Справа № 161/15203/22
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2023-03-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 161/15203/22 пров. № А/857/132/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Хабазні Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2022 року, прийняте суддею Присяжнюком Л.М. у місті Луцьку у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради про скасування постанови,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся з адміністративним позовом до Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради (надалі - відповідач) про скасування постанови MVA 001232 від 20.10.2022, відповідно до якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф в розмірі 680 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2022 позов задоволено. Скасовано постанову Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради 20 жовтня 2022 MVA 001232, а провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.3 ст.122 КУпАП - закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що судом були перевірені матеріали фотофіксації порушення, які розміщені на офіційному веб-сайті відповідача за посиланням https://inspector.lutskrada.gov.ua/001232,НОМЕР_1.

З цієї фотофіксації вбачається, що кваліфікуючи позивачу порушення п.15.10 «в» ПДР у вигляді стоянки транспортного засобу на тротуарі, де для руху пішоходів залишається менше 2 метрів, працівник відповідача здійснював таке вимірювання не з боку транспортного засобу та не біля краю тротуару, а перед ним (фотографія датована 19.10.2022 16:01:52). В такому положенні об`єктивно зафіксувати відстань між краєм тротуару та автомобілем неможливо. Будь-яких інших об`єктивних даних фіксації правопорушення, відповідач суду не надав.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Департамент муніципальної варти Луцької міської ради подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що після проведення замірів ручним лазерним світловіддалеміром та фіксації адміністративного правопорушення старший інспектор виніс повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності серії MVA № 001232 та залишив на лобовому склі під склоочисником вищезазначеного автомобіля, як цього вимагає Закон та не заперечується позивачем, що вбачається на доданих до відзиву фото.

Повідомлення серії MVA № 001232 містить усі відомості передбачені частинами другою - четвертою статті 283 КУпАП, як цього вимагає ст. 279-1 КУпАП.

Відповідно до п. 15.10 «в» ПДР України, стоянка забороняється на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

Звертає увагу на те, що чинним законодавства не врегульовано питання обов`язкової участі свідка при розгляді справ за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

Фотофіксація правопорушення не повинна містити відомостей про процедуру вимірювання. Також у Кодексі України про адміністративні правопорушення відсутня вимога, щодо визначеного місця здійснення фотофіксації пристрою, яким здійснюється вимірювання.

Повідомляють про те, що старшим інспектором (інспектором з паркування) департаменту муніципальної варти Бенько О.В. було здійснено заміри ручним лазерним світловіддалеміром марки BOSCH GLM 500 від краю тротуару до транспортного засобу марки «SUZUKI SWIFT» державний номерний знак якого « НОМЕР_1 », а фотофіксацію пристрою з даними відстані було здійснено попереду транспортного засобу з метою ідентифікації даних пристрою та транспортного засобу, а саме наявності на фото державного реєстраційного номеру.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що кваліфікуючою ознакою правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП є створення перешкоди дорожньому руху або загрози безпеці руху. Оскаржувана постанова не містить вказівки створення в результаті порушення правил зупинки, перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, що є обов`язковою умовою притягнення до відповідальності за порушення правил зупинки.

Отже, така не містить відомостей про наявність в діянні позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст.229, ст.313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено, що 20 жовтня 2022 старшим інспектором (інспектором з паркування) Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Беньком О.В. винесена постанова MVA 001232, в якій зафіксовано, що 19 жовтня 2022 о 16 год. 16 хв. особа, яка керувала автомобілем «SUZUKI SWIFT» д.н.з. НОМЕР_1 , здійснила стоянку транспортного засобу на тротуарі, де для руху пішоходів залишається менше 2 метрів, чим порушила п.15.10 «в» ПДР. У зв`язку з вищенаведеним, на ОСОБА_1 накладене адміністративне стягнення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу розміром 680,00 грн.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 280 КпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото -і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

Згідно з частиною третьою статті 122 КпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги у русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з пунктом 15.10 (в) ПДР стоянка забороняється на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

Фактичною підставою для притягнення до адміністративної відповідальності слугувало те, що позивач припаркував автомобіль на тротуарі таким чином, що для руху пішоходів залишилося менше двох метрів.

У контексті обставин цієї справи треба зауважити, що сам факт того, що автомобіль припарковано на тротуарі, а не на проїзній частині, не може свідчити про відсутність перешкод дорожньому руху.

Пішохід теж є учасником дорожнього руху і наявність умов для його пересування є важливою умовою належної організації дорожнього руху.

Зазначене відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 15.05.2019 у справі № 464/1703/17.

Обов`язок доводити правомірність оскарженого рішення покладено на відповідача.

Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем до суду було надано фотознімки, відповідно до яких належним позивачу транспортним засобом «SUZUKI SWIFT» д.н.з. НОМЕР_1 здійснено стоянку на тротуарі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що зі змісту норми п.п. «в» п. 15.10 ПДР України вбачається, що водій наділяється правом на здійснення стоянки автомобіля на тротуарі за умови одночасного дотримання трьох вимог, а саме: стоянка здійснюється легковим автомобілем та мотоциклом; стоянка здійснюється на краю тротуара; стоянка здійснюється таким чином, що для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

Суд звертає увагу на те, що за диспозицією п.п. «в» п. 15.10 ПДР України краєм тротуару є зовнішній бік тротуару, що знаходиться біля дорожньої полоси для руху транспортних засобів. Паркування автомобілів на краю тротуару із залишенням по внутрішній його стороні 2 метри для вільного руху пішоходів передбачає уникнення руху транспортного засобу джерела підвищеної небезпеки по тротуару та убезпечення тим самим пішоходів, забезпечення вільного руху тротуаром.

Оскільки матеріалами фотофіксації підтверджується здійснення позивачем стоянки безпосередньо на тротуарі, а не на краю тротуару, посилання позивача щодо дотримання останнім п.п. «в» п. 15.10 ПДР України є необґрунтованим.

Відповідно до примітки ст.14-2 КУпАП режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів, а в разі фіксації порушення, що полягає у не оплаті вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування в межах населеного пункту, в якому не впроваджена автоматизована система контролю оплати паркування, обов`язковою є наявність додаткового зображення (зображень), що фіксує відсутність документа про оплату послуг з користування майданчиком для платного паркування під лобовим склом транспортного засобу.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до положень статті 14-2 КУпАП, інспектором з паркування було здійснено фото фіксацію обставин порушення правил стоянки в режимі фотозйомки, шляхом створення зображень транспортного засобу в момент вчинення правопорушення, на яких було зафіксовано

1) дату порушення 19.10.2022 ;

2) місце розташування транспортного засобу: м.Луцьк;

3) географічні координати: 50.7448733,25.32093;

4) час вчинення порушення: 16:15:45.

Фотозйомка здійснювалася за допомогою технічного засобу марки SAMSUNG SM-A315F/DS, про що зазначено в постанові про накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Нормами ч.ч. 1-3 ст. 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи позивач дійсно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП, а саме, 20.10.2022 здійснив стоянку транспортного засобу на тротуарі, де для руху пішоходів залишається менше 2 метрів, чим порушив п.15.10 «в» ПДР.

Про наявність фотофіксації під час фіксування правопорушення зазначено в оскаржуваній постанові, а також розміщено на вебсайті, а тому такі докази апеляційним судом визнаються належними та допустимими.

Отже, аналіз фактичних обставин справи, установлених під час її розгляду, у їх взаємному зв`язку та сукупності мотивів, покладених в основу оскаржуваної постанови, дає підстави для висновку про доведеність у спірних правовідносинах належними та допустимими доказами вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 3 ст. 122 КУпАП.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового про відмову у задоволенні позову.

Апеляційний суд не здійснює розподілу судових витрат в силу вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 310, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради задовольнити.

Скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2022 року у справі №161/15203/22 та прийняти постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Т. В. Онишкевич
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 10.03.2023.