Справа № 380/7122/22
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2023-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

10 березня 2023 року

м. Київ

справа № 380/7122/22

адміністративне провадження № К/990/7176/23

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської О.Р., перевіривши касаційну скаргу Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2022 року у справі №380/7122/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань праці, Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Державної служби України з питань праці, Головного управління Держпраці у Львівській області, в якому, з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог та про уточнення позовних вимог просила:

- визнати протиправними та скасувати накази Державної служби України з питань праці від 22 квітня 2022 року №240-к "Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 " та №241-к "Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 ";

- зобов`язати Головне управління Держпраці у Львівській області оплатити їй час відсторонення від виконання посадових обов`язків згідно із наказом Держпраці від 02 грудня 2021 року №153-кт "Про порушення дисциплінарного провадження стосовно державного службовця ОСОБА_1 " у розмірі середньої заробітної плати;

- стягнути з Державної служби України з питань праці на її користь моральну шкоду у розмірі 79503,52 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2022 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2022 року, адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби України з питань праці від 22 квітня 2022 року № 241-к "Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 ";

- визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби України з питань праці від 22 квітня 2022 року № 240-к "Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 ";

- зобов`язано Головне управління Держпраці у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час відсторонення від виконання посадових обов`язків згідно із наказом Державної служби України з питань праці від 02 грудня 2021 року №153-кт "Про порушення дисциплінарного провадження стосовно державного службовця ОСОБА_1 ", із утриманням обов`язкових податків та зборів;

-в решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалами Верховного Суду від 30 січня та 23 лютого 2023 року касаційні скарги Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2022 року у справі № 380/7122/22 були повернуті особі, яка її подала.

28 лютого 2023 року до Суду вчергове надійшла касаційна скарга Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2022 року у справі № 380/7122/22.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Перевіряючи касаційну скаргу на відповідність вимогам процесуального закону, Суд дійшов висновку про наявність підстав для її повернення з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Перевіркою змісту касаційної скарги встановлено, що на обґрунтування наявності підстав для касаційного оскарження судових рішень першої та апеляційної інстанцій, скаржник посилається на частину четверту статті 328 КАС України та зазначає, що суд апеляційної інстанцій в оскаржуваному судовому рішенні застосував статтю 47 КАС України щодо збільшення позовних вимог без урахування висновку щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі №826/19197/16 та від 30 серпня 2021 року у справі №520/11672/19.

Суд зазначає, що в разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких має місце однакове правове регулювання спірних правовідносин.

Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

Так, при встановленні доцільності посилання на постанови Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі як на підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

У такому випадку правовий висновок розглядається "не відірвано" від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів. Водночас скаржником вказаних вимог не дотримано.

Таким чином, за встановлених обставин, Суд дійшов висновку, що скаржником не доведено наявності підстави для відкриття касаційного провадження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Решта доводів касаційної скарги щодо наявності підстав касаційного оскарження наведено без взаємозв`язку із підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині четвертій статті 328 КАС України.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Ураховуючи те, що скаржником не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судових рішень у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

За наведених обставин клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження та клопотання про звільнення від сплати судового збору, а також клопотання про заміну відповідача у справі вирішенню не підлягають.

Керуючись статтями 248, 328, 332, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2022 року у справі №380/7122/22 повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя: О.Р. Радишевська