Справа № 300/5602/21
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2023-03-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/5602/21 пров. № А/857/15777/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Сеника Р.П., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Хабазні Ю.Є.

за участю представника позивача Федорців О.О.,

за участю представника відповідача Біяна Б.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у місті Львові апеляційну скаргу комунального підприємства "Івано-Франківськводоекотехпром" на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2022 року, прийняте суддею Микитин Н.М. о 10 год. 16 хв. у м. Івано - Франківську, повний текст складено 31.08.2022 року у справі за позовом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області до комунального підприємства "Івано-Франківськводоекотехпром", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Міністерство фінансів України, Головне управління Державної казначейської служби України в Івано - Франківській області, на стороні відповідача: Івано - Франківська міська рада про стягнення заборгованості,-

встановив:

Головне управління ДПС в Івано-Франківській області (надалі ГУ ДПС в Івано-Франківській області, позивач) звернулося з адміністративним позовом до комунального підприємства "Івано-Франківськводоекотехпром" (надалі КП, відповідач) про стягнення простроченої заборгованості за договором субкредитування в сумі 43 893 027,80 грн.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з КП "Івано-Франківськводоекотехпром" за рахунок готівки, що йому належить, в тому числі, яка розміщена на рахунках, відкритих у банківських установах, в дохід державного бюджету прострочену заборгованість за договором субкредитування в розмірі 40 892 967 гривень 05 копійок. В задоволенні решти вимог позову - відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд виходив з того, що пунктами 14.2 Договору та Угоди встановлено, що за невиконання або неналежне виконання субпозичальником своїх обов`язків із своєчасного повернення основної суми субкредиту, сплати відсотків за користування ним та інших платежів за цим Договором субпозичальник сплачує субкредитору пеню з розрахунку 120 відсотків облікової ставки НБУ, що діяла на період, за який стягується пеня, від суми недоплати, розрахованої за кожен день прострочення платежу, в порядку визначеному чинним законодавством України. Наведене свідчить про врегулювання порядку нарахування пені відповідними Договором та Угодою, тому покликання відповідача на п .11 Порядку № 174 є безпідставним.

Законодавець поширив процедуру погашення податкового боргу на порядок стягнення заборгованості за бюджетними позичками (фінансовими допомогами).

Однак порядок і підстави надіслання податкових вимог регулюються главою 4 ПК України, а саме статтею 59, відповідно до якої така надсилається платнику податків у разі виникнення у нього податкового боргу. Наведене свідчить про безпідставність доводів відповідача в частині обов`язку позивача направляти податкову вимогу за заборгованістю перед державним бюджетом за субкредитними угодами.

Враховуючи, що обов`язок погасити суму простроченої заборгованості та можливі наслідки її непогашення в установлений строк передбачено статтею 17 БК України, відповідно, невручення відповідачу податкової вимоги жодним чином не вплинуло на права та обов`язки відповідача. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 12.12.2019 року (справа № 580/197/19),

Судом встановлено, що відповідач частково погасив заборгованість перед державним бюджетом за субкредитними угодами. Відтак, з огляду на розрахунки позивача наведені у заяві про зміну позовних вимог від 16.07.2022 року, підлягає стягненню з відповідача на користь держави прострочена заборгованість за договорами субкредитування в сумі 40 892 967,05 грн.

В частині доводів відповідача про не подання позивачем доказів наявності заборгованості, то суд звертає увагу на те, що докази щодо обліку заборгованості відповідача перед бюджетом за державними позичками, у сторони позивача об`єктивно відсутні.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, КП "Івано-Франківськводоекотехпром" подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі зазначає, що висновок суду першої інстанції суперечить висновкам щодо застосування норм права, викладеним в постановах Верховного Суду від 22.10.2019 року в справі № 826/8966/14, від 21.01.2021 року в справі № 320/1974/19, від 26.05.2021 року в справі № 560/2102/20. Зокрема, Верховний Суд у вказаних постановах зазначив, що подання територіальних органів Державної казначейської служби України, подане на підставі п. 15 Порядку № 174, носить лише обліковий, інформативний характер щодо наявності суми простроченої заборгованості за кредитами, бюджетними позичками/фінансовою допомогою перед державою.

Будь-яких первинних, в тому числі банківських документів, на підтвердження перерахування відповідачу і отримання ним спірної суми заборгованості, яку позивач просив стягнути, ні позивач, ні треті особи на стороні позивача, суду не надали.

Звертає увагу на те, що строк нарахування пені в аналізованих спірних правовідносинах повинен обмежуватися шістьма місяцями від дня, коли зобов`язання повинне бути виконано. Отже, ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, зокрема п. 11 Порядку № 174 та ч. 6 ст.232 ГК України.

Відповідач стверджував, що пеня за неналежне виконання грошових зобов`язань за Угодою та Договором про субкредитування в період з 12 березня 2020 року і до завершення тридцятиденного строку після дня завершення дії карантину не сплачується. Отже, позовна вимога про стягнення з Відповідача пені в сумі 8 140 071,65 грн. є неправомірною.

Суму пені Міністерство фінансів України доводило до відома відповідача в формі листів, копії яких є в матеріалах справи. Листи Міністерства фінансів України не є індивідуальними актами суб`єкта владних повноважень, які можна оскаржити в судовому порядку. Вказані листи мають виключно інформативний характер. При заявлені вимоги про стягнення вказаної пені вже суд повинен оцінити правомірність самого факту її нарахування та розміру нарахувань.

Враховуючи те, що ціна позову в справі становила 43 893 027,8 грн., враховуючи приписи ч.4 ст. 12 КАС України вказану справу слід було розглядати в порядку загального позовного провадження.

Міністерство фінансів України подало заперечення на апеляційну скаргу, де зазначило, що прострочена заборгованість суб`єкта господарювання перед державою за кредитом (позикою), залученим державою або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню) стягується з такого суб`єкта господарювання податковими органами, що є органами стягнення такої заборгованості у порядку, передбаченому Податковим кодексом України або іншим законом, включаючи погашення такої заборгованості за рахунок майна цього суб`єкта господарювання.

Позовна давність на вимоги щодо погашення такої заборгованості суб`єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим, обласною радою чи територіальною громадою міста) не поширюється.

Положення Договору та Угоди про субкредитування саме і визначають відповідальність КП "Івано-Франківськводоекотехпром" за вчасне повернення та обслуговування субкредитів, а у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань передбачення нарахування пені без зазначення граничних термінів такого нарахування. Тобто, до повного виконання своїх зобов`язань з погашення боргу.

Позовна заява у даній справі була подана на підставі статті 17 Бюджетного кодексу України та Порядку 174, що є спеціальними нормами законодавства, які застосовуються до цих спірних правовідносин, що в свою чергу спростовує доводи відповідача про застосування до спірних правовідносин в частині нарахування пені норм Закону № 691 IX.

Вчинення відповідачем певних дій, а саме часткове погашення простроченої заборгованості, свідчить про визнання ним боргу та наявності заборгованості. Отже, діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема і часткове погашення заборгованості.

Звертає увагу на те, що при розгляді справи № 300/2021/19 судом досліджувались підстави і порядок виникнення та стягнення даної заборгованості. Предмет розгляду у справі № 300/5602/21 є тотожним предмету розгляду справи № 300/2021/19 лише з різницею наступного періоду заборгованості, яка утворилась за КП "Івано-Франківськводоекотехпром".

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 10.12.2007 року між Міністерством фінансів України (Субкредитор), Міністерством з питань житлово-комунального господарства України та Комунальним підприємством "Івано-Франківськводоекотехпром" (Субпозичальник) укладено Угоду про субкредитування №28000-04/207 про використання сум Позики (том І а.с.38-47), що надається Україні Міжнародним банком реконструкції та розвитку (Угода про позику "Проект розвитку міської інфраструктури" №4869-UA від 26.05.2008 року).

Відповідно до умов Угоди про субкредитування №28000-04/207 від 10.12.2007 року Субкредитор рекредитує Субпозичальнику частину коштів Позики у сумі, що включає одноразову комісію і не перевищує 7 170 000,00 доларів США (Субкредит) на платній, зворотній, строковій основі, а Субпозичальник зобов`язується використовувати надані кошти у відповідності з умовами цієї Угоди, Угоди про позику, Угоди про виконання проекту, виконувати інші зобов`язання, передбачені цією Угодою, Угодою про виконання проекту, повернути отриману суму Субкредиту, сплатити відсотки за користування ним та інші платежі, нараховані згідно з положеннями цієї Угоди (пункт 2.1 Угоди).

Пунктами 5.1 і 5.7 Угоди визначено, що Субпозичальник погашає основну суму Субкредиту відповідно до графіку погашення, що міститься у додатку до цієї Угоди. У разі зміни графіку погашення позики, викладеного у Додатковій статті 3 Угоди про позику, відповідні зміни вносяться до графіку погашення Субкредиту, що оформлюється додатковою угодою до цієї Угоди. Погашення, обслуговування Субкредиту та сплата будь-яких платежів за цією Угодою здійснюється шляхом перерахування Субпозичальником гривневого еквіваленту відповідної суми у валюті Позики (за офіційним курсом НБУ на день перерахування коштів) на вказаний Субкредитором рахунок.

Субпозичальник, згідно підпункту 8.1.4 пункту 8.1 Угоди зобов`язаний своєчасно здійснювати платежі в рахунок погашення боргу по основній сумі Субкредиту, комісійних по зобов`язаннях, відсотках, маржі та інших платежах, передбачених цією Угодою, інформувати Субкредитора в триденний термін про зміни банківських установ, у яких знаходяться рахунки Субпозичальника в національній та іноземній валюті.

За невиконання або неналежне виконання Субпозичальником своїх обов`язків зі своєчасного повернення основної суми Субкредиту, сплати відсотків за користування ним та інших платежів за цією Угодою, Субпозичальник сплачує Субкредитору пеню з розрахунку 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, що діяла на період, за який стягується пеня, від суми недоплати, розрахованої за кожний день прострочення платежу, в порядку, визначеному чинним законодавством України (пункт 14.2 Угоди).

Згідно пункту 6.1 Угоди встановлено, що засобом забезпечення виконання Субпозичальником своїх зобов`язань за цією Угодою є Договір гарантії, укладений між Міністерством фінансів України та Івано-Франківською міською радою.

Сторонами Угоди укладено додаткові угоди до Договору про надання субкредиту від 10.12.2007 року №28000-04/207, а саме: №28000-04/207-1 від 18.07.2008 року; №28000-04/207-2 від 29.12.2009 року; №28000-04/207-3 від 25.10.2011 року; №28000-04/207-4 від 09.09.2015 року; №28000-04/207-5 від 14.03.2016 року; №28000-04/207-6 від 07.04.2016 року (т.І а.с.26-37).

Також, між Міністерством фінансів України (Субкредитор), Міністерством з питань житлово-комунального господарства України та Комунальним підприємством "Івано-Франківськводоекотехпром" (Субпозичальник) укладено Договір про субкредитування №28010-02/108 від 14.09.2010 року про використання сум Позики, що надається Україні Міжнародним банком реконструкції та розвитку (Угода про позику "Проект розвитку міської інфраструктури" №4869-UA від 26.05.2008 року) за умовами якого Субкредитор кредитує Субпозичальнику частину коштів Позики, включаючи одноразову комісію, у сумі, що не перевищує 1 456 298,70 доларів США (том І а.с. 15-25).

Засобом забезпечення виконання Субпозичальником своїх зобов`язань за цим Договором є гарантія Івано-Франківської міської ради від 07.09.2010 року за №1, надана Івано-Франківською міською радою Міністерству фінансів України (пункт 6.1 Договору).

До вказаного договору Сторонами укладено додаткові угоди №28010-02/108-1 від 25.10.2011 року, №28010-02/108-2 від 21.11.2012 року, №28010-02/108-3 від 09.09.2015 року, №28010-02/108-4 від 14.03.2016 року, №28010-02/108-5 від 07.04.2016 року (т. І а.с. 48-59).

У зв`язку з неналежним виконанням комунальним підприємством зобов`язань щодо повернення коштів, рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.02.2020 року в справі №300/2021/19 позов Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області до КП "Івано-Франківськводоекотехпром" задоволено повністю, зокрема, стягнуто з рахунків у банках, що обслуговують комунальне підприємство "Івано-Франківськводоекотехпром" та за рахунок готівки, яка йому належить в дохід державного бюджету прострочену заборгованість за договором субкредитування в розмірі 54237594,68 гривень.

Відповідно до преюдиційних обставин наведених у рішенні Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.04.2022 року по справі № 300/7177/21 за позовом КП "Івано-Франківськводоекотехпром" до Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області, про визнання протиправними дії по внесенню подань №8.1, №8.2, №8.3 від 28.08.2021 про стягнення заборгованості за субкредитними договорами та зобов`язати утриматись від вчинення дій, яке набрало законної сили 09.05.2022 року, встановлено наступне(https://reyestr.court.gov.ua/Review/103867727).

Так, Державна казначейська служба України на підставі листів Міністерства фінансів України від 20.08.2021 року за №19040-08-5/26086 та від 26.08.2021 року за №19040-08-5/26343, направила до Головного управління ДКС в області лист №10-10-08/17727 від 27.08.2021 року, за змістом якого вказала про необхідність направлення до органу стягнення інформацію щодо простроченої заборгованості КП "Івано-Франківськводоекотехпром" станом на 01.08.2021 року.

Згідно додатку до листа від 27.08.2021 року, прострочена заборгованість підприємства за субкредитними Угодами станом на 01.08.2021 року становить:

- за договором від 14.09.2010 року №28010-02/108 основний борг 830340,40 доларів США і пеня 8730508,86 гривень;

- за договором від 10.12.2007 року №28000-04/207 основний борг 1312267,00 доларів США і пеня 12546415,56 гривень.

На виконання листа Державної казначейської служби України, у зв`язку з неналежним виконанням комунальним підприємством "Івано-Франківськводоекотехпром" зобов`язань щодо повернення коштів, Головним управлінням ДКС в області сформовано і надіслано Головному управлінню ДПС в Івано-Франківській області подання щодо стягнення простроченої заборгованості перед державним бюджетом за субкредитними Угодами.

Так, у відповідності до подань від 28.08.2021 року за №8.1, №8.2 і №8.3 за комунальним підприємством "Івано-Франківськводоекотехпром" станом на 01.08.2021 року числиться заборгованість, а саме:

- за основною сумою боргу згідно Договору про надання субкредиту від 10.12.2007 року за №28000-04/207 (подання №8.1) в розмірі 34476721,31 гривень, в іноземній валюті 1282296,50 доларів США, з урахуванням сплати у серпні 2021 року станом на 27.08.2021 року (том І а.с.11);

- за основною сумою боргу згідно Договору про надання субкредиту від 14.09.2010 року за №28010-02/108 (подання №8.2) в розмірі 22325113,23 гривень, в іноземній валюті 830340,40 доларів США (том І а.с.12);

- пеня за Договором про надання субкредиту від 10.12.2007 року за №28000-04/207 в сумі 12546415,56 гривень і пеня за Договором про надання субкредиту від 14.09.2010 року за №28010-02/108 у сумі 8730508,86 гривень (подання №8.3) (том І а.с.13).

Позивач не заперечує наявність простроченої заборгованості за Договором про надання субкредиту від 10.12.2007 року за №28000-04/207 і Договором про надання субкредиту від 14.09.2010 року за №28010-02/108, однак вказує на не доведеність позивачем факту наявності такої, передчасність подання позову без направлення податкової вимоги, невірний розмір визначеної заборгованості у вище вказаних поданнях.

Крім того, відповідач вказує на часткове погашення заборгованості, що підтверджується платіжними дорученнями: № 93 від 13 травня 2022 року на суму 1000020,25 грн (по угоді про субкредитування від 10.12.2007 року № 28000-04/207); № 105 від 30 травня 2022 року на суму 1000020,25 грн (по угоді про субкредитування від 10.12.2007 року № 28000-04/207); № 135 від 30 червня 2022 року на суму 1000020,25 грн (по угоді про субкредитування від 10.12.2007 року № 28000-04/207) (том ІІ а.с. 225-227).

Відповідно до частини 1 статті 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

В силу вимог частини 3 статті 17 Бюджетного кодексу України державні (місцеві) гарантії надаються на умовах платності, строковості, а також забезпечення виконання зобов`язань у спосіб, передбачений законом.

Обов`язковою умовою надання державної (місцевої) гарантії, крім державних гарантій на портфельній основі, є укладення договору між Борговим агентством України (відповідним місцевим фінансовим органом) та суб`єктом господарювання про погашення заборгованості суб`єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим, обласною радою чи міською територіальною громадою) за виконання гарантійних зобов`язань. Істотними умовами такого договору мають бути зобов`язання суб`єкта господарювання: внести плату за надання державної (місцевої) гарантії; надати майнове або інше забезпечення виконання зобов`язань за гарантією; відшкодувати витрати державного (місцевого) бюджету, пов`язані з виконанням гарантійних зобов`язань; сплатити пеню за прострочення відшкодування зазначених витрат. Пеня нараховується за кожний день прострочення сплати заборгованості у національній валюті з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України за офіційним курсом гривні до іноземної валюти, встановленим Національним банком України на день нарахування пені; надати гаранту права на договірне списання банком коштів з рахунків суб`єкта господарювання на користь гаранта.

У разі виконання державою гарантійних зобов`язань перед кредиторами шляхом здійснення платежів за рахунок коштів державного (місцевого) бюджету або шляхом укладання з такими кредиторами договорів про реструктурувавня сум, повернення яких гарантовано, у суб`єктів господарювання, зобов`язання яких гарантовані, з моменту такого виконання виникає прострочена заборгованість перед державою за кредитами (позиками), залученими під державні (місцеві) гарантії, в обсязі фактичних витрат державного (місцевого) бюджету та/або таких реструктурованих сум, а до держави переходять права кредитора та право вимагати від таких суб`єктів господарювання погашення заборгованості в установленому законом порядку, якщо такі права не були передбачені відповідними договорами.

Прострочена заборгованість суб`єкта господарювання перед державою за кредитом (позикою), залученим державою або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню) стягується з такого суб`єкта господарювання податковими органами, що є органами стягнення такої заборгованості у порядку, передбаченому Податковим кодексом України або іншим законом, включаючи погашення такої заборгованості за рахунок майна цього суб`єкта господарювання.

Позовна давність на вимоги щодо погашення такої заборгованості суб`єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим, обласною радою чи територіальною громадою міста) не поширюється.

Відповідно до частини 3 статті 17 Бюджетного кодексу України державні (місцеві) гарантії надаються на умовах платності, строковості, а також забезпечення виконання зобов`язань у спосіб, передбачений законом.

Обов`язковою умовою надання державної (місцевої) гарантії, крім державних гарантій на портфельній основі, є укладення договору між Борговим агентством України (відповідним місцевим фінансовим органом), та суб`єктом господарювання про погашення заборгованості суб`єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим, обласною радою чи міською територіальною громадою) за виконання гарантійних зобов`язань. Істотними умовами такого договору мають бути зобов`язання суб`єкта господарювання:

- внести плату за надання державної (місцевої) гарантії;

- надати майнове або інше забезпечення виконання зобов`язань за гарантією;

- відшкодувати витрати державного (місцевого) бюджету, пов`язані з виконанням гарантійних зобов`язань;

- сплатити пеню за прострочення відшкодування зазначених витрат.

Пеня нараховується у разі прострочення відшкодування зазначених витрат більше ніж 30 календарних днів з дня виникнення такого прострочення та за кожний день прострочення сплати заборгованості у національній валюті з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України за офіційним курсом гривні до іноземної валюти, встановленим Національним банком України на день нарахування пені.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2011 року № 174 затверджено Порядок обліку заборгованості (далі - Порядок № 174), в тому числі простроченої, перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками / фінансовою допомогою, наданими Міністерством фінансів України у 1993 - 1998 роках, нарахування пені та списання безнадійної заборгованості.

Цей Порядок регламентує дії органів виконавчої влади та банків-агентів, які від імені або за дорученням центральних органів виконавчої влади надали суб`єктам господарювання кредити, залучені державою або під державні гарантії, а також дії Мінфіну, який надав бюджетні позички / фінансову допомогу у 1993 - 1998 роках, та які здійснюють їх обслуговування і ведуть облік заборгованості за ними з метою забезпечення реалізації права вимоги погашення простроченої заборгованості перед державою за такими кредитами, бюджетними позичками/фінансовою допомогою та встановлює механізм нарахування пені Мінфіном на суми простроченої заборгованості перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, та територіальними органами Державної казначейської служби на суми простроченої заборгованості за бюджетними позичками / фінансовою допомогою, наданими Мінфіном у 1993 - 1998 роках.

Пунктами 3, 4 Порядку визначено, що облік заборгованості, в тому числі простроченої, за кредитами ведеться Мінфіном та банком-агентом у валюті кредиту, в якій вони надані.

Державна казначейська служба на підставі зазначеної в пунктах 4 і 8 цього Порядку інформації, що подана Мінфіном, відображає зміни заборгованості за кредитами в обліку виконання державного бюджету та протягом тижня після надходження інформації, зазначеної в пункті 8 цього Порядку, інформує територіальні органи Державної казначейської служби за місцем реєстрації боржника про розмір простроченої заборгованості за кредитами та нарахованої на її суму пені, а також про розмір простроченої заборгованості за бюджетними позичками / фінансовою допомогою.

З метою примусового стягнення в установленому законодавством порядку простроченої заборгованості з боржника територіальні органи Державної казначейської служби до кінця місяця, що настає за звітним періодом інформують органи державної податкової служби за місцем реєстрації боржника про зміну розміру простроченої заборгованості за кредитами та суму нарахованої на неї гієні.

На прострочену заборгованість за кредитами пеня нараховується Мінфіном. Нарахування пені починається з моменту виникнення простроченої заборгованості і припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання повинне бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором про надання кредиту.

Пунктами 14.2 Договору та Угоди встановлено, що за невиконання або неналежне виконання Субпозичальником своїх обов`язків із своєчасного повернення основної суми Субкредиту, сплати відсотків за користування ним та інших платежів за цим Договором Субпозичальник сплачує Субкредитору пеню з розрахунку 120 відсотків облікової ставки НБУ, що діяла на період, за який стягується пеня, від суми недоплати, розрахованої за кожен день прострочення платежу, в порядку, визначеному чинним законодавством України.

Пеня нараховується у гривнях на суми простроченої заборгованості за кредитами, бюджетними позичками / фінансовою допомогою (в тому числі за основним боргом, відсотками, платою за надання гарантій або кредитів, залучених державою) у порядку, передбаченому відповідними законодавчими актами чи кредитною (субкредитною) угодою, угодою про надання бюджетної позички / фінансової допомоги.

Нарахування пені припиняється в день надходження коштів у рахунок погашення простроченої заборгованості за кредитом, бюджетною позичкою / фінансовою допомогою. У разі часткової сплати суми простроченої заборгованості за кредитом, бюджетною позичкою /фінансовою допомогою нарахування пені зупиняється щодо такої сплаченої частки.

Положення Договору та Угоди про субкредитування саме і визначають відповідальність КП "Івано-Франківськводоекотехпром" за вчасне повернення та обслуговування субкредитів, а у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань передбачено нарахування пені без зазначення граничних термінів такого нарахування. Тобто, до повного виконання своїх зобов`язань з погашення боргу.

Покликання апелянта на застосування до спірних правовідносин недопущення нарахування штрафних санкцій (пені) у період дії карантину, посилаючись на Закон України "Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби СОУГО-19" № 691-IX (далі - Закон № 691-IX) не заслуговує на увагу, оскільки статтею 2 Бюджетного кодексу України встановлено, що якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у цьому Кодексі, застосовуються відповідні норми цього Кодексу.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позовна заява ГУ ДПС в Івано- Франківській області до КП "Івано-Франківськводоекотехпром" як органом стягнення, була подана на підставі статті 17 Бюджетного кодексу України та Порядку 174, які є спеціальними нормами законодавства, які застосовуються до цих спірних правовідносин.

Таким чином, апелянтом не враховано особливості бюджетного законодавства, зокрема регламентовану спеціальними нормами права діяльність, пов`язану із наданням кредитів (позик), залучених державою (Автономною Республікою Крим, обласною радою чи міською територіальною громадою) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредит з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню, а також процедуру погашення такої заборгованості.

Апелянт також покликається на суперечливість висновку суду першої інстанції щодо застосування норм права про належність доказів які підтверджують наявність заборгованості відповідача висновкам, викладеним в постановах Верховного Суду від 22.10.2019 року в справі № 826/8966/14, від 21.01.2021 року в справі № 320/1974/19, від 26.05.2021 року в справі № 560/2102/20.

З приводу зазначеного, колегія суддів зазначає, що на податковий орган не покладено обов`язок перевіряти правомірність та обґрунтованість заборгованості, а відповідно до п.20.1.19 п.20.1ст.20 ПК України контролюючі органи мають право стягувати суми простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою за кредитами (позиками), залученими державою або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України в установленому законодавством порядку за місцем реєстрації боржника відповідно до подання територіальних органів Державної казначейської служби, яке подається у строки, визначені пунктом 10 Порядку № 174.

Судом встановлено, що відповідач частково погасив заборгованість перед державним бюджетом за субкредитними угодами, укладеними з Міністерством фінансів України, що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями №№ 93, 105, 135 на загальну суму 3000060, 75 (том ІІ а.с. 225-227).

Відтак, з врахуванням часткового погашення КП "Івано-Франківськводоекотехпром" заборгованості, що є предметом стягнення, з огляду на розрахунки позивача наведені у заяві про зміну позовних вимог від 16.07.2022 року, підлягає стягненню з відповідача на користь держави прострочена заборгованість за договорами субкредитування в сумі 40892967,05 грн., яка складається із: 18892152,46 грн основного платежу та 4964077,82 пені за договором від 10.12.2007 року № 28000-04/207; 13860742,94 грн основного платежу та 3175993,83 пені за договором від 14.09.2010 року № 28010-02/108.

Таким чином, вчинення відповідачем певних дій, а саме часткове погашення простроченої заборгованості, свідчить про визнання ним боргу та наявності заборгованості. Отже, діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема і часткове погашення заборгованості.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Аналогічний правовий висновок викладено постановах Верховного Суду від 09.11.2018 року в справі № 911/3685/17, від 10.09.2019 року в справі № 916/2403/18.

Разом з тим, слід звернути увагу і врахувати, що відповідно до сталої судової практики Верховного Суду (постанови від 16 липня 2019 року у справі № 805/686/17-а, від 12 липня 2019 року у справі № 808/109/18, від 9 липня 2019 року у справі № 810/1762/16 тощо) самостійно наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань.

Крім того, рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.02.2020 року в справі № 300/2021/19 позов Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області до КП "Івано-Франківськводоекотехпром" задоволено повністю, зокрема, стягнуто з рахунків у банках, що обслуговують комунальне підприємство "Івано-Франківськводоекотехпром" та за рахунок готівки, яка йому належить в дохід державного бюджету прострочену заборгованість за договором субкредитування в розмірі 54 237 594,68 гривень. Рішення набрало законної сили.

При розгляді справи № 300/2021/19 судом досліджувались підстави і порядок виникнення та стягнення даної заборгованості. Предмет розгляду у справі № 300/5602/21 є тотожним предмету розгляду справи № 300/2021/19 лише з різницею наступного періоду заборгованості, яка утворилась за КП "Івано-Франківськводоекотехпром".

Таким чином, керуючись статтею 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду, зокрема в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини.

В частині доводів відповідача про не подання позивачем доказів наявності заборгованості, то суд звертає увагу на те, що докази щодо обліку заборгованості відповідача перед бюджетом за державними позичками підтверджується звітністю Держказначейства, що надавалась Мінфіну та мається в матеріалах справи (а.с. 176-204 Т.2). За змістом положень Порядку №174 облік заборгованості, в тому числі простроченої, за кредитами ведеться Мінфіном та банком-агентом у валюті кредиту, в якій вони надані (пункт 3) та пеня нараховується Мінфіном на прострочену заборгованість за кредитами (пункт 12).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що подання органу Державної казначейської служби, внесене до органів доходів і зборів в порядку та у спосіб, встановлені чинним законодавством, є достатньою та належною підставою для стягнення з боржника простроченої заборгованості з основного боргу перед державним бюджетом за бюджетними позичками.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відтак, враховуючи наведене вище, апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що податковим органом правомірно здійснено заходи щодо забезпечення погашення заборгованістю перед бюджетом України за бюджетними позичками, а також пені, нарахованої на таку заборгованість, у загальному розмірі 40 892 967,05 грн., в межах повноважень та у встановлений чинним законодавством спосіб, шляхом звернення до суду із позовом про стягнення з відповідача такої заборгованості в дохід державного бюджету за рахунок готівки, що належить підприємству, в тому числі, яка розміщена на рахунках, відкритих у банківських установах.

Враховуючи часткове погашення заявленої до стягнення заборгованості, позов підлягає частковому задоволенню з врахування реальної заборгованості, яка згідно довідки позивача станом на 14.07.2022 року становить 40 892 967,05 грн. та відсутності іншого розрахунку, який міг бути поданий стороною відповідача для спростування зазначеного.

З приводу покликання апелянта на те, що ціна позову в справі становила 43 893 027,8 грн., відтак, враховуючи приписи ч.4 ст. 12 КАС України вказану справу слід було розглядати в порядку загального позовного провадження, як на підставу для скасування судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.4 ч.4 ст.12 КАС України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах, зокрема, щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи те, що предметом даного позову є саме стягнення заборгованості, а не оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то підстав для розгляду даної справи виключно за правилами загального позовного провадження немає.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки зводяться до переоцінки доказів та дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу комунального підприємства "Івано-Франківськводоекотехпром" залишити без задоволення, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2022 року у справі №300/5602/21 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Р. П. Сеник
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 10.03.2023.