Справа № 160/974/23
Суддя: Парненко Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2023-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 березня 2023 року Справа № 160/974/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючої судді Парненко В.С.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії,
18.01.2023 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якій просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перерахувати пенсію ОСОБА_1 з включенням доплат: за 27 років (334 : 16 х 27 відповідь від 29.12.2022) - 565 грн, 50% від 2680 (мінімальна пенсія за віком) - 1340 грн, всього доплат 1905 грн щомісячно;
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що реабілітованим особам час заслання зараховується у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій. В засланні позивач перебував з 1947 по 1956, тобто в потрійному розмірі 27 років. 15.12.2022 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про перерахунок пенсії, з урахуванням 27 років додатково. Листом від 29.12.2022 відповідачем відмовлено у проведенні перерахунку пенсії. Також позивач зазначає, що реабілітованим особам доплачується до пенсії 50% від мінімальної пенсії за віком. На заяву позивача від 29.12.2022 про проведення перерахунку пенсії з врахуванням доплати, відповідач листом від 12.01.2023 відмовив у проведенні перерахунку пенсії. Відмова відповідача у проведенні перерахунку пенсії є підставою для звернення до суду з цим позовом.
Частиною 2 ст. 257 КАС України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 261 КАС України, відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.
У відповідності до ч.1 ст. 262 КАС України, розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.01.2023 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків позову.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.01.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
У зв`язку з перебуванням судді Парненко В.С. на лікарняному, розгляд справи здійснено в перший робочий день судді.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 09.12.2022 має право на пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV).
15.12.2022 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з питань пенсійного забезпечення щодо проведення перерахунку пенсії у відповідності до норм чинного законодавства.
Пенсію обчислено відповідно до статей 27 і 28 Закону № 1058, виходячи із заробітної плати за період роботи з 01.01.1965 по 31.12.1969.
Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року № 118 "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році" (далі - Постанова № 118) з 1 березня 2022 року перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 р. № 124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році" (Офіційний вісник України, 2019 р., № 19, ст. 663), проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (далі - коефіцієнт збільшення), у розмірі 1,14 (збільшеної з 01.03.2019 на 1,17, з 01.05.2020 на 1,11 та з 01.03.2021 на 1,11).
Пунктом 5 Постанови № 118 передбачено, що з 1 березня 2022 року розміри щомісячних компенсаційних виплат, передбачених абзацом першим пункту 1 та абзацом першим пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2020 р. № 849 "Деякі питання підвищення пенсійних виплат для окремих категорій осіб у 2021 році та в подальшому" (Офіційний вісник України, 2020 р., № 77, ст. 2472), підвищуються на коефіцієнт збільшення, установлений пунктом 1 цієї постанови (1,14).
Частиною третьою статті 42 Закону № 1058 передбачено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, а також у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють, провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування).
Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму/мінімальної заробітної плати.
З огляду на зазначене з 01.12.2022 позивачу проведено перерахунок пенсії у зв`язку зі зміною прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а саме переглянуто розмір доплати за 16 років понаднормативного стажу з 324,32 грн (2027,00 грн х 16 %) до 334,88 грн (2093,00 грн х 16 %).
Загальний розмір пенсійної виплати станом на 01.12.2022 складає 4757,85 грн, у тому числі:
334,88 грн - доплата за 16 років понаднормового стажу (2093,00 грн х 16 %);
43,52 грн - надбавка членам сімей реабілітованих;
66,43 грн - підвищення дітям війни;
570,00 грн - компенсаційна виплата особам, які досягли 80-річного віку (500,00 грн х 1,14).
В листі зазначено, що оскільки згідно з архівною довідкою від 04.10.1994 №13/149-к позивач є членом сім`ї, яка була виселена на спецпоселення, для зарахування до страхового стажу періоду проживання на спецпоселенні немає підстав.
29.12.2022 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з питань пенсійного забезпечення щодо проведення перерахунку пенсії у відповідності до норм чинного законодавства.
При цьому підпунктом 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 16 липня 2008 року № 654 "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян" установлено, що з 01.09.2008 репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,40 гривні, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43,52 гривні.
Не погоджуючись з діями відповідача щодо неналежного проведення перерахунку пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.
До 05 травня 2018 року основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які набули правового статусу реабілітованих, основи їх соціального захисту та гарантії їх соціальної захищеності шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки визначені та закріплені в Законі України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні» (Закон №962-ХІІ).
Законом України від 13 березня 2018 року №2325-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», який набрав чинності 05 травня 2018 року, внесено зміни до Закону №962-ХІІ, зокрема, назву, преамбулу і статтю 1 викладено в новій редакції. З цього часу Закон має назву «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».
Статтею 1 Закону №962-ХІІ (зі змінами, внесеними Законом України від 13 березня 2018 року №2325-VIII) встановлено, що метою цього Закону є відновлення історичної справедливості, встановлення порядку реабілітації репресованих осіб та осіб, які потерпіли від репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, відновлення їхніх політичних, соціальних, економічних та інших прав, визначення порядку відшкодування шкоди, завданої таким особам унаслідок репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, недопущення повторення злочинів тоталітарних режимів.
У ст.1-1 Закону № 962-ХІІ наведено значення термінів, які вживаються в цьому Законі.
Так, заслання - примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення;
позасудові органи - особливі наради при Міністерстві державної безпеки, а також будь-які інші позасудові органи, що діяли у 1917-1991 роках та призначали санкції за кримінальним законодавством або аналогічні їм;
репресована особа - особа, яка зазнала репресій з мотивів та у формах, визначених цим Законом;
соціальний мотив - застосування репресій на підставі належності особи або членів її сім`ї до дворянства, офіцерства, купецтва, торгівців, підприємців, духовенства, чиновництва, заможного селянства, іншої соціальної групи або на підставі визнання особи чи членів її сім`ї соціально небезпечними чи соціально шкідливими з політичних чи ідеологічних мотивів;
територія України - територія України станом на 24 серпня 1991 року, а також території, які у період 1917-1951 років входили до складу УРСР (УСРР), на момент перебування цих територій у складі УРСР (УСРР);
члени сім`ї - чоловік або дружина репресованої особи, діти репресованої особи, у тому числі повнолітні або усиновлені, батьки, вітчим, мачуха репресованої особи, усиновлювач, опікун, піклувальник, а також інші родичі або особи, які на момент здійснення репресій проживали з репресованою особою однією сім`єю і були пов`язані спільним побутом.
Згідно п.2 ст.12 Закону №962-XII реабілітованими визнаються, в тому числі, особи, стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено факт здійснення репресій проти таких осіб з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів.
Згідно зі статтею 1-2 Закону №962-ХІІ реабілітованими визнаються особи, які до 24 серпня 1991 року були обвинувачені або яким було призначено покарання за рішенням позасудового органу незалежно від діяння або мотивів обвинувачення чи призначення покарання; стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено факт здійснення репресій проти таких осіб з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів; стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено недоведеність вини таких осіб у скоєнні злочину або адміністративного правопорушення; які до 24 серпня 1991 року були арештовані, перебували під вартою і яким було пред`явлено обвинувачення за статтями законодавчих актів, передбачених пунктами 1-5, за законодавчими актами, передбаченими пунктами 6-14, за діяння, передбачені пунктами 15-22 статті 3 цього Закону, якщо справи проти таких осіб були припинені під час слідства, попереднього (досудового) слідства або закриті за відсутності події злочину, відсутності складу злочину, недоведеності участі особи у вчиненні злочину; стосовно яких до 24 серпня 1991 року за рішенням іншого репресивного органу були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за недонесення (неповідомлення) про вчинення або підготовку до вчинення іншою особою діяння, за яке законодавством, що діяло до 24 серпня 1991 року, було передбачено кримінальну або адміністративну відповідальність, за умови що особа, якій призначено покарання за вчинення або підготовку до вчинення такого діяння, була реабілітована в установленому порядку.
Відповідно до пункту 5 статті 2 цього Закону формами репресій визнаються, зокрема, заслання.
Статтею 13 Закону №962-XII визначено, що потерпілими від репресій визнаються: 1) чоловік або дружина репресованої особи, який/яка на момент здійснення репресії перебували у шлюбі з репресованою особою; 2) діти репресованої особи, у тому числі усиновлені, які у віці до 18 років залишилися без батька, матері (усиновлювача) внаслідок здійснення репресій проти батька, матері (усиновлювача) або які народилися не пізніше ніж через 10 місяців з дня арешту батька, матері, або які народилися у місці позбавлення волі, на засланні, висланні під час перебування репресованої особи у місці позбавлення волі, на засланні, висланні, залишення репресованої особи для роботи у таборах Народного комісаріату внутрішніх справ у становищі вільнонайманого без права виїзду з прикріпленням до районів табору-будівництва, закріплення репресованої особи за будівництвом згідно з директивою Народного комісара внутрішніх справ та Прокурора СРСР від 29 квітня 1942 року № 185, або які народилися у матері, яку було примусово безпідставно поміщено до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, під час перебування матері у такому психіатричному закладі, або які у віці до 18 років перебували, незалежно від тривалості, у спецприймальниках чи розподільниках, спеціальних будинках малюка чи дитячих будинках репресивних органів, або які внаслідок здійснення репресії проти батька, матері були примусово позбавлені імен, включаючи родові імена; 3) інші особи, які на момент здійснення репресії спільно проживали, були пов`язані спільним побутом з репресованою особою або перебували на утриманні репресованої особи.
Відповідно до п.1 ст.14 Закону №962-XII цей Закон у частині визнання реабілітованими, потерпілими від репресій поширюється на осіб, зазначених у статтях 1-2, 1-3 цього Закону, якщо репресії стосовно таких осіб були здійснені на території України.
При цьому, наведена стаття передбачає, що норми статей 5 і 6 цього Закону поширюються на громадян України, крім випадків, передбачених частиною дев`ятою статті 6 цього Закону.
За змістом ст. 2 Закону №962-XII заслання є однією із форм репресій.
Стаття 4 вказаного Закону передбачає поновлення реабілітованих в усіх громадянських правах, у тому числі в праві проживання в населених пунктах і місцевостях, в яких вони постійно проживали до репресій, поширивши це право на членів їх сімей.
Відповідно до ст. 6 Закону №962-XII реабілітованим громадянам відповідно до статті 1 цього Закону час тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі, заслання або перебування на примусовому лікуванні зараховується у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.
Аналогічна за змістом пільга для реабілітованих осіб, передбачена ст. 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення», за приписами якої громадянам, необгрунтовано притягнутим до кримінальної відповідальності, репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та заслання, а також перебування на примусовому лікуванні зараховується до стажу у потрійному розмірі.
Аналіз наведених вище положень чинного законодавства дає підстави для висновку, що особи, які були примусово виселені з місця їх постійного проживання в Україні до спецпоселення у іншу місцевість (заслання), внаслідок визнання їх позасудовим органом соціально небезпечними чи соціально шкідливими з політичних чи ідеологічних мотивів (соціальний мотив), які в подальшому були реабілітовані, мають право на зарахування до їх трудового стажу періоду перебування у засланні у потрійному розмірі.
При цьому наведені вище положення законодавства не ставлять у залежність набуття особою вказаного права від її віку або статусу (репресована особа або потерпіла від репресій), оскільки у даному випадку мова йде про права реабілітованих осіб.
Відповідно до наявної в матеріалах справи архівної довідки від 04.10.1994 № 13/149-К, виданої Міністерством внутрішніх справ України, по постанові Особливої Наради при МДБ СРСР від 17.01.1948, протокол №2-а, із села Верхи, Камінь-Каширського району Волинської області, як члени сім`ї ОСОБА_5 , 1922 року народження, учасника ОУН/організація українських націоналістів, були вислані в Кемеровську область строком на 10 років, рахуючи строк з 22.10.1947, з конфіскацією майна:
- його батько ОСОБА_2 , 1886 року народження;
- його мати ОСОБА_3 , 1889 року народження;
- брати ОСОБА_4 , 1928 року народження, ОСОБА_1 , 1935 року народження.
04.03.1948 Особлива Нарада при МДБ СРСР на зміну своєї постанови від 17.01.1948 десять років вислання сім`ї ОСОБА_1 замінила виселенням на спецпоселення.
В подальшому протягом 1955-1956 років всі члени сім`ї Киселинських на спецпоселення були переведені в місто Караганду Казахської РСР.
Згідно статті 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 по справі про адміністративне виселення і перебування їх на спецпоселенні, як жертви політичних репресій - реабілітовані.
Спір у цій справі стосується зарахування позивачу, який зазнав репресій та є реабілітованим, часу заслання (виселення на спецпоселення) з 22.10.1947 по 19.12.1956 у потрійному розмірі в стаж для призначення пенсії, що впливає на його права як пенсіонера.
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 24 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Статтею 58 Закону №1788-XII (зі змінами, внесеними Законом України від 13 березня 2018 року №2325-VIII) встановлено, що громадянам, необґрунтовано притягнутим до кримінальної відповідальності, репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та заслання, а також перебування на примусовому лікуванні зараховується до стажу у потрійному розмірі.
Частиною першою статті 6 Закону №962-ХІІ передбачено, що реабілітованим громадянам відповідно до цього Закону час тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі, заслання або перебування на примусовому лікуванні зараховується у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.
Отже, положеннями статті 58 Закону №1788-XII та статті 6 Закону №962-ХІІ встановлено обчислення стажу в потрійному розмірі, зокрема, періоду заслання. Положення Закону №962-ХІІ не ставлять у залежність набуття особою вказаного права від її статусу (репресована особа або потерпіла від репресій), оскільки мова йде про права реабілітованих осіб. Тому суд вважає помилковими доводи відповідача про те, що обчислення у потрійному розмірі часу заслання поширюється виключно на репресованих осіб, яких у подальшому було реабілітовано, та не поширюється на членів сімей репресованих осіб, яких у подальшому було реабілітовано.
Оскільки позивач ОСОБА_1 разом зі своєю сім`єю був примусово виселений на спецпоселення, тобто відповідно до статті 1 Закону №962-ХІІ перебував у засланні (з 22.10.1947 по 19.12.1956), та набув статусу реабілітованої особи та потерпілого від політичних репресій, що підтверджується відповідним посвідченням, то він відповідно до частини першої статті 6 Закону №962-ХІІ, статті 58 Закону №1788-XII має право на зарахування у потрійному розмірі до його стажу, що дає право на призначення пенсії, періоду перебування у засланні.
За таких обставин відповідачем протиправно не зараховано у потрійному розмірі до стажу ОСОБА_1 час заслання (перебування на спецпоселенні) з 22.10.1947 по 19.12.1956.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З метою ефективного захисту прав позивача, суд визнає протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо непроведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з врахуванням у потрійному розмірі до стажу час заслання (перебування на спецпоселенні) з 22.10.1947 по 19.12.1956.
Як наслідок, суд зобов`язує Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до стажу ОСОБА_1 час заслання (перебування на спецпоселенні) з 22.10.1947 по 19.12.1956 та провести перерахунок пенсії з врахуванням зарахованого періоду.
Стосовно вимоги щодо нарахування підвищення призначеної пенсії на 50 процентів, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту «г» частини 1 статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 01.11.1991 року №1788-XII призначені пенсії підвищуються репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.
Наявність такого права гарантується статтею 46 Конституції України.
Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, на переконання суду апеляційної інстанції, при визначенні розміру підвищення до пенсії позивачу слід застосовувати пункт "г" частини 1 статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а не постанову Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян», яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав відповідних осіб.
Посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» №654 від 16.07.2008 , як на нормативний акт, що поширюється на спірні правовідносини є хибним, оскільки положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» мають вищу юридичну силу, та відповідно до принципу подолання ієрархічної колізії підлягають до застосування у спірних правовідносинах.
Відповідна правова позиція викладена в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2022 у справі № 500/6591/21.
Як було зазначено вище, ОСОБА_1 відповідно до архівної довідки від 04.10.1994 № 13/149-К, виданої Міністерством внутрішніх справ України, разом із сім`єю на підставі постанови Особливої Наради при МДБ СРСР від 17.01.1948, як член сім`ї учасника ОУН, 22.10.1947 був виселений із села Верхи, Камінь-Каширського району Волинської області на спецпоселення в Кемеровську область.
У відповідності до положень чинного законодавства, які регламентують діяльність органів Пенсійного фонду України, останні не вправі змінювати, тлумачити на свій розсуд чи в будь-який інший спосіб коригувати рішення відповідних компетентних органів, які прийняті на виконання Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», навіть у випадку, коли такі рішення породжують відповідні обов`язки для пенсійних органів.
Отже, позивач має право на перерахунок пенсії, з врахуванням підвищення пенсії у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком згідно із пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Стосовно строку, з якого має бути перерахована пенсія позивача, суд зазначає, що відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відтак, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 року у справі №510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.
Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).
Суд зазначає, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.
З огляду на викладене, перерахунку підлягає пенсія за шість місяців до дати звернення до суду з позовом.
Оскільки позивач звернувся до суду 18.01.2023, перерахунок пенсії має бути проведено з 18.07.2022, тобто за шість місяців, що передують даті звернення до суду з цим позовом.
Суд не визначає конкретні суми доплати, оскільки предметом звернення до суду є питання права позивача на перерахунок пенсії. Станом на день розгляду справи судом перерахунок ще не проведено, а тому є недоцільним дослідження правильності проведених позивачу нарахувань за результатами проведеного перерахунку.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 1073,60 грн, що документально підтверджується квитанцією від 24.01.2023.
Отже, оскільки позовну заяву задоволено частково, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 1073,60 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 536,80 грн.
Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 132, 139, 246, 297 КАС України, суд, -
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 з врахуванням у потрійному розмірі до стажу час заслання (перебування на спецпоселенні) з 22.10.1947 по 19.12.1956.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у проведенні розрахунку підвищення пенсії ОСОБА_1 та невиплаті підвищення пенсії як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій, у розмірі, передбаченому пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з розрахунку 50 відсотків мінімальної пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати з 18.07.2022 у потрійному розмірі до стажу ОСОБА_1 час заслання (перебування на спецпоселенні) з 22.10.1947 по 19.12.1956.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 18.07.2022 перерахунок підвищення пенсії ОСОБА_1 відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з розрахунку 50 відсотків мінімальної пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 18.07.2022 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , з врахуванням зарахованого у потрійному розмірі до стажу часу заслання (перебування на спецпоселенні) з 22.10.1947 по 19.12.1956 та підвищення пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з розрахунку 50 відсотків мінімальної пенсії за віком.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області судові витрати з оплати судового збору у розмірі 536 грн. 80 коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.С.Парненко