Справа № 640/17351/19
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2023-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

13 березня 2023 року

м. Київ

справа №640/17351/19

адміністративне провадження №Зі/990/32/23

Суддя Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Загороднюк А.Г. розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду Білак М.В. та Губської О.А. від участі у справі №640/17351/19 за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури міста Києва, треті особи: ОСОБА_2 , Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури України про визнання протиправним та скасування рішення,

УСТАНОВИВ:

До Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд постанови Верховного Суду від 06 жовтня 2022 року за нововиявленими обставинами.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 03 березня 2023 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя - доповідач) Білак М.В., судді Мартинюк Н.М., Губська О.А.

Також заявник подав заяву про відвід суддів Білак М.В. та Губської О.А., посилаючись на їх заінтересованість в результаті розгляду поданої заяви та існуванні інших обставин, які викликають сумнів у їх неупередженості та об`єктивності.

Ухвалою Верховного Суду від 07 березня 2023 року визнано відвід суддів Верховного Суду Білак М.В., Губської О.А. - необґрунтованим.

Дану заяву ОСОБА_1 про відвід суддів передано на розподіл для визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу у порядку, встановленому статтею 31 КАС України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 березня 2023 року заяву про відвід колегії суддів передано судді Загороднюка А.Г.

Відповідно до частини восьмої статті 40 КАС України суддя, якому передано заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження.

Заява про відвід суддів ОСОБА_1 обґрунтована тим, що «судді Верховного Суду Білак М.В. та Губська О.А., діючи всупереч нормам Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Кодексу адміністративного судочинства України, Конституції України, заперечуючи доктрину права та висновки постанови Верховного Суду від 17 грудня 2019 року у справі № 0740/807/18, ухвалили постанову Верховного Суду від 31 січня 2020 року у справі № 640/3026/19. Існуючі об`єктивні обставини та факти приводять до висновків, що безпосереднє внесення суддями до постанови від 31 січня 2020 року юридично неспроможного блоку пунктів 28-32, умовиводи якого про те, що Законом № 5076-VІ передбачено спеціальну процедуру оскарження рішення у дисциплінарній справі надаючи альтернативу оскарження - чи до суду, чи до ВКДКА, а звернення позивача зі скаргою до ВКДКА не є досудовим порядком вирішення спору, оскільки законодавець чітко визначив право на оскарження такого рішення або до суду, або до ВКДКА, якими, всупереч статті 124 Конституції України стверджується, що в Україні допускається делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами, яке було організоване/вчинене під головуванням судді Калашнікової О.В. на замовлення ОСОБА_3 як одного із довірених членів оточення президента-втікача ОСОБА_4 із метою надання спеціальним службам країни-агресора даних про повну підконтрольність довіреним особам президента-втікача керівництва саме Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, та дані про таку підконтрольність були використані для обґрунтування висновку про можливість легітимізації через рішення судів адміністративної юрисдикції протиправного повернення до влади в Україні президента-втікача, що було одним із вагомих чинників прийняття керівництвом країни-агресора рішення про здійснення повномасштабного військового вторгнення 24 лютого 2022 року, а також таких що ухвалили постанову від 06 жовтня 2022 року у справі № 640/17351/19, у яку був внесений умовивід/твердження пунктів 46 та 50 про те, що суть приписів частини першої статті 42 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», що передбачає «Право оскаржити рішення у дисциплінарній справі протягом тридцяти днів або до суду, або до ВКДКА» розкривається через сполучник «або», надаючи, як зазначено у постанові Верховного Суду від 31 січня 2020 року у справі № 640/3026/19 «альтернативу оскарження» - чи до суду, чи до ВКДКА, без звернення до суду, що і може вважатися досудовим врегулюванням спору», і таким чином, позивач не був позбавлений права на оскарження спірного рішення КДКА після його перегляду ВКДКА, але лише шляхом оскарження рішення ВКДКА про залишення без змін рішення КДКА, безпосереднє винесення якої суддями Білак М.В., Губською О.А., Мартинюк Н.М. також було організовано секретарем Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Калашніковою О.В., об`єктивні обставини та факти винесення якої приводять до висновків, що зазначена постанова від 06 жовтня 2022 року у справі № 640/17351/19 слугувала для спеціальних служб країни-агресора матеріально-правовим фактом який підтверджував (і до цього часу підтверджує) таку триваючу можливість легітимізації через рішення судів адміністративної юрисдикції повернення ОСОБА_5 до влади та захоплення країною-агресором територій України».

Також вказує на те, що «саме постанова Верховного Суду від 31 січня 2020 року у справі № 640/3026/19 авторства суддів Білак М.В. та Губської О.А. із внесеним в неї спеціально створеним текстовим маніпулятивним блоком юридично неспроможних та неправових тверджень, стала першоджерелом та основою такої нової та другої за рахунком системи заздалегідь упереджених (завідомо неправосудних) незаконних судових рішень, які не дозволяють адвокату ОСОБА_1 мати доступ до правосуддя».

Враховуючи зазначене, на думку ОСОБА_1 наявні обставини, які викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду Білак М.В. та Губської О.А. при розгляді зави про перегляд постанови Верховного суду від 06 жовтня 2022 року за нововиявленими обставинами у справі №640/17351/19.

Положення частин першої, другої статті 36 КАС України передбачають випадки, коли суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу), а саме:

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості або об`єктивності.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу, яка встановлює недопустимість повторної участі суддів в розгляді адміністративної справи.

Частиною другою статті 6 КАС України встановлено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У заяві про відвід суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Білак М.В. та Губської О.А., вказано, що вона подана на підставі пункту 2 (якщо суддя прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи) та пункту 4 частини першої статті 36 КАС України (за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді). У зв`язку з цим суд звертає увагу на те, що для відведення суддів з цих підстав необхідно обґрунтувати наявність обставин, які викликають сумнів у їх неупередженості або об`єктивності.

Однак, Верховний Суд зазначає, що надаючи оцінку об`єктивності судді під час вчинення ним процесуальних дій у цій справі, необхідно виходити з таких критеріїв: чи вільний суддя під час виконання ним своїх обов`язків від будь-яких заходів впливу; чи сприяє його поведінка у судовому процесі та за стінами суду підтримці та зростанню довіри суспільства, представників юридичної професії та сторін у справі; чи вчинялись суддею дії, які можуть стати приводом для позбавлення його права брати участь у судовому засіданні та приймати рішення у справах.

При об`єктивному підході до встановлення наявності/відсутності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність, зважаючи на безпосередню поведінку судді.

У вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумнівів у неупередженості конкретного судді («Морель проти Франції», пункти 45-50; «Пескадор Валеро проти Іспанії», пункт 23) або органу, що засідає у вигляді суду присяжних («Лука проти Румунії», пункт 40), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду («Ветштайн проти Швейцарії», пункт 44; «Пабла Кю проти Фінляндії», пункт 30; «Мікалефф проти Мальти», пункт 96).

Верховний Суд зазначає, що суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Як вбачається зі змісту заяви про відвід колегії суддів Білак М.В. та Губської О.А., заявник фактично висловлює незгоду з процесуальними діями (рішеннями) колегії суддів, що, в свою чергу, не може слугувати підставою для відводу суддів відповідно до частини четвертої статті 36 КАС України.

Тобто, вказані доводи свідчать саме про незгоду з процесуальними рішеннями, що у відповідності до положень частини четвертої статті 36 КАС України, не може бути визнано обґрунтованою підставою для відводу.

Суд наголошує, що відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Втім, будь-яких об`єктивних доказів, які б підтверджували неупередженість або необ`єктивність суддів Білак М.В. та Губської О.А., заявник не надає.

Інших підстав, які б свідчили про упередженість колегії суддів Білак М.В. та Губської О.А., або об`єктивність під час розгляду касаційної скарги заявником не наведено, а суддею не встановлено.

З урахуванням зазначеного, вважаю, що обґрунтованих підстав для задоволення заяви про відвід немає, а отже в її задоволенні слід відмовити.

Необхідно зазначити, що відповідно до частини 4 статті 40 КАС України вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу здійснюється в межах підстав, які були викладені у заяві про відвід і які складом суду визнані необгрунтованими.

Згідно з частиною восьмою статті 40 КАС України, суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження.

Керуючись статтями 36, 40 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду Білак М.В. та Губської О.А. від участі у справі №640/17351/19 за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури міста Києва, треті особи: ОСОБА_2 , Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури України про визнання протиправним та скасування рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не оскаржується.

Суддя А.Г. Загороднюк