Справа № 320/11994/22
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2023-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 березня 2023 року Київ справа №320/11994/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Басая О.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо зменшення ОСОБА_1 відсотку грошового забезпечення, що зараховується до пенсії з 90 % до 70 %, та щодо обмеження пенсії позивачу максимальним розміром, здійснені Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області під час проведення перерахунку та виплаті пенсії позивачу, на підставі рішення Київського окружного адміністративного суду від 08.06.2022 у адміністративній справі № 320/14907/21 та довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.07.2021 № 2/3/1/3198;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію з урахуванням раніше проведених виплат, на підставі довідки про розмір грошового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.07.2021 № 2/3/1/3198 з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення, виходячи з розміру 90 % від відповідних сум грошового забезпечення та без обмеження пенсії максимальним розміром, починаючи з 01.04.2019.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є військовим пенсіонером, полковником у відставці, ветераном військової служби, загальна вислуга років 35 років, проходив службу у Збройних Силах України. До 30.04.2021 позивач перебував на обліку в ГУ ПФУ в Миколаївській області, після зміни постійного місця проживання перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Київській області. Отримавши довідку про включення до складу грошового забезпечення додаткових видів грошового забезпечення, позивач звернувся до ГУ ПФУ у Київській області з заявою про проведення перерахунку пенсії на підставі такої довідки, на яку отримав відмову. Позивач звернувся до адміністративного суду з позовом про визнання дій ГУ ПФУ у Київській області протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, який було розглянуто судом та 08.06.2022 ухвалено рішення у справі № 320/14907/21. На виконання рішення суду, відповідач у серпні 2022 року здійснив перерахунок пенсії позивача на підставі довідки, проте зменшив розмір грошового забезпечення з 90 % до 70 %, а також обмежив розмір пенсії позивача максимальним розміром, чим допустив протиправні дії.

Ухвалою від 30.12.2022 суд залишив позовну заяву ОСОБА_1 без руху, у якій зазначив недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення та встановив строк для усунення недоліків позовної заяви. Позивач усунув недоліки позовної заяви у встановлений судом строк.

Ухвалою від 12.01.2023 суд відкрив провадження у справі, визначив, що розгляд справи здійснюватиметься за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, запропоновано відповідачам надати до суду відзиви на позовну заяву.

Копію ухвали суду від 12.01.2023 було направлено засобами електронного зв`язку на електронну адресу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області. Копію позовної заяви з усіма доданими до неї документами представник Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області отримав 13.01.2023, що підтверджується матеріалами справи (том 1, а.с.51-52).

Заяв про визнання позову чи відзиви на позовну заяву в установлений ухвалою строк, відповідач до суду не надав.

Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи.

Розглянувши позовну заяву, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 , виданого Заводським РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області 05.03.1996 (том 1, а.с.10-11).

Відповідно до копії пенсійного посвідчення від 29.09.2009 серії НОМЕР_2 позивач отримує пенсію за вислугу років (том 1, а.с.13).

Згідно з копією посвідчення від 01.09.2009 серії НОМЕР_3 позивач має право на пільги, установлені законодавством України для ветеранів військової служби (том 1, а.с.14).

Відповідно до витягу з наказу Міністра оборони України від 10.08.2009 № 643 (по особовому складу) полковника ОСОБА_1 , заступника начальника курсів з навчальної роботи начальника навчального відділу 1 Центральних офіцерських курсів підготовки фахівців мобілізаційних органів звільнено у запас за пунктом "б" частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (том 1, а.с.15).

Згідно з повідомленням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 11.09.2009 № 2686/08-10 про призначення пенсії ОСОБА_2 з 15.08.2009 призначено пенсію за вислугу років, основний розмір якої становить 90 % грошового забезпечення (вислуга 35 років) (том 1, а.с.16).

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 14.09.2020 у справі 400/2145/20 зокрема визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо зменшення ОСОБА_1 основного розміру пенсії з 90 % до 70 % грошового забезпечення, під час здійснення перерахунку та виплати пенсії з 01.01.2018, та у відмові здійснити такий перерахунок виходячи з 90 % грошового забезпечення, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з 01.01.2018 виходячи з розміру 90 % від відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум.

ІНФОРМАЦІЯ_3 було направлено на адресу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області оновлену довідку про розмір грошового забезпечення позивача станом на 05.03.2019 від 21.07.2019 № 2/3/1/3198 (том 1, а.с.20).

У довідці про розмір грошового забезпечення від 21.07.2019 № 2/3/1/3198 зазначено, що розмір грошового забезпечення позивача за нормами, чинними на 05.03.2019 за посадою, відповідною (аналогічною) його останній штатній посаді: ЗН курсів складає 27 530,25 грн: посадовий оклад 7 890,00 грн; оклад за військовим званням (полковник) 1 480, 00 грн; надбавка за вислугу років (50 %) 4 685,00 грн; надбавка за особливості проходження служби (65 %) 9 135,75 грн; надбавка за службу в умовах режимних обмежень (15 %) 1 183,50 грн; надбавка за кваліфікацію (5 %) 394,50 грн; премія (35 %) 2 761,50 грн.

За результатами розгляду адміністративної справи № 320/14907/21 Київський окружний адміністративний суд визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови позивачу у перерахунку та виплаті пенсії з 01.04.2019 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.07.2021 № 2/3/1/3198 про розмір грошового забезпечення, із зазначенням в ній відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області перерахувати та виплатити пенсію з 01.04.2019, з урахуванням проведених раніше виплат, на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.07.2021 № 2/3/1/3198 про розмір грошового забезпечення, із зазначенням в ній відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Ухвалою суду від 28.07.2022 № 320/14907/21 виправлено описку в судовому рішенні в частині правильного зазначення в резолютивній частині рішення прізвища, ім`я та по батькові позивача.

У серпні 2022 року на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 08.06.2022 у справі № 320/14907/21 Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснено перерахунок пенсії, однак основний розмір пенсії позивача визначено 70 % грошового забезпечення (вислуга років 35) (том 1, а.с.35).

18.11.2022 позивач звернувся із заявою про перерахунок та виплату пенсії на підставі довідки про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 без обмеження максимального розміру пенсії з 01.04.2019 виходячи із 90 % грошового забезпечення (том 1, а.с.36-37), на яку відповідач листом від 05.12.2022 № 1000-0206-8/123119 зазначив, що з вересня 2022 року пенсія виплачується з урахуванням рішення суду у розмірі 20 270,00 грн. За загальним правилом, якщо в рішенні суду не вказано інше, перерахунок проводиться згідно з чинного законодавства на дату перерахунку. З огляну на відсутність у рішенні суду відсутні зобов`язання до Головного управління щодо обчислення пенсії у розмірі 90 % грошового забезпечення, її перерахунок проведений з урахуванням 70 % грошового забезпечення відповідно до пункту "в" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". У рішенні суду також відсутні зобов`язання щодо обчислення та виплати пенсії без обмеження максимальним розміром пенсії.

Не погоджуючись з протиправними діями відповідача, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб визначено Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 р. № 2262-ХІІ (далі Закон № 2262-ХІІ).

Відповідно до вимог частини четвертої статті 63 Закону № 2262-ХІІ усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Отже, перерахунок раніше призначених пенсій визначено статтею 63 Закону № 2262-XII. Кабінету Міністрів України лише надано право на встановлення умов, порядку та розміру для перерахунку пенсій, передбачених цією статтею.

Надаючи правову оцінку позовній вимозі щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату раніше призначеної пенсії позивачу з урахуванням 90 % основного розміру пенсії без обмеження її максимальним розміром, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 13 Закону № 2262-XII (в редакції, чинній на час призначення пенсії позивача), пенсії за вислугу років призначаються у таких розмірах:

а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення;

б) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають страховий стаж 25 років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба, служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України (пункт "б" статті 12): за страховий стаж 25 років 50 процентів і за кожний повний рік стажу понад 25 років 1 процент відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43);

в) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, які звільняються з військової служби на умовах Закону України "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" (пункт "в" статті 12): за вислугу 15 років 40 процентів відповідних сум грошового забезпечення із збільшенням цього розміру на 2 проценти за кожний повний рік вислуги понад 15 років, але не більше ніж 50 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43).

Максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, 100 процентів, до категорії 2, 95 процентів.

08.07.2011 прийнято Закон № 3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" (далі Закон № 3668-VI), що набрав чинності 01.10.2011. Підпунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону внесено зміни до Закону № 2262-ХІІ, зокрема в частині другій статті 13 цифри "90" замінено цифрами "80".

27.03.2014 прийнято Закон № 1166-VII "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" (далі Закон № 1166-VII), що набрав чинності з 01.04.2014, крім деяких положень, пунктом 23 Розділу ІІ якого внесено зміни до Закону № 2262-ХІІ: у частині другій статті 13 цифри "80" замінено цифрами "70". Ці зміни набрали чинності з 01.05.2014.

Відповідно до статті 63 Закону № 2262-ХІІ (в редакції, що діяла на час призначення пенсії позивача) було передбачено, що перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку. Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону. Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені частиною другою статті 51 цього Закону. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим зі служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

29.12.2015 набув чинності Закон України № 900-VІІІ "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей". Цим законом внесені зміни у статтю 63 Закону № 2262-XII, а саме доповнено її новими частинами такого змісту: "Перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських. Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і проводиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені частиною другою статті 51 цього Закону. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим зі служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій".

Згідно з частиною шістнадцятою статті 43 Закону № 2262-ХІІ (в редакції зі змінами, внесеними Законом № 580-VІІІ) у разі якщо на момент призначення або виплати пенсії відбулася зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення та/або були введені для зазначених категорій осіб нові щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії у розмірах, встановлених законодавством, пенсія призначається з урахуванням таких змін та/або нововведень, а призначена пенсія підлягає невідкладному перерахунку.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 63 Закону № 2262-ХІІ обов`язкова підстава для здійснення перерахунку пенсії підвищення грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом. Ця норма також делегує Кабінету Міністрів України визначення умов, порядку та розмірів перерахунку пенсії за цим Законом.

Отже, стаття 13 Закону № 2262-XII регулює порядок призначення пенсій, тоді як стаття 63 визначає підстави, умови і порядок їх перерахунку.

Зміни до статті 63 Закону № 2262-ХІІ ні Законом № 3668-VI, ні Законом № 1166-VII у частині підстав, умов, розміру або порядку перерахунку пенсій не вносилися.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 04.02.2019 у справі № 240/5401/18.

Постанова Кабінету Міністрів України № 103 також не містить жодних положень про зміну відсоткового значення розміру призначених пенсій під час здійснення їх перерахунку.

Системний аналіз наведених вище норм права дає підстави для висновку, що внесені Законом № 3668-VІ та Законом № 1166-VII зміни до статті 13 Закону № 2262-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії за вислугу років військовослужбовцям та особам, які мають право на пенсію за цим Законом у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії.

Так, процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх здійснення. Норми, що визначають механізм здійснення перерахунку пенсії за вислугу років є норми статті 63 Закону № 2262-ХІІ, що не зазнавали змін у зв`язку з прийняттям Закону № 3668-VІ та Закону № 1166-VII.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що під час здійснення перерахунку пенсії позивача відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення пенсії із врахуванням норм частини другої статті 13 Закону № 2262-XII, що застосовується саме під час призначення пенсії. Таким чином, під час перерахунку пенсії позивача змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, а відсоткове значення розміру основної пенсії, що обчислювалося під час її призначення відповідно до наявної у позивача вислуги років є незмінним.

Разом з цим суд встановив, що рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 14.09.2020 у справі № 400/2145/20 суд вже визнавав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (коли позивач проживав у м. Миколаєві) щодо зменшення розміру пенсії позивача, під час її перерахунку з 01.01.2018 з 90 % до 70 % грошового забезпечення від відповідних сум грошового забезпечення та зобов`язав ГУ ПФУ у Миколаївській області з 01.01.2018 перерахувати та виплатити позивачу пенсію у розмірі 90 % від сум грошового забезпечення з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідно до частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Аналогічна норма визначена у частині другій статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 р. № 1402-VIII судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Надаючи оцінку позовній вимозі позивача про виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром, суд зазначає таке.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-ХІІ, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08 липня 2011 р. № 3668-VI (далі Закон № 3668-VI), що набрав чинності 01.10.2011 року.

Відповідно до статті 2 Закону № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", "Про судоустрій і статус суддів", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Водночас Законом № 3668-VI внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-ХІІ, яку викладено в редакції Закону № 3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ. Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 20.12.2016.

Конституційний Суд України у рішенні від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016, яким визнав таким, що не відповідає статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ, виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей, є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-ХІІ, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом № 3668-VI, яким внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-ХІІ, шляхом викладення її в редакції Закону № 3668-VI.

Тобто положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ та положення частини першої статті 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон № 2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-ХІІ) та є однаковими за змістом.

Конституційним Судом України у рішенні від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ.

При цьому положення статті 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон № 2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ, тобто є однопредметними правовими нормами, що прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Таким чином була наявна колізія між Законом № 2262-ХІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016, та Законом № 3668-VI у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

З огляду на той факт, що норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, суд дійшов висновку, що вони явно суперечать один одному.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, що допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права дійшла висновку, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових прогалин щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, що був би найбільш сприятливим для особи.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 р. № 3477-IV суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відтак суд враховує рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 (остаточне від 14.01.2011) у справі "Щокін проти України" (заяви № 23759/03 та № 37943/06), у якому Європейський суд з прав людини встановив порушення державою Україна статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки органи державної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства. На думку Суду, відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого важливого фінансового питання, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі "Стреч проти Сполученого Королівства" (Stretch v. theUnited Kingdom № 44277/98).

Зважаючи на викладене, з метою надання найбільш сприятливого підходу для позивача, суд дійшов висновку, що у цій справі застосуванню підлягають норми Закону № 2262-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI.

Відповідно до частин першої і другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У цій справі відповідач не скористався своїм правом надати суду заперечення проти позову, не довів належними та допустимими доказами правомірність вчинених дій.

Надаючи оцінку другій позовній вимозі щодо зобов`язання відповідача виплачувати пенсію, то вона є передчасною, позаяк стосується періодів на майбутнє, у той час як судовому захисту належать порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, а тому в цій частині позовної вимоги належить відмовити.

Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд дійшов висновку визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо зменшення ОСОБА_1 відсотку грошового забезпечення, що зараховується до пенсії з 90 % до 70 %, та щодо обмеження пенсії позивачу максимальним розміром, здійснені Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області під час проведення перерахунку та виплаті пенсії позивачу, на підставі рішення Київського окружного адміністративного суду від 08.06.2022 у адміністративній справі № 320/14907/21 та довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.07.2021 № 2/3/1/319, а тому суд дійшов висновку зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з урахуванням раніше проведених виплат, на підставі довідки про розмір грошового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.07.2021 № 2/3/1/3198 з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення, виходячи з розміру 90 % від відповідних сум грошового забезпечення та без обмеження пенсії максимальним розміром, починаючи з 01.04.2019.

Системно проаналізувавши норми законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а тому позовні вимоги належать частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи часткове задоволення позову та те, що позивачем сплачено судовий збір у сумі 992,40 грн (квитанція від 26.12.2022 № 70), наявні підстави для відшкодування витрат зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у сумі 744,30 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (місцезнаходження: Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. 10, ) щодо зменшення ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) відсотку грошового забезпечення, що зараховується до пенсії з 90 % до 70 %, та щодо обмеження пенсії позивачу максимальним розміром, здійснені Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області під час проведення перерахунку та виплаті пенсії позивачу, на підставі рішення Київського окружного адміністративного суду від 08.06.2022 у адміністративній справі № 320/14907/21 та довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.07.2021 № 2/3/1/319.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (місцезнаходження: Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. 10, ) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) пенсію з урахуванням раніше проведених виплат, на підставі довідки про розмір грошового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.07.2021 № 2/3/1/3198 з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення, виходячи з розміру 90 % від відповідних сум грошового забезпечення та без обмеження пенсії максимальним розміром, починаючи з 01.04.2019.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (місцезнаходження: Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. 10, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) судовий збір у сумі 744,30 грн (сімсот сорок чотири гривні 30 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Басай О.В.