Справа № 280/4954/22
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2023-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 березня 2023 року Справа № 280/4954/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в інтересах якого діє адвокат Кушнір Валерій Володимирович ( АДРЕСА_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окремий батальйон територіальної оборони НОМЕР_3 окремої бригади територіальної оборони) ( АДРЕСА_3 ) про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:
19.08.2022 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява, надіслана засобами поштового зв`язку 02.08.2022, ОСОБА_1 (далі позивач), в інтересах якого діє адвокат Кушнір Валерій Володимирович, до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окремий батальйон територіальної оборони НОМЕР_3 окремої бригади територіальної оборони) (далі відповідач), в якій позивач просить: визнати незаконним та скасувати наказ тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України ( НОМЕР_2 окремий батальйон територіальної оборони НОМЕР_3 окремої бригади територіальної оборони) полковника ОСОБА_2 за №1 дск від 01 травня 2022 року, яким кулеметнику 2 відділення 3 взводу 4 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , ВОС НОМЕР_4 А ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було наказано зайняти оборону по певному рубежу.

Крім того, просить поновити строк звернення до суду із цим позовом.

Також, до суду надійшла заява за підписом представника позивача про забезпечення доказів за цим позовом, в якій позивач просить: забезпечити докази шляхом витребування наказу тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України ( НОМЕР_2 окремий батальйон територіальної оборони НОМЕР_3 окремої бригади територіальної оборони) полковника ОСОБА_2 за №1 дск від 01 травня 2022 року у відповідача.

Ухвалою від 19.08.2022 заява про забезпечення доказів залишена без руху, наданий позивачу строк для усунення недоліків заяви.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 04.03.2022 позивача призвано на військову службу під час мобілізації. Наказом відповідача від 04.03.2022 №9 (по стройовій службі) позивача було призначено на посаду кулеметника 2 відділення 3 взводу 4 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 та зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення. Наприкінці квітня початку травня 2022 року підрозділ, в якому проходить військову службу позивач, прибув до м. Костянтинівка Донецької області. 02.05.2022 від інших солдатів його роти позивачу стало відомо, що 02.05.2022 під час шикування особового складу ВЧ НОМЕР_1 за місцем тимчасового розташування у АДРЕСА_4 тимчасово виконуючим обов`язки командира цієї частини полковником ОСОБА_2 , було доведено до особового складу його письмовий наказ №1 дск від 01.05.2022, зайняти оборону на певному рубежі. З текстом наказу військовослужбовці, в тому числі позивач, не були ознайомлені, про місця та підстави зайняття будь-яких рубежів не повідомлявся. Позивач та деякі військовослужбовці ВЧ НОМЕР_1 звернулися усно до тимчасово виконуючим обов`язки командира цієї частини з проханням роз`яснити їм такий наказ та надати його для ознайомлення, на що від нього отримали категоричну відмову, без будь-яких пояснень. Позивач вважає оскаржуваний наказ незаконним, оскільки він не відповідає вимогам Закону України «Про національний спротив» в редакції, яка була чинною станом на дату видання оскаржуваного наказу.

Ухвалою суду від 22.08.2022 у справі відкрите спрощене позовне провадження та призначено розгляд справи без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, зазначеною ухвалою витребувано від Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окремий батальйон територіальної оборони НОМЕР_3 окремої бригади територіальної оборони) наступні докази: належним чином засвідчену копію наказу тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України ( НОМЕР_2 окремий батальйон територіальної оборони НОМЕР_3 окремої бригади територіальної оборони) полковника ОСОБА_2 №1 дск від 01 травня 2022 року; інформацію про те, коли та за яких обставин зазначений наказ був доведений особовому складу військової частини НОМЕР_1 та безпосередньо позивачу; інформацію про те, чи залучалось 01-02 травня 2022 року 2 відділення 3 взводу 4 стрілецької роти НОМЕР_2 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_3 окремої бригади територіальної оборони (ВЧ НОМЕР_1 ) до виконання бойових завдань.

Ухвалою судді від 07.09.2022 заява представника позивача про забезпечення доказів повернена без розгляду.

Станом на 09.12.2022 витребувані ухвалою судді від 22.08.2022 матеріали, а так само і відзив на позов, до суду не надходили.

Ухвалою від 09.12.2022 витребувано від Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окремий батальйон територіальної оборони НОМЕР_3 окремої бригади територіальної оборони) наступні докази:

наказ (витяг з наказу) тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України ( НОМЕР_2 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_5 окремої бригади територіальної оборони) полковника ОСОБА_2 за № 1 дск від 01 травня 2022 року або його належним чином засвідчену копію стосовно ОСОБА_1 ;

інформацію про те, коли та за яких обставин зазначений наказ був доведений особовому складу військової частини НОМЕР_1 та безпосередньо позивачу;

інформацію про те, чи залучалось 01-02 травня 2022 року 2 відділення 3 взводу 4 стрілецької роти НОМЕР_2 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_3 окремої бригади територіальної оборони (ВЧ НОМЕР_1 ) до виконання бойових завдань.

03.03.2022 від відповідача до суду надійшли витребувані доказ та інформація.

Станом на час вирішення справи відзив від відповідача до суду не надходив.

Враховуючи приписи ч. 5 ст. 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18.04.2022 № 259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 № 2212-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17.05.2022 № 341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 № 2263-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 12.08.2022 № 573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 № 2500-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 07.11.2022 №757/2022, який затверджений Законом України від 16.11.2022 №2738-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Отже, з 24.02.2022 в Україні триває режим воєнного стану.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 оголошено загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

04.03.2022 позивача було призвано на військову службу за мобілізацією та з цього дня зараховано до складу військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України ( НОМЕР_2 окремий батальйон територіальної оборони НОМЕР_5 окремої бригади територіальної оборони) на посаду кулеметника 2 відділення 3 взводу 4 стрілецької роти ВЧ НОМЕР_1 .

Наприкінці квітня початку травня 2022 року підрозділ, в якому проходив військову службу позивач, було переміщено у м. Костянтинівка Донецької області.

Наказом тимчасово виконуючого обов`язки командира НОМЕР_2 окремого батальйону полковника ОСОБА_3 від 01.05.2022 №1, крім іншого, підрозділу, в якому проходив службу позивач, - 4 стрілецькій роті ВЧ НОМЕР_1 було наказано перебувати в оперативному резерві на найбільш ймовірному напрямку наступу противника, командиру цього підрозділу визначене місце зосередження.

Зазначений наказ було доведено особовому складу батальйону в частинах, які їх стосуються, під час шикування на території тимчасового розташування ВЧ НОМЕР_1 у АДРЕСА_4 .

Позивач, разом з групою військовослужбовців, загальною кількістю 54 особи, відмовився виконувати зазначений наказ. Через що, 08.07.2022 позивачу повідомлено про підозру у непокорі, тобто відкритій відмові виконати наказ начальника, вчинений в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України (в ЄРДР №0000373 від 20.05.2022).

Вважаючи зазначений наказ протиправним позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 2503.1992 №2232-ХІІ (далі Закон №2232) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частинами 3 та 4 статті 2 Закону №2232 визначено, що громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 6 статті 2 Закону №2232 визначені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

В силу приписів ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України» від 06.12.1991 №1934-ХІІ Сили територіальної оборони складають окремий рід сил Збройних Сил України.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про Збройні Сили України» органи військового управління, з`єднання, військові частини, військові навчальні заклади, установи та організації Збройних Сил України дислокуються на території держави або тимчасово за її межами відповідно до завдань оборони, стратегічного плану застосування і завдань Збройних Сил України з урахуванням військово-адміністративного поділу території України та соціально-економічних умов районів дислокації.

План дислокації Збройних Сил України розробляється Генеральним штабом Збройних Сил України, узгоджується Міністерством оборони України з Кабінетом Міністрів України і затверджується Президентом України.

Передислокація військових частин, а також військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України до рівня з`єднання здійснюється за рішенням Міністерства оборони України за погодженням з Кабінетом Міністрів України, а з`єднань - за рішенням Президента України.

За приписами ст. 20 Закону України «Про основи національного спротиву» від 16.07.2021 №1702-ІХ (далі Закон №1702, в редакції, яка була чинною станом на дату видання оскаржуваного наказу) виконання завдань територіальної оборони здійснюється поза районами ведення воєнних (бойових) дій.

З метою нарощування сил і засобів для стабілізації обстановки, а також у випадку визначення відповідної зони територіальної оборони районом ведення воєнних (бойових) дій, військові частини Сил територіальної оборони Збройних Сил України за рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України можуть залучатися до виконання завдань територіальної оборони поза межами своєї зони територіальної оборони.

Позивач, в обґрунтування своїх вимог посилається саме на ст. 20 Закону №1702, в редакції, яка була чинною станом на дату видання оскаржуваного наказу.

Суд зазначає, що позивачем в даному позові не оскаржується рішення щодо зміни місця дислокації військової частини - відповідача (чи її окремих підрозділів), а в силу вимог ст. 6 Закону України «Про Збройні Сили України» та ч. 2 ст. 20 Закону №1702 визначення місця постійної чи тимчасової дислокації не входить до компетенції відповідача (рішення щодо зміни дислокації військової частини приймається військовим керівництвом держави).

Суд зазначає, що доказів того, що саме оскаржуваним наказом військова частина була переміщена з місця постійної дислокації до району ведення бойових дій матеріали справи не містять.

Також зі змісту ч. 2 ст. 20 Закону №1702 (в редакції, яка була чинною станом на дату видання оскаржуваного наказу) вбачається, що військові частини Сил територіальної оборони Збройних Сил України можуть залучатися до виконання завдань територіальної оборони поза межами своєї зони територіальної оборони з метою, зокрема, нарощування сил і засобів для стабілізації обстановки.

Крім того, за визначенням, наведеним у п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону №1702, доброволець Сил територіальної оборони Збройних Сил України - громадянин України або іноземець чи особа без громадянства, який перебуває в Україні на законних підставах впродовж останніх п`яти років та на добровільній основі зарахований до проходження служби у складі добровольчого формування Сил територіальної оборони Збройних Сил України.

Суд зазначає, що позивач не має статусу добровольця Сил територіальної оборони Збройних Сил України, оскільки його зараховано до проходження військової служби за мобілізацією, а не на добровільній основі, тобто позивач має статус військовослужбовця Збройних Сил України.

Відповідно на нього поширюються всі обов`язки військової служби, визначені законодавством України, в тому числі виконання наказів командира (зокрема, Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999 №548-XIV).

Суд зазначає, що доказів того, що підрозділ, в якому проходив службу позивач, залучався до виконання бойових завдань, матеріали справи не містять. З оскаржуваного наказу вбачається, що 4 стрілецькій роті було доручено перебувати в оперативному резерві, а не виконувати бойове завдання - утримувати оборону певного рубежу. А з наданої відповідачем інформації вбачається, що 01-02 травня 2022 року підрозділ, в якому проходив службу позивач (2 відділення 3 взводу 4 стрілецької роти НОМЕР_2 окремого батальйону територіальної оборони), до виконання бойових завдань не залучалось.

За приписами ч. 3 ст. 3 Закону №1702 завданнями територіальної оборони є:

1) своєчасне реагування та вжиття необхідних заходів щодо оборони території та захисту населення на визначеній місцевості до моменту розгортання в межах такої території угруповання військ (сил) або/чи угруповання об`єднаних сил, призначених для ведення воєнних (бойових) дій з відсічі збройної агресії проти України;

2) участь у посиленні охорони та захисті державного кордону;

3) участь у захисті населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, ліквідації наслідків ведення воєнних (бойових) дій;

4) участь у підготовці громадян України до національного спротиву;

5) участь у забезпеченні умов для безпечного функціонування органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування та органів військового управління;

6) участь в охороні та обороні важливих об`єктів і комунікацій, інших критично важливих об`єктів інфраструктури, визначених Кабінетом Міністрів України, та об`єктів обласного, районного, сільського, селищного, міського значення, районного у містах рад, сільських, селищних, порушення функціонування та виведення з ладу яких становлять загрозу для життєдіяльності населення;

7) забезпечення умов для стратегічного (оперативного) розгортання військ (сил) або їх перегрупування;

8) участь у здійсненні заходів щодо тимчасової заборони або обмеження руху транспортних засобів і пішоходів поблизу та в межах зон/районів надзвичайних ситуацій та/або ведення воєнних (бойових) дій;

9) участь у забезпеченні заходів громадської безпеки і порядку в населених пунктах;

10) участь у запровадженні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану в разі його введення на всій території України або в окремих її місцевостях;

11) участь у боротьбі з диверсійно-розвідувальними силами, іншими збройними формуваннями агресора (противника) та не передбаченими законами України воєнізованими або збройними формуваннями;

12) участь в інформаційних заходах, спрямованих на підвищення рівня обороноздатності держави та на протидію інформаційним операціям агресора (противника).

З наведеного вбачається, що оскаржуваний наказ виданий у відповідності до завдань територіальної оборони, визначених у п.п. 1, 7, 10, 11 ч. 3 ст. 3 Закону №1702.

З наведеного вбачається, що оскаржуваний наказ в оскаржуваній частині прийнятий у відповідності до вимог чинного на час його прийняття законодавства, а тому відсутні підстави для визнання його протиправним та скасування.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, то відсутні підстави для розподілу судових витрат позивача.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в інтересах якого діє адвокат Кушнір Валерій Володимирович ( АДРЕСА_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окремий батальйон територіальної оборони НОМЕР_3 окремої бригади територіальної оборони) ( АДРЕСА_3 ) про визнання протиправним та скасування наказу - відмовити.
Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення виготовлено та підписано «13» березня 2023 року.

Суддя Р.В.Кисіль