис Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради складав - 262 посади; штатний розпис Департаменту земельних відносин Харківської міської ради складає - 110 посад; штатний розпис Департаменту з інспекційної роботи Харківської міської ради складає - 132 посади.

У випадку відмови від запропонованої позивачу вакантної посади, позивача попереджено про звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України з наданням пільг та компенсацій, передбачених законодавством, по закінченню двомісячного терміну з дня отримання цього повідомлення.

Розпорядженням Харківського міського голови від 31.01.2022 № 114/2к «Про звільнення з займаної посади» звільнено з займаної посади ОСОБА_1 - заступника начальника Інспекції з благоустрою Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради 01.02.2022 у зв`язку зі змінами в організації праці згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі середнього місячного заробітку.

Пунктом 2 вказаного Розпорядження заступника міського голови з питань цифрової трансформації, голову комісії з припинення діяльності Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради Кузьміна С.С. уповноважено забезпечити відповідні розрахунки, передбачені чинним законодавством, з працівниками Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради, які звільняються.

Суд зазначає, що відносини з приводу проходження громадянами України публічної служби в органах та на посадах місцевого самоврядування унормовані, насамперед, приписами Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

В п. 2 Розділу VII Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» дія Закону України «Про державну службу» поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.

За визначенням ст. 1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Аналізуючи ст.ст. 1,5,10,11,12,50,51,54,54-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені органів місцевого самоврядування як учасники суспільних відносин можуть діяти: 1) сільська, селищна, міська рада; 2) сільський, селищний, міський голова; 3) виконавчий комітет сільської, селищної, міської ради; 4) секретар сільської, селищної, міської ради; 5) відділи, управління та інші виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; 6) староста.

За правилами ст. 10 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» прийняття на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється: на посаду сільського, селищного, міського голови в порядку, встановленому Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні»; на посаду голови та заступників голови районної, районної у місті, обласної ради, заступника міського голови - секретаря Київської міської ради, секретаря сільської, селищної, міської ради, голови постійної комісії з питань бюджету обласної, Київської та Севастопольської міських рад шляхом обрання відповідною радою; на посади заступників сільського, селищного, міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради, старости шляхом затвердження відповідною радою; на посади керівника секретаріату (керуючого справами) районної, обласної ради, керуючого справами виконавчого апарату обласних і районних рад, керівників відділів, управлінь та інших працівників органів місцевого самоврядування шляхом призначення відповідно сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Проведення конкурсу, випробування та стажування при прийнятті на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється в порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Окрім того, відповідно до ч. З ст. 54 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» керівники відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради призначаються на посаду і звільняються з посади сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради одноособово, а у випадках, передбачених законом, - за погодженням з відповідними органами виконавчої влади.

Таким чином суд приходить до висновку, що усі інші працівники органів місцевого самоврядування, окрім чітко визначених у ст. 10 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», приймаються на службу шляхом призначення відповідно сільським, селищним, міським головою.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання затвердження за пропозицією сільського, селищного, міського голови структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України, витрат на їх утримання.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання утворення за поданням сільського, селищного, міського голови інших виконавчих органів ради.

Згідно ч. 3 ст. 52 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільська, селищна, міська рада може прийняти рішення про розмежування повноважень між її виконавчим комітетом, відділами, управліннями, іншими виконавчими органами ради та сільським, селищним, міським головою (у тому числі з метою забезпечення надання адміністративних послуг у строк, визначений законом) в межах повноважень, наданих цим Законом виконавчим органам сільських, селищних, міських рад.

Аналізуючи вище викладене суд приходить до висновку, що питання подальшого комплексу організаційно-правових процедур, пов`язаних із створенням, реорганізацією або припиненням виконавчих органів ради не віднесено законодавцем до виключної прерогативи сільської, селищної, міської ради.

Згідно з п. 6 ч. 4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова вносить на розгляд ради пропозиції щодо структури виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету, їх штатів, встановлених відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 10 ч. 4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім випадків, передбачених частиною другою статті 21 Закону України «Про культуру».

Отже, законодавство не обтяжує сільського, селищного, міського голову обов`язком особисто проводити роботу, пов`язану із створенням, реорганізацією або припиненням виконавчих органів ради і не містить заборон з приводу делегування частини цих повноважень як роботодавця іншим посадовим особам місцевого самоврядування.

В Законі України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та в Законі України «Про місцеве самоврядування в Україні» не визначена процедура попередження публічного службовця про майбутнє звільнення із займаної посади у зв`язку із ліквідацією виконавчого органу сільської, селищної, міської ради суб`єкта владних повноважень чи у зв`язку із організаційно-штатними змінами у структурі ради або виконавчого органу сільської, селищної, міської ради суб`єкта владних повноважень.

Разом із цим суд зазначає, що ця процедура визначена ст. 87 Закону України «Про державну службу», ст. 49-2 Кодексу законів про працю України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» у редакції Закону України від 19.09.2019 №117-ІХ було визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу (п. 1 ч. 1 ст. 87); ліквідація державного органу (п. 11 ч. 1 ст. 87).

Відповідно до ч. З ст. 87 Закону України «Про державну службу» у редакції Закону України від 14.01.2020 №440-ІХ суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 11 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Відповідно до ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу» у редакції Закону України від 23.02.2021 №1285-ІХ суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 11 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю. Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Таким чином, відмінність ч. З ст. 87 Закону України «Про державну службу» у редакції Закону України від 14.01.2020 №440-ІХ та ч, 3 ст. 87 «Про державну службу» у редакції Закону України від 23.02.2021р. №1285-ІХ полягає у трансформації права (адміністративного розсуду, дискреції) суб`єкта призначення/керівника державної служби на організацію забезпечення подальшого майбутнього працевлаштування державного службовця в обов`язок забезпечити реальне працевлаштування на рівнозначній посаді державної служби або на нижчій посаді державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.

Окрім того, правовідносини з приводу вивільнення працівників у випадках змін в організації виробництва і праці регламентовані також і приписами ст.49-2 Кодексу законів про працю України, де вказано, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Вимоги частин першої -третьої цієї статті не застосовуються до працівників, які вивільняються у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, пов`язаними з виконанням заходів під час мобілізації, на особливий період. Державна служба зайнятості інформує працівників про роботу в тій самій чи іншій місцевості за їх професіями, спеціальностями, кваліфікаціями, а у разі їх відсутності здійснюють підбір іншої роботи з урахуванням індивідуальних побажань і суспільних потреб. У разі потреби особу може бути направлено, за її згодою, на професійну перепідготовку або підвищення кваліфікації відповідно до законодавства. Вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей:

про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів;

у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті;

не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України обумовлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 ст. 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1,2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч.ч. 1 і 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» містяться роз`яснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України суди зобов`язані з"ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Суд аналізуючи вище вказані положення приходить до висновку, що з огляду на відсутність чіткої визначеної законом процедури, аналізуючи ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України та ч. З ст. 87 Закону України «Про державну службу» під персональним попередженням необхідно розуміти або особисте вручення письмового документа про майбутнє звільнення особі - найманому працівнику під підпис, або направлення, письмового документа про майбутнє звільнення на офіційну адресу реєстрації місця проживання особи - найманого працівника з повідомленням про вручення поштового відправлення, рівно як і надання особі можливості особистого ознайомлення з текстом документа, котрий спричиняє майбутнє вивільнення. Водночас, закон не зобов`язує суб`єкта призначення/керівника державної служби/роботодавця проводити ознайомлення публічного службовця із текстами розпорядчих документів про організаційно-штатні зміни структури місця роботи або з мотивами вчинення відповідних управлінських волевиявлень, адже найманий працівник об`єктивно не може мати інтересу на збереження у недоторканності робочого місця, організаційної структури місця роботи чи місця роботи як такого.

Суд зазначає, що єдиною чітко сформульованою законом умовою правомірності процедури звільнення є письмове попередження публічного працівника про майбутнє вивільнення.

Таким чином з врахуванням вище вказаних посилань суд приходить до висновку, що суб`єкт призначення/керівник державної служби/роботодавець не обтяжений обов`язком особисто та щоденно письмово сповіщати публічного службовця про новоутворені вакансії.

Компетенцією на запровадження та зміну організаційної структури суб`єкта владних повноважень/органу публічної адміністрації (тобто місця роботи публічного службовця), зміну чисельності штатних посад органу чи підрозділу, реорганізацію чи ліквідацію органу, скорочення посади за штатом, зміну умов праці на робочому місці наділені виключно органи державної влади вищого рівня чи органи місцевого самоврядування (тобто засновники), котрі у межах управлінських повноважень (характер яких поза розумним сумнівом є дискреційним) повинні визначати предмет відання, територіальну юрисдикцію, організаційну структуру, штатну чисельність, обсяг службових функцій, правила підпорядкування та алгоритм зносин працівників органів публічної адміністрації тощо.

Питання юридичної долі як місця роботи публічного службовця, так і робочого місця публічного службовця охоплюються свободою (управлінським розсудом) компетентного суб`єкта права, котрий обмежений виключно неприпустимістю проявів свавілля, а отже и права особи на працю у сфері публічної служби підлягає захисту не у спосіб довічного збереження чи недоторканності раніше створеної посади (роботи), а у спосіб перевірки справжності та дійсності проведених організаційно-штатних змін та перевірки належності виконання обов`язку з подальшого працевлаштування службовця.

Також суд звертає увагу, що делегування Харківською міською радою повноважень на виконання процедури реорганізації секретаря Харківської міської ради як Харківського міського голову не суперечить ч. З ст. 105 Цивільного кодексу України та не спричиняє порушення жодних прав позивача як найманого працівника посадової особи місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 10 ч. 4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, то за відсутності заперечень органу місцевого самоврядування (а у даному конкретному випадку навпаки - за згоди у формі делегування права на вчинення конкретних дій) сільський, селищний, міський голова повноважний прийняти рішення про призначення голови ліквідаційної комісії означених суб`єктів права, адже обсяг управлінських та організаційно-розпорядчих повноважень керівника ліквідаційної комісії не перевищує обсягу управлінських та організаційно-розпорядчих повноважень керівника виконавчого органу сільської, селищної, міської ради.

Крім цього суд зазначає, що свобода вибору у праві на працю при розірванні трудового договору за п. 1 ст. 40 КзпП України обмежується вимогами ст. 42 КЗпП України, відповідно до якої визначальним критерієм для переважного права на залишення працівника на роботі є "рівень кваліфікації" та "продуктивність праці".

КЗпП України не розкриває змісту цих понять, право їх оцінювати належить роботодавцю. Зокрема, у постанові Верховного Суду від 20 серпня 2018 р. у справі №537/1621/17 вказується: при визначенні працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці використовуються ознаки, які в сукупності характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, якість виконуваної роботи тощо .

Так, доказами «високої кваліфікації» можуть бути документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності тощо (постанова Верховного Суду від 18 січня 2018 р. у справі №742/897/16-ц) [15]. За правовою позицією Верховного Суду (постанова від 7 листопада 2011 року (справа № 6-45цс 11) поняття кваліфікації включає не лише освітній рівень працівника та стаж його роботи, а й здатність виконувати особливі доручення.

Що стосується «продуктивності праці», то це узагальнюючий показник результативності праці. Продуктивність праці трактується як ефективність виробничої діяльності людей у процесі створення матеріальних благ і послуг, локальний показник, який визначає, наскільки ефективно використовується робоча сила. Таким чином, продуктивність праці може характеризуватися кількістю продукції, виробленої за одиницю часу, або витратами часу на виробництво одиниці продукції, розрахунок якого здійснюється на підставі конкретних даних, за фактичними результатами праці працівника, а не відповідно до його потенційних можливостей. Доказами більш високої продуктивності праці можуть бути виконання значно більшого обсягу робіт порівняно з іншими працівниками, які займають аналогічні посади чи виконують таку ж роботу, накази про преміювання за високі показники у роботі, розширення зони обслуговування, суміщення професій, перевиконання норм виробітку тощо. Верховний Суд у постанові від 7 листопада 2011 року у справі № 6-45цс11 вважає, що значну роль при цьому також відіграє дисциплінованість працівника, відсутність стягнень.

Підкреслимо, що «рівень кваліфікації» і «продуктивність праці» працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець визначає працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю саме цих двох показників, які і будуть в подальшому для працівника законною межею їх свободи вибору з пропонованих вакансій.

Як було встановлено судом вище до реорганізації позивач займав посаду заступника начальника Інспекції з благоустрою Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради.

На момент повідомлення про майбутнє вивільнення серед підходящих позивачу посад вакантною була посада заступника начальника Інспекції з благоустрою Департаменту з інспекційної роботи Харківської міської ради, яка і була запропонована позивачу. На час вручення повідомлення, на всі інші вакантні посади були прийняті інші працівники.

Таким чином суд приходить до висновку, що відповідачем були дотримані вище вказані вимоги чинного законодавства України , а саме було запропоновано зайняти вакантну посаду аналогічну займаній посаді до реорганізації.

Також як було встановлено судом вище позивач не погодилась на призначення її на запропоновану їй посаду як на час вручення попередження та до моменту звільнення.

Щодо доводів Позивача відносно вакансій які були розміщенні на офіційному веб-сайті Харківської міської ради на момент попередження про можливе вивільнення необхідно зазначити, що на роботодавця при звільненні відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України покладається обов`язок працевлаштування позивача у штаті органу юридичного правонаступника, а не в інших самостійних виконавчих органах Харківської міської ради, підприємствах та установах Харківської міської ради, де відсутні ознаки проходження найманим працівником публічної служби або де прийняття на роботу відбувається у порядку конкурсу.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Харківського міського голови Терехова Ігоря Олександровича (майдан Конституції, буд. 7,м. Харків,61003), Харківської міської ради (майдан Конституції, буд. 7,м. Харків,61003), Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради (майдан Конституції, буд. 7,м. Харків,61003) про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Спірідонов М.О.