Справа № 420/235/22
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2023-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/235/22
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 березня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Танцюри К.О.,

за участю секретаря Грекової К.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової прокуратури Південного регіону України про визнання протиправним та скасування наказу № 347к від 03.12.2014р., поновлення на посаді.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.01.2022р. справу передано для розгляду судді Одеського окружного адміністративного суду Самойлюк Г.П.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10.01.2022р. позовну заяву залишено без руху; надано позивачу десятиденний строк з моменту отримання вказаної ухвали для усунення недоліків.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 02.02.2022р. позовну заяву ОСОБА_1 було повернуто позивачу.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.04.2022р. задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 02.02.2022р. скасовано з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 16.05.2022р. залишено без руху позовну заяву ОСОБА_1 .

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 03.06.2022р. поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з цим позовом; прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у порядку ч.5 ст.262 КАС України в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону про визнання протиправним та скасування наказу №347к від 03.12.2014р., поновлення на посаді.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06.07.2022р. призначено розгляд справи № 420/235/22 за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 29.08.2022р. залишено без руху позов ОСОБА_1 ; запропоновано позивачу протягом п`яти днів з дня отримання ухвали надати до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та докази на підтвердження поважності причин його пропуску.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12.09.2022р. задоволено заяву про самовідвід головуючого судді Самойлюк Г.П.; передано адміністративну справу №420/235/22 до відділу документального забезпечення і діловодства (канцелярії суду) для здійснення повторного автоматизованого розподілу судової справи, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, у порядку, визначеному ст.31 КАС України.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.09.2022р. справу передано для розгляду судді Одеського окружного адміністративного суду Танцюрі К.О.

Ухвалою суду від 19.09.2022р. прийнято до провадження позовну заяву ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону про визнання протиправним та скасування наказу №347к від 03.12.2014р., поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу; продовжено ОСОБА_1 термін для усунення недоліків позовної заяви, визначених в ухвалі Одеського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2022 року по справі №420/235/22 про залишення адміністративного позову без руху.

26.09.2022р. до суду від ОСОБА_1 надійшла заява про виправлення описок у судовому рішенні, а саме помилково вказану невірну дату ухвалення ухвали Одеського окружного адміністративного суду 23.08.2022р. по справі №420/235/22, яка прийнята 29.08.2022р.

Ухвалою суду від 03.10.2022р. задоволено заяву ОСОБА_1 про виправлення описки у судовому рішенні; виправлено описку в повному тексті ухвали по справі №420/235/22 про залишення позову ОСОБА_1 без руху шляхом зазначення дати її прийняття 29.08.2022р., замість помилково вказаної - 23.08.2022р.

Ухвалою суду від 03.10.2022р. виправлено описку в описовій та мотивувальній частинах ухвали суду від 19.09.2022р. шляхом зазначення дати прийняття ухвали суду про залишення позову без руху 29.08.2022р., замість помилково вказаної - 23.08.2022р.; виправлено описку в резолютивній частині ухвали суду від 19.09.2022р. шляхом зазначення про продовження ОСОБА_1 терміну для усунення недоліків позовної заяви, визначених в ухвалі Одеського окружного адміністративного суду від 29.08.2022р., замість помилково вказаної дати ухвали - 23.08.2022р.

21.09.2022р. до суду надійшла заява ОСОБА_1 , у якій позивач просить суд не розглядати вимоги про стягнення середнього грошового забезпечення.

22.09.2022р. до Одеського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про поновлення фактично пропущеного строку звернення до суду від 17.09.2022р.

Ухвалою від 18.10.2022р. залишено без розгляду адміністративний позов ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2022 року по справі №420/235/22 задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасовано ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 року з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 року, прийшов до висновку, що ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою в межах процесуального строку звернення до суду з позовом, а затримка надходження позовної заяви до належного суду відбулась з незалежних від позивача обставин.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 26.12.2022р. справу передано для розгляду судді Танцюрі К.О.

Ухвалою суду від 29 грудня 2012 року призначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання по справі.

Ухвалою суду від 18.01.2023р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В обґрунтування адміністративного позову позивач вказав, що 02.06.2014р. на підставі наказу від 22.05.2014р. №162к ОСОБА_1 був призначений стажистом на посаді прокурора Херсонської прокуратури з нагляду за додержання законів у воєнній сфері Південного регіону України, відповідно до наказу ГПУ №76ш від 22.08.2014р. прокуратури Південного регіону України з нагляду за додержання законів у воєнній сфері реорганізовано шляхом перетворення у військову прокуратуру Південного регіону України, успішно пройшов атестацію та був призначений, з присвоєнням класного чину юриста 3-го класу, на посаду прокурора військової прокуратури Херсонського гарнізону Південного регіону України, наказ ВППРУ№ 230к(232к) від 06.10.2014р. Позивач вказав, що 12 вересня 2014 р. він успішно пройшов військово-лікарську комісію та мав намір бути призваним на військову службу у військову прокуратуру, що підтверджується довідкою ВЧ НОМЕР_1 від 12.09.14р. справи, копія якої міститься в матеріалах справи. Позивач вказав, що 03.12.2014р. він з`явився до військового прокурора ПРУ та подав заяву на переведення до військової прокуратури Одеського гарнізону ПРУ через хворобу матері ОСОБА_3 та надав медичні документи, наголосивши у заяві, що якщо він не буде переведений, то буде здійснювати перевід у прокуратуру Одеської області через звільнення з військової прокуратури ПРУ. Позивач зазначив, що керівництво військової прокуратури негативно відреагувало та у зв`язку із цим було видано оскаржуваний наказ від 03.12.2014р. №347к яким його, юриста 3го класу було звільнено з посади прокурора військової прокуратури ПРУ на підставі ч.1 ст.38 КзПП України - за власним бажанням з 04.12.14р. Позивач вказав, що на копії наказу він зробив відповідний запис, що з ним не згоден та заяву у порядку ч.1 ст. 38 КзПП України не подавав. Позивач вказав, що оскаржений наказ вважає незаконним, протиправним та таким, що порушує ст.43 та 55 Конституції України, ст. 36, 38 КзПП України, оскільки заява на переведення не вважатися заявою про звільнення за власним бажанням, бо мають різну мету. Також позивач зазначав, що він не мав наміру залишати роботу в органах прокуратури, та звільнятися, що підтверджується довідкою ВЧ НОМЕР_1 від 12.09.2014р. При цьому, позивач вважає, що відповідно до ч.9 ст.120 КАС України моментом оскарження у судовому порядку наказу військової прокуратури Південного регіону України №347к від 03.12.2014р. вважається день прийняття позову відділенням поштового зв`язку, оскільки позов надсилався поштою, що підтверджується наявним у матеріалах справи доказом - конвертом УДППЗ «Укрпошта» 2013 року з відміткою календарного штемпелю на конверті з датою відправлення 19.12.14р. та, що обставини підтверджуються доказами наявними у матеріалах справи - штампом Приморського районного суду м. Одеси з датою надходження позову 29.12.14р. а співробітниками даного суду було несвоєчасно виконано вимог п.2.5 Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, апеляційному суді Автономної Республіки Крим та вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ яка була затверджена наказом ДСА від 17.12.2013р. № 173.

24.06.2022р. до суду від Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач вказав, що не погоджується із адміністративним позовом ОСОБА_1 . Так, представник відповідача вказав, що ОСОБА_1 порушено строк звернення до адміністративного суду. Поряд з цим, щодо правомірності прийняття оскарженого наказу представник відповідача зазначив, що наказом військового прокурора Південного регіону України від 01.09.2014 № 104к ОСОБА_1 призначено стажистом на посаді прокурора військової прокуратури Херсонського гарнізону Південного регіону України на умовах строкового трудового договору, до призначення на цю посаду військовослужбовця, звільнивши його з посади стажиста на посаді прокурора Херсонської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Південного регіону України. При цьому, призначення на посаду стажиста на посаді прокурора проводилося на умовах строкового трудового договору до призначення на цю посаду військовослужбовця. У подальшому, як зазначив представник відповідача, наказом військового прокурора Південного регіону України від 06.10.2014р. № 230к ОСОБА_1 призначено на посаду прокурора військової прокуратури Херсонського гарнізону на умовах строкового трудового договору до призначення на цю посаду військовослужбовця, звільнивши його з посади стажиста на посаді прокурора військової прокуратури Херсонського гарнізону Південного регіону України. Також, представник відповідача вказав, що у зв`язку із тим, що наміру призиватися на військову службу ОСОБА_1 не виявив, останнім було подано заяву про звільнення за власним бажанням, на підставі чого оскаржуваним наказом військового прокурора Південного регіону України від 03.12.2014р. № 347к ОСОБА_1 звільнено з 04.12.2014р. з посади прокурора військової прокуратури Херсонського гарнізону Південного регіону України на підставі ч.1 ст.38 Кодексу Законів про працю України (за власним бажанням) та у грудні 2014 року ОСОБА_1 було отримано трудову книжку. Представник відповідача зазначив, що скарги щодо незгоди із підставами звільнення з органів прокуратури за період з 2014 року по поточний період 2022 року від ОСОБА_1 не надходило, як і інших заяв (щодо переводу до інших прокуратур та ін.) ОСОБА_1 не подавав. Однак, як вказав представник відповідача, на цей час заява про звільнення ОСОБА_1 у кадровому підрозділі прокуратури регіону відсутня у зв`язку з тим, що була знищена, оскільки у відповідності до п.491 Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 №578/5, термін зберігання таких заяв складає три роки та через це СП ВОС ПР позбавлена можливості надати витребувані Одеським окружним адміністративним судом матеріали, на підставі яких звільнено позивача. Враховуючи викладене та те, що, на думку представника відповідача, звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора здійснено відповідно до вимог чинного законодавства та посилаючись на те, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому ознаки протиправності з його боку при виданні оскарженого наказу відсутні, відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

21.02.2023р. до суду від позивача надійшли пояснення у яких ОСОБА_1 пояснив, що на момент виникнення спірних правовідносин переведення з однієї прокуратури обласного рівня до іншої прокуратури обласного рівня на рівнозначну посаду здійснювалось через звільнення з колишньої посади та призначення на нову посаду в іншій прокуратурі до якої здійснювалося переведення, тому, що не можливо та нелогічно займати колишню та майбутню посаду одночасно. Позивач вказав, що він ніколи не мав бажання звільнятися з органів прокуратури України, а звільнення у порядку переведення на іншу рівнозначну посаду до іншого органу прокуратури означає виключно звільнення тільки з займаної посади з наступним призначенням на іншу посаду прокурора, і не в якому разі звільнення з органів прокуратури України. Позивач вказав, що під час спілкування з його керівником ОСОБА_4 він наголосив йому, що якщо він не здійснить переведення до прокуратури Одеського гарнізону на рівнозначну посаду прокурора (яку він неодноразово сам пропонував раніше), він буде здійснювати переведення до прокуратури Одеської області і звичайно буде звільнений з займаної посади у військовій прокуратурі у зв`язку з переведенням на іншу посаду прокурора в іншій прокуратурі обласного рівня. Також позивач зазначав, що у зв`язку з тим, що він не зміг знайти серед матеріалів своєї особової справи заяву на переведення до військової прокуратури Одеського гарнізону, щоб надати її до суду та у зв`язку з тим, що ці обставини не мають ніякого відношення до предмету позову, предмету спору і до обставин незаконного звільнення; також, на думку позивача, не мають ніякого відношення до предмету спору обставини викладені ним в абзаці третьому адміністративного позову редакції 2014р про хворобу матері. У зв`язку з чим, позивач просив суд не враховувати, не звертати увагу при розгляді справи на обставини які викладені в абзаці третьому, четвертому, п`ятому адміністративного позову редакції 2014 року про хворобу матері і про переведення до прокуратури Одеської області - «оскільки заява на переведення не може вважатися заявою про звільнення за власним бажанням бо мають різну мету» та на інформацію яка викладена в абзаці третьому адміністративного позову редакції 2022 року наступного змісту « 03.12.14. я з`явився до військового прокурора ПРУ та подав заяву на переведення до військової прокуратури Одеського гарнізону ПРУ через хворобу матері ОСОБА_3 та надав медичні документи, в заяві я наголосив,що якщо я не буду переведений, то буду здійснювати перевід в прокуратуру Одеської області через звільнення з військової прокуратури ПРУ. Керівництвом військової прокуратури було негативно відредаговано та », та інформацію, що викладена в абзаці п`ятому - «оскільки заява на переведення не може вважатися заявою про звільнення за власним бажанням бо мають різну мету» - оскільки дана зайва інформація не стосується предмету спору.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Наказом Військового прокурора Південного регіону України №232к від 06.10.2014 відповідно до ст.16 Закону України «Про прокуратуру» було призначено ОСОБА_1 прокурором військової прокуратури Херсонського гарнізону Південного регіону України на умовах строкового трудового договору, до призначення на цю посаду військовослужбовця, звільнивши його з посади стажиста на посаді прокурора військової прокуратури Херсонського гарнізону Південного регіону України (а.с.30 т.1).

03.12.2014 Військовою прокуратурою Південного регіону України прийнято наказ №347к, яким звільнено юриста 3 касу ОСОБА_1 з 04 грудня 2014 року з посади прокурора військової прокуратури Херсонського гарнізону Південного регіону України на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Підставою для прийняття вказаного наказу зазначено: заява ОСОБА_1 від 03.12.2014р. (а.с.11 т.3).

Наказом Офісу Генерального прокурора від 05.02.2020 №66 «Про окремі питання забезпечення початку роботи спеціалізованих прокуратур у військовій та оборонній сфері (на правах обласних прокуратур)» перейменовано юридичну особу «Військова прокуратура Південного регіону України» у Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Південного регіону» без зміни ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 38 КЗпП України регулює розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника.

Статтею 46-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року N1789-XII (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що військовими прокурорами і слідчими призначаються громадяни з числа офіцерів, які проходять військову службу або перебувають у запасі і мають вищу юридичну освіту. В окремих випадках за наказом Генерального прокурора України на посади прокурорів та слідчих військових прокуратур можуть бути призначені особи, які не є військовослужбовцями і не перебувають у запасі та відповідають вимогам статті 46 цього Закону. Військовослужбовці військових прокуратур у своїй діяльності керуються Законом України "Про прокуратуру" і проходять військову службу відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України.

Згідно із ст. 46-2 Закону України «Про прокуратуру» прокурори можуть бути звільнені з роботи на загальних підставах, передбачених законодавством про працю. Військовослужбовці військових прокуратур можуть бути звільнені з військової служби відповідно до законодавства, що регулює порядок її проходження. Прокурори підлягають звільненню з органів прокуратури, у тому числі з позбавленням класного чину, також у таких випадках1) недотримання пов`язаних із проходженням служби в органах прокуратури вимог, передбачених частиною шостою статті 46 цього Закону, та інших вимог і обмежень, які встановлюються законом; 2) порушення "Присяги працівника прокуратури" чи відмови від її прийняття; 3) набрання законної сили обвинувальним вироком щодо них; 4) за результатами атестації у разі невідповідності працівника займаній посаді; 5) припинення громадянства України; 6) притягнення до відповідальності згідно з Дисциплінарним статутом прокуратури України ( 1796-12 ); 7) набрання законної сили судовим рішенням, відповідно до якого працівника притягнуто до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції" ( 3206-17 ); 8) у разі неможливості або відсутності згоди на переведення на іншу посаду у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі. Прокурори або слідчі прокуратури, яких притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного корупційного правопорушення, пов`язаного з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції" (3206-17), або кримінального правопорушення, звільняються з роботи (служби) у триденний строк з дня отримання відповідним органом прокуратури копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили.

Так, ч.1 ст.38 КЗпП України встановлено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Як вбачається зі змісту оскарженого наказу ОСОБА_5 звільнено з 04 грудня 2014 року з посади прокурора військової прокуратури Херсонського гарнізону Південного регіону України на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України за власним бажанням, за його заявою від 03.12.2014р. (а.с.11 т.3).

Під час з`ясування офіційних обставин справи відповідачем на підтвердження обґрунтованості прийняття вказаного наказу до суду не надано вищевказану заяву.

Представником відповідача до суду надано рапорт начальника відділу кадрової роботи та державної служби Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону від 24.02.2022р. згідно якого вказано, що у зв`язку зі збройною агресією Російської федерації проти України, враховуючи оперативну обстановку проведення бойових дій та введення воєнного стану на території України, відповідно до вимог статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з метою недопущення можливого захоплення збройними силами російської федерації документів відділу кадрової роботи та державної служби прокуратури регіону та, відповідно, витоку службової інформації, 24 лютого 2022 року усі документи відділу були знищені шляхом їх спалення (окрім тих, що підлягають передачі для подальшого зберігання до Одеського територіального архівного відділу Галузевого державного архіву Міністерства оборони України та тих, що були вивезені до визначених місць зберігання)(а.с.13).

Поняття «службової інформації» міститься в Законі Україні «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI.

Так, ст.9 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону до службової може належати така інформація: 1) що міститься в документах суб`єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов`язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень; 2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці. Документам, що містять інформацію, яка становить службову інформацію, присвоюється гриф "для службового користування". Доступ до таких документів надається відповідно до частини другої статті 6 цього Закону. Перелік відомостей, що становлять службову інформацію, який складається органами державної влади, органами місцевого самоврядування, іншими суб`єктами владних повноважень, у тому числі на виконання делегованих повноважень, не може бути обмеженим у доступі.

За таких обставин заява про звільнення не відноситься до службової інформації. Доказів іншого, в тому числі присвоєння заяві про звільнення з посади, особовій справі позивача грифу "для службового користування", до суду надано не було.

Разом з тим, докази знищення 24 лютого 2022 року документів відділу шляхом їх спалення (окрім тих, що підлягають передачі для подальшого зберігання до Одеського територіального архівного відділу Галузевого державного архіву Міністерства оборони України та тих, що були вивезені до визначених місць зберігання), до суду також надано не було.

Відповідно до Закону України Про Національний архівний фонд та архівні установи, Порядку утворення та діяльності комісій з проведення експертизи цінності документів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 2007 року № 1004, з урахуванням положень інших нормативних актів та методичних посібників з експертизи цінності документів розроблено Перелік типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затверджений Наказом Міністерства юстиції України 12.04.2012р. № 578/5.

Так, згідно розділу I Переліку №578/5 (ст.493 гл.6) особові справи (заяви, анкети, автобіографії, копії і витяги з наказів про прийняття, переміщення, звільнення, оголошення подяк, копії особистих документів, декларації держслужбовців, характеристики, листки з обліку кадрів) службовців зберігаються 75 років після звільнення.

При цьому представниками відповідача було надано на огляд суду під час дослідження доказів по справі матеріали особової справи позивача де така заява позивача про звільнення або її копія були відсутні.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно;розсудливо;з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи викладене та те, що відповідач на підтвердження правомірності прийняття наказу від 03.12.2014 №347к, яким звільнено юриста 3 касу ОСОБА_1 з 04 грудня 2014 року з посади прокурора військової прокуратури Херсонського гарнізону Південного регіону України на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України за власним бажанням на підставі заяви ОСОБА_1 від 03.12.2014р. не надав суду вищевказану заяву, строк зберігання якої встановлено у межах 75 років з моменту звільнення, та враховуючи заперечення позивача щодо самого факту написання такої заяви, суд приходить до висновку, що вказаний наказ є протиправним та підлягає скасуванню.

За таких обставин, оскільки суд прийшов до висновку про протиправність прийняття наказу Військової прокуратури Південного регіону України від 03.12.2014 №347к, позовні вимоги позивача в частині поновлення ОСОБА_1 на раніше займаній посаді є такими, що підлягають задоволенню.

Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що адміністративний позов позивача підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Військової прокуратури Південного регіону України №347к від 03.12.2014р.

Поновити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) в органах прокуратури України, на посаді прокурора Військової прокуратури Херсонського гарнізону Південного регіону України.

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено 13.03.2023

Суддя К.О. Танцюра

.