Справа № 140/8369/22
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2023-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позову без розгляду

10 березня 2023 року ЛуцькСправа № 140/8369/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії 30 червня 2021 року; зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати донарахованої пенсії 30 червня 2021 року.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Ухвалою суду від 21 лютого 2023 року позовну заяву на підставі частини тринадцятої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) залишено без руху та позивачу встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви п`ять днів з дня вручення цієї ухвали шляхом подання (надіслання) до суду заяви про поновлення строку звернення до суду, у якій вказати підстави для поновлення строку, надати докази поважності причин пропуску цього строку.

02 березня 2023 року від представника позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до суду із цим позовом. Заява обґрунтована тим, що у спірних правовідносинах строк звернення до суду пов`язується з відмовою відповідача у виплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії. Окрім того, протягом усього періоду дії воєнного стану суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду. Також з посиланням на пункт 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України представник позивача зазначила, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (COVID-19), строки звернення до адміністративного суду продовжуються на строк дії такого карантину. З наведених підстав представник позивача просила визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду й поновити цей строк.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовну заяву необхідно залишити без розгляду з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року у справі №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є не тільки її дії, спрямовані на захист порушених прав, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Суд зауважує, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись. Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2020 року №340/1019/19).

Питання застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України, у соціальних спорах було предметом розгляду Верховним Судом у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у справі №240/12017/19.

Відповідно до актуальної правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав від 31 березня 2021 року у справі №240/12017/19 стосовно застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів. Пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/ несвоєчасність її перерахунку, тощо.

За змістом позовної заяви ОСОБА_1 оскаржує бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо ненарахування та невиплати йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії 30 червня 2021 року. Отже, з остаточною виплатою 30 червня 2021 року суми пенсії позивач мав реальну можливість порушувати перед відповідачем питання про виплату компенсації, якщо вважав порушеним строк виплати пенсії.

Виплата компенсації врегульована Законом України від 19 жовтня 2000 року №2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 04 травня 2022 року у справі №460/5667/20 (спір стосувався нарахування компенсації за втрату частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії) отримання листа Пенсійного органу не може змінювати момент, з якого позивачка повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, з якого позивачка почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата прямо не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, оскільки такі дії позивачка почала вчиняти майже через рік після отримання пенсії.

Отже, той факт, що до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області із заявою про виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії представник позивача звернулася у серпні 2022 року та відповідач листом від 07 вересня 2022 року №7640-6733/Т-02/8-0300/22 повідомив про відсутність правових підстав для нарахування та виплати такої компенсації у зв`язку із виплатою у період з 01 січня 2019 року по 30 червня 2021 року розрахованої відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» суми підвищення пенсії за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року, не змінює часу, з якого позивач дізнався про порушення своїх прав, а вказує на те, що тільки через рік після отримання остаточної виплати відкладеної суми пенсії він виявив належну зацікавленість та вчинив активні дії для отримання компенсації за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії та ця дата у цьому випадку не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.

Початок відліку строку звернення до суду з дня отримання відмови відповідача обраховувався б у тому випадку, якби після отримання остаточної виплати відкладеної суми підвищення пенсії позивач в розумний строк, без невиправданих зволікань, звернувся до відповідача із вимогою про виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати. Однак за обставин цієї справи звернення позивача (його представника) лише через рік після остаточної виплати (30 червня 2021 року) суми підвищення пенсії свідчить не інакше як про штучне створення нової часової передумови звернення з позовом до суду, що не може розцінюватися як добросовісне користування процесуальними правами.

Отже, на переконання суду, позивач пропустив строк звернення до суд із цим позовом, оскільки донарахована частина пенсії у зв`язку з її перерахунком остаточно виплачена позивачеві у червні 2021 року, звернення до Пенсійного органу щодо отримання компенсації за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії відбулось у серпні 2022 року (тобто, більше ніж через рік позивач виявив належну зацікавленість та вчинив активні дії, спрямовані на отримання компенсації), а звернення до суду - 15 грудня 2022 року.

Наведене відповідає висновкам у постановах Верховного Суду від 03 вересня 2021 року у справі №460/1904/19, від 04 травня 2022 року у справі №460/5667/20, від 18 травня 2022 року №460/4531/20, від 05 вересня 2022 року №520/12545/21, в ухвалі від 01 лютого 2023 року у справі №460/5053/20, які також були застосовані у постановах Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2021 року у справі №460/5053/20, від 17 листопада 2022 року у справі №460/692/20, від 06 лютого 2023 року у справі №460/9391/22.

Суд зазначає, що причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Оцінюючи обставини, на які покликається у заяві від 02 березня 2023 року представник позивача як на поважні причини пропуску строку звернення до суду (введення в Україні карантину, а потім ще й воєнного стану), суд зазначає про таке.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2022 року у справі №990/102/22 зроблено висновок, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

З огляду на викладене слід відмітити, що запровадження на території України воєнного стану є обставиною, яка могла унеможливити дотримання строку звернення позивача до суду та могла б бути поважною причиною для поновлення цього строку, однак за умови надання ним до суду належних доказів того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск цього строку.

Вказаних доводів та доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду представником позивача до позовної заяви та до заяви про поновлення строку звернення до суду не додано.

Поряд з тим Волинська область не відносяться до територій, що є тимчасово окупованими, територій, що знаходяться в оточенні (блокуванні) та/або територій, на яких ведуться активні бойові дії, а Волинський окружний адміністративний суд не припиняв роботу у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, безперервно здійснював свою діяльність, забезпечував усім особам, у тому числі й позивачу у цій справі, можливість реалізації права на судовий захист.

Надаючи оцінку доводам представника позивача про зупинення процесуальних строків під час дії карантинних обмежень, суд зазначає, що пунктом 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України (в редакції Закону України від 18 червня 2020 року №731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», чинний з 17 липня 2020 року) передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Таким чином, поновлення пропущеного процесуального строку здійснюється судом, якщо такий пропуск чи неможливість вчинення відповідної процесуальної дії зумовлено саме обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Для поновлення строку недостатньо лише посилання на наявність таких обмежень. Необхідним є наведення конкретних обставин та надання скаржником відповідних доказів на підтвердження їх існування, а також доведення їх впливу на своєчасність реалізації ним своїх прав.

Проте представником позивача у заяві про поновлення строку не наведено, які саме карантинні обмеження перешкоджали позивачу в реалізації процесуальних прав та унеможливили його своєчасне звернення до адміністративного суду.

Слід зауважити, що упродовж усього періоду часу впроваджені у зв`язку з карантином обмеження не стосувались діяльності державних органів (у тому числі суду) та поштових організацій (ПАТ «Укрпошта», приватних служб кур`єрської доставки тощо). Тобто, такі обмеження об`єктивно жодним чином не перешкоджали своєчасному зверненню ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку до суду з позовом про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Крім того, суд відмічає ту обставину, що дію карантину продовжено і станом на грудень 2022 року, однак це жодним чином не завадило позивачеві звернутися до суду з цим позовом 15 грудня 2022 року.

Посилання представника позивача на положення пункту 1 глави ХІХ «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України про те, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, є недоречними, оскільки предметом позову є вимоги щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, а не вимоги щодо вирішення трудового спору про виплату належної позивачу заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців чи прирівняних до них осіб). Тому у суду відсутні підстави для врахування правової позиції Верховного Суду у постанові від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21, на яку посилається представник позивача в заяві про поновлення строку звернення до суду.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов переконання, що у заяві про поновлення строку звернення до суду не наведено переконливих аргументів на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод для звернення позивача до суду протягом встановленого законом строку, а наведені представником позивача обставини носять суб`єктивний характер і не є достатніми для висновку про наявність підстав для поновлення цього строку.

Суд наголошує, що установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Згідно з частиною першою статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до частини третьої 3 статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України установлено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Отже, враховуючи те, що позивачем пропущений встановлений частиною другою статті 122 КАС України шестимісячний строк звернення до суду з цим позовом, належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску вказаного строку звернення до суду позивач не надав, тому наявні правові підстави для залишення позову без розгляду на підставі частини третьої статті 123, пункту 8 частини першої статті 240 КАС України.

Керуючись статтями 122, 123, пунктом 8 частини першої статті 240, статтею 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні про поновлення строку звернення до суду відмовити.

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії залишити без розгляду.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ж.В. Каленюк