Справа № 420/15373/21
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2023-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

10 березня 2023 року

м. Київ

справа №420/15373/21

адміністративне провадження № К/990/30662/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мацедонської В.Е.,

суддів: Данилевич Н.А., Шевцової Н.В.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2021 року

та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2022 року у справі №420/15373/21 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо застосування січня 2016 року як місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01 січня 2018 року по 28 лютого 2018 року включно;

- зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2018 року по 28 лютого 2018 року включно в сумі 7671, 74 грн із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 "Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01 березня 2018 року по 30 листопада 2019 року включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 3892, 57 грн, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078;

- зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити позивачу щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення 3892, 57 грн за період з 01 березня 2018 року по 30 листопада 2019 року включно в сумі 81743, 88 грн, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 "Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44, з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2021 року, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2022 року, закрито провадження у справі №420/15373/21.

12 липня 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга позивача на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2022 року. Скаржник просив скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 28 липня 2022 року касаційну скаргу повернуто скаржнику.

07 листопада 2022 року касаційна скарга ОСОБА_1 повторно надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 28 листопада 2022 року касаційну скаргу залишено без руху. Виявлені недоліки скаржнику запропоновано усунути шляхом подання до суду касаційної інстанції:

- заяви про поновлення строку на касаційне оскарження та надання відповідних доказів на обґрунтування вказаної заяви;

- документу про сплату судового збору в розмірі 2481,00 грн.

Зазначену ухвалу скаржник отримав 12 грудня 2022 року.

У межах строку, наданого для усунення недоліків, скаржник звернувся із заявою про усунення недоліків касаційної скарги, до якої долучено документ про сплату судового збору, а також копію посвідчення офіцера.

Ухвалою Верховного Суду від 12 січня 2023 року продовжено строк для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених в ухвалі Верховного Суду від 28 листопада 2022 року, на десять днів з дня вручення копії цієї ухвали.

16 лютого 2023 року від скаржника надійшло клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке обгрунтовано тим, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 28 січня 2021 року №19 позивача призначено на посаду начальника станції військової частини НОМЕР_3 , де у період з 28 січня 2021 року до теперішнього часу проходить військову службу. При цьому вказує, що у період з 28 липня 2022 року до дня подання повторної касаційної скарги (07 листопада 2022 року) виконував завдання за призначенням, що унеможливлювало подання повторної касаційної скарги. На підтвердження зазначеного, скаржником долучено перепустку до військової частини та посвідчення офіцера НОМЕР_4 , відповідно до якого ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в Збройних Силах України.

Також скаржник посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29 вересня 2022 року у справі №500/1912/22, відповідно до якої проходження військової служби є поважною причиною для поновлення строків звернення до суду.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пункту 6 частини п`ятої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Отже, учасники справи, мають право оскаржити судові рішення у встановлений Кодексом строк та у передбаченому процесуальним законом порядку. КАС України передбачає можливість поновлення пропущеного строку лише у разі його пропуску з поважних причин.

Установлення процесуальних строків процесуальним законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України процесуальних обов`язків.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у касаційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин.

Як вбачається із матеріалів касаційного провадження, суд апеляційної інстанції ухвалив оскаржувану постанову 08 лютого 2022 року, вперше касаційна скарга надійшла до Верховного Суду 12 липня 2022 року, проте ухвалою Верховного Суду від 28 липня 2022 року касаційну скаргу повернуто позивачу у зв`язку із відсутністю підстав на касаційне оскарження. Копію ухвали про повернення касаційної скарги скаржником отримано 06 серпня 2022 року, що підтверджується наявною інформацією у Діловодстві Верховного Суду.

Повторно касаційна скарга надійшла до Верховного Суду 07 листопада 2022 року, тобто через 3 місяці після отримання ухвали Верховного Суду від 28 липня 2022 року про повернення касаційної скарги.

При цьому, посилання на введення воєнного стану в Україні є недостатнім, оскільки введення воєнного стану не є безумовною підставою для поновлення строку на касаційне оскарження, натомість, скаржником не наведено жодних підстав та не надано жодних доказів щодо поважності причин пропуску строку до 07 листопада 2022 року (дати подачі касаційної скарги), які унеможливлювали відповідні дії скаржника у цей період з моменту введення воєнного стану.

Крім того, звертаючись із повторною касаційною скаргою 07 листопада 2022 року скаржником не надано належних доказів неможливості її подання у розумні строки після отримання ухвали Верховного Суду від 28 липня 2022 року.

Також Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що ухвалою від 12 січня 2023 року про продовження строку на усунення недоліків касаційної скарги, скаржнику було роз`яснено, що надана скаржником копія посвідчення офіцера не може вважатися належним доказом щодо безпосереднього перебування позивача у зоні активних бойових дій, виконання військового обов`язку, що перешкоджало належним чином скористатись своїм процесуальним правом на подання касаційної скарги.

Разом з тим, подаючи заяву про поновлення строку на касаційне оскарження позивачем не надано інших належних доказів (внутрішній наказ тощо) на підтвердження вибуття особи з пункту постійної дислокації (військової частини) в зону активних бойових дій, що підтверджувало неможливість подання повторної касаційної скарги у розумний строк після отримання ухвали Верховного Суду від 28 липня 2022 року про повернення касаційної скарги.

При цьому Суд, не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, вважає, що таке право не є абсолютним. Це обґрунтовується змістом частини восьмої статті 169 КАС України, відповідно до якої скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань. Також скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.

Крім того є необгрунтованим посилання позивача на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29 вересня 2022 року у справі №500/1912/22. Так у вказаній справі Суд, вирішуючи питання щодо поновлення строку, виходив з того, що позивач є учасником бойових дій, що підтверджувалось копією посвідчення та був мобілізований до лав Збройних сил України. При цьому строк звернення до суду з позовом сплинув 01 квітня 2022 року, а позивач звернувся до суду першої інстанції 26 квітня 2022 року, що свідчить, що правовідносини не є подібними до даної справи.

Підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у касаційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин.

Отже, позивач не надав доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження. У зв`язку з цим, зазначена причина пропуску строку не може бути визнана поважною.

Слід зазначити, що право на касаційний перегляд судових рішень кореспондується з обов`язком дотримуватися процесуального законодавства щодо порядку, строків і умов реалізації цього права. Такі процесуальні обов`язки для всіх учасників судового процесу є однаковими, що забезпечує принцип рівності сторін.

Разом з тим, в ухвалі Верховного Суду про залишення касаційної скарги без руху скаржнику роз`яснено, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк в частині ненадання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження чи визнання наведених підстав неповажними є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження.

Ураховуючи зазначене, зважаючи на те, що з моменту прийняття оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції до моменту подання касаційної скарги пройшло 9 місяців, у зв`язку із поданням необгрунтованого клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, та у силу положень пункту 4 частини 1 статті 333 КАС України, суд прийшов до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 333 КАС України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.

З огляду на викладене, наявні підстави для відмови у відкритті касаційного провадження.

Через відсутність складу колегії суддів, які визначені протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями для розгляду цієї касаційної скарги, у зв`язку з перебуванням судді Данилевич Н.А. у відрядженні на підставі Наказу від 02.03.2023 року, розгляд цієї скарги відбувся після виходу її виходу на роботу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 333, 355, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2022 року у справі №420/15373/21 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. Е. Мацедонська

Судді Н. А. Данилевич

Н. В. Шевцова