Справа № 260/3289/22
Суддя: Гебеш С.А.
Дата ухвалення: 2023-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

02 березня 2023 року м. Ужгород№ 260/3289/22
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гебеш С.А.

при секретарі судових засідань - Романець Е.М.

та осіб, які беруть участь у справі:

позивач - не з`явився;

представник позивача - не з`явився;

представник відповідачів - О. Білова,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, Відділу державного нагляду (контролю) у Закарпатській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті, Відділу державного нагляду (контролю) у Закарпатській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, а саме:

1. Визнати протиправною та скасувати постанову начальника відділу державного нагляду (контролю) в Закарпатській області Державної служби України з безпеки на транспорті Копитчак Олександра Олександровича про застосування адміністративно- господарського штрафу серії АО № 340077 від 02 серпня 2022 року.

2. Стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті (ідентифікаційний код юридичної особи: 39816845) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) понесені ним судові витрати.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 07.09.2022 року дану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 05.10.2022 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу серії АО № 340077 від 02 серпня 2022 року є протиправною і такою, що підлягає скасуванню. Зазначає, що а ні Законом України "Про автомобільний транспорт", а ні Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів не зобов`язують водія мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху індивідуальну контрольну книжку водія. З огляду на вищевказане навіть якби у водія автобуса дійсно не було при собі індивідуальної контрольної книжки водія, то це все одно не було би порушенням вимог абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", так як індивідуальна контрольна книжка водія відсутня у переліку документів, передбаченому ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт".

17.11.2022 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, із якого вбачається, що такий проти позову заперечує та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, як безпідставних. Заперечуючи проти позову зазначає, що під час здійснення рейдової перевірки водій надав документи, які визначені статтею 39 Закону України "Про автомобільний транспорт". Однак, на момент перевірки у водія була відсутня індивідуальна контрольна книжка водія. Посилання позивача на те, що зміст статті 39 Закону України не конкретизує які саме "інші" документи, передбачені законодавством, зобов`язують водія пред`являти для перевірки уповноваженим особам Укртрансбезпеки. Проте, на спростування цього твердження зазначає, що законодавство України в цілому, та, зокрема, законодавство про транспорт має низку міжнародних нормативно-правових актів дозвіл на приєднання та, -інтерграцію яких надано Верховною Радою, а також внутрішніх підзаконних нормативно - правових актів, які уточнюють або регулюють поняття «Інші документи». Отож, в силу правового висновку постанови Верховного суду від 19.03.2020 по справі №823/1199/17 до іншого законодавства належить, зокрема і Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затверджене наказом Міністерства транспорту та зв`язку від 07.06.2010 №340 (надалі Положення №340). В силу п. 6.3. розділу VI Положення №340, водій, що керує транспортним засобом який, не обладнаний тахографом веде індивідуальну контрольну книжку водія або повинен мати копію графіка змінності водіїв.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2023 року року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Будучи належним чином повідомленими про день, час та місце судового розгляду даної справи, позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, однак 09 лютого 2023 року представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача.

Представник відповідачів в судовому засіданні, проти задоволення позову заперечила та просила суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з підстав, що зазначені у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши представника відповідачів, розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що посадові особи відділу державного нагляду (контролю) в Закарпатській області Державної служби України з безпеки на транспорті на підставі направлення №010665 від 20 липня 2022 року, складеного на підставі щотижневого графіку проведення рейдових перевірок від 18 липня 2022 року (а.с. 55), зупинили для перевірки транспортний засіб ЧАРЗ марки «Богдан» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить позивачу згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , за кермом якого знаходився водій ОСОБА_2 .

Вказаний транспортний засіб виконував регулярні пасажирські перевезення по маршруту Берегово-Дідово.

Під час здійснення рейдової перевірки водій надав документи, які визначені статтею 39 Закону України "Про автомобільний транспорт". Однак, на момент перевірки у водія була відсутня індивідуальна контрольна книжка водія, про що складено акт №334162 від 20 липня 2022 року (а.с. 66).

Про місце і розгляд справи водій під особистий підпис отримав на руки повідомлення, адресоване ФОП ОСОБА_1 , про необхідність явки 02 серпня 2022 року на розгляд справи стосовно складеного акту №334162 від 20 липня 2022 року (а.с. 68).

На розгляд справи позивач не з`явився, пояснень не надавав, адвокатських запитів за дорученням позивача не надходило. Оцінивши наявні документи, без будь яких пояснень - уповноваженої особи представника, Відділлом Державного нагляду (контролю) у Закарпатській області Державної служби України з безпеки на транспорті винесено постанову А0№340007 від 02 серпня 2022 року та накладено на позивача адміністративно-господарський штраф у вигляді 17000,00 грн (а.с. 66), яка і стала предметом розгляду даної адміністративної справи.

Позивач не погодився із правомірністю постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу та звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1, ч. 3 ст. 6 Закон України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту, забезпечує: формування та реалізацію державної політики у сфері автомобільного транспорту; нормативно-правове регулювання; визначення пріоритетних напрямів розвитку автомобільного транспорту.

Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Відповідно до п. 8 «Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про автомобільний транспорт», законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України «Про транспорт», «Про дорожній рух», чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Як вбачається із матеріалів справи, під час здійснення рейдової перевірки водій надав документи, які визначені статтею 39 Закону України "Про автомобільний транспорт". Однак, на момент перевірки у водія була відсутня індивідуальна контрольна книжка водія, що сторонами не заперечується.

За приписом статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за порушення перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону застосовується штраф у розмірі однієї тисячі неоподаткованих доходів громадян (17*1000=17000 грн).

У позовній заяві позивач вказує на те, що на те, що зміст статті 39 Закону України не конкретизує які саме "інші" документи, передбачені законодавством, зобов`язують водія пред`являти для перевірки уповноваженим особам Укртрансбезпеки.

Проте, суд з таким твердженням позивача не погоджується, оскільки законодавство України в цілому, та, зокрема, законодавство про транспорт має низку міжнародних нормативно-правових актів дозвіл на приєднання та інтерграцію яких надано Верховною Радою, а також внутрішніх підзаконних нормативно-правових актів, які уточнюють або регулюють поняття "Інші документи".

В силу правового висновку постанови Верховного суду від 19.03.2020 по справі №823/1199/17 до іншого законодавства належить, зокрема і Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затверджене наказом Міністерства транспорту та зв`язку від 07.06.2010 №340 (надалі Положення №340).

Згідно п. 1, 3 розділу І Положення №340 розповсюджується на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні пасажирські перевезення чи/та вантажів колісними транспортними засобами.

Відповідно до п. 6. 3 розділу VI Положення №340, водій, що керує транспортним засобом, який, не обладнаний тахографом веде індивідуальну контрольну книжку водія або повинен мати копію графіка змінності водіїв.

Водії зберігають бланк підтвердження діяльності протягом зміни та 28 днів з дня її закінчення.

Відтак, суд вказує на те, що вказана норма саме і є уточнюючим нормативно-правовим актом, який розширює поняття "Інші документи" викладені в статті 3.9 Закону Україні "Про автомобільний транспорті" та, в даному випадку, має відсильний характер до іншого підзаконного нормативно-правового акту.

Така нормотворча діяльність може пояснюватись, зокрема, динамічністю та змінюваністю процесів регулювання відносин із перевізниками.

Відповідно до п. 7.1 Положення №340 органи, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху проводять перевірку встановленого режиму праці та відпочинку водіїв відповідно до законодавства України.

В силу статті 18 Закону України "Про автомобільний транспорт", з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані:

- організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України;

- здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху;

- забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці;

- здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням. Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Відповідно до пункту "а" частини першої статті 10 Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року №153 (далі Конвенція №153) про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті (ратифікованої Україною у 2008 році) компетентні органи влади чи органи в кожній країні передбачають ведення індивідуальної контрольної книжки та визначають умови її видачі, її зміст та заповнення водіями.

У відповідності до вимог частини 3 статі 10 Конвенції №153 традиційні засоби контролю зазначені в пунктах 1 та 2 цієї статті, якщо це потрібно для деяких категорій транспорту, змінюються або доповнюються, наскільки це можливо, сучасними засобами, такими, наприклад як тахографи згідно з правилами установленими компетентними властями чи органами в кожній країні.

Відтак, до кола іншого, згаданого у статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" законодавства, належать і Конвенція, і Положення №340, приписи яких фактично є ідентичними і передбачають серед переліку необхідних документів перевізника - документи про облік робочого часу водія або у вигляді відомостей діючого, справного та повіреного тахографа, або у вигляді відомостей індивідуальної контрольної книжки водія.

Крім того, із змісту позовної заяви також вбачається, що позивач вказує на те, що оскаржувана постанова винесена однобічно, упереджено та незаконно. Вказує на те, що не отримував жодних документів про проведення перевірки та виявлені порушення. Однак, суд з таким твердженням позивача не погоджується, з огляду на наступне.

Так, форма постанови, яка визначена та затверджена Постановою КМУ №1567 "Про затвердження Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі)" містить частини та графи для відповідного заповнення. В графі "Пояснення водія про причини порушень" водій ОСОБА_2 поставив свій особистий підпис, пояснень не надавав. Отже, цим підписом водій засвідчив що був присутній під час складання акту.

Разом з тим, згідно п. 26 Порядку №1567 справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності). Такою уповноваженою особою на дорозі є водій перевізника.

Як встановлено судом, про місце і розгляд справи водій під особистий підпис отримав на руки повідомлення, адресоване ФОП ОСОБА_1 , про необхідність явки 02.08.2022р. о 09:30 год на розгляд справи стосовно складеного акту №334162 (а.с. 54).

Позивач у позовній заяві зазначає, що не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, з огляду на те що вручення водію повідомлення під підпис, як уповноваженій особі перевізника, не відповідає статті 237 Цивільного кодексу України в частині відсутності договору представництва інтересів між водієм та перевізником (позивачем по справі).

Однак, суд зазначає, що відносини між водієм та перевізником регулюються не тільки ЦК України але й Кодексом законів про працю України. Так, водій ОСОБА_2 виконує свої робочі функції з перевезення пасажирів на підставі ввіреного йому транспортного засобу позивача, надання всіх необхідних документів визначених законом, а також саме на перевізника покладається обов`язок щодо контролю за дотриманням водієм функцій перевізника.

Як вбачається із досліджених у судовому засіданні доказів позивачем до матеріалів справи додана індивідуальна контрольна книжка водія. Однак надання позивачем до суду вказаного документу не спростовує того факту, що на момент проведення перевірки у водія транспортного засобу була відсутня картка водія, що має наслідком відповідальність згідно статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Аналогічна правова позиція вказана в постанові Верховного Суду від 17.07.2018 по справі №802/1836/17-а.

Крім цього, суд звертає увагу, що не для усіх транспортних засобів вибір засобу обліку робочого часу є питання добровільного вибору власника.

Відповідно до пункту 6.1 Положення №340 автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Тобто, транспортні засобі, які визначені у пункті 6.1 Положення №340 обов`язково повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Враховуючи імперативні вимоги пункту 6.1 Положення №340 для вантажних автомобілів понад 3,5 тон, встановлення тахографів є обов`язком, а не правом.

Пункт 6.3 Положення №340 про можливість використання індивідуальної контрольної книжки водія, стосується інших транспортних засобів, які не згадуються у пункті 6.1 Положення №340.

Таким чином, ведення водієм індивідуальної контрольної книжки не замінює обов`язок автомобільного перевізника використовувати для цього перевезення лише автомобіль, що обладнаний тахографом, а водія - мати відповідні документи, які підтверджують його використання.

Отже, актом від 20 липня 2022 року №334162 встановлений факт порушення позивачем вимог законодавства, а саме надання послуг з перевезення вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтею 39 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Підсумовуючи наведене, суд погоджується з висновками відповідача про порушення позивачем Закону №2344-III, які виявлені та стверджені актом від 20 липня 2022 року, і як наслідок, суд вважає правомірною постанову АО №340077 від 08 серпня 2022 року про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу своїх дій на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України та зважаючи на доводи адміністративного позову, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог.

Судові витрати відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 90, 139, 242-246, 255 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, Відділу державного нагляду (контролю) у Закарпатській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 13 березня 2023 року.

СуддяС.А. Гебеш