Справа № 160/6302/22
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 лютого 2023 року м. Дніпросправа № 160/6302/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу 18-тої регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.07.2022 року (головуючий суддя Калугіна Н.Є.)

в адміністративній справі №160/6302/22за позовом ОСОБА_1 до відповідачів: 18-тої регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України Міністерства оборони України,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на строні відповідача: Міністерство оборони України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 03.05.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідачів: 18-тої регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України (відповідач-1), Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України Міністерства оборони України (відповідач-2), третя особа без самостійних вимог: Міністерство оборони України, просив:

- визнати протиправною бездіяльність 18-тої регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України щодо не розгляду заяви про встановлення причинного зв`язку захворювання (поранення, контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із виконанням ОСОБА_1 обов`язків військової служби під час перебування на території Демократичної Республіки Афганістан у складі Прикордонних військ КДБ СРСР - військова частина НОМЕР_1 у період з 11.01.1984 року по 01.02.1985 року,;

- зобов`язати 18-ту регіональну військово-лікарську комісію Міністерства оборони України прийняти до розгляду та розглянути заяву з поданими до заяви документами щодо встановлення причинного зв`язку захворювання (поранення, контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із виконанням ОСОБА_1 обов`язків військової служби під час перебування на території Демократичної Республіки Афганістан у складі Прикордонних військ КДБ СРСР військова частина НОМЕР_1 у період з 11.01.1984 року по 01.02.1985 року;

- визнати протиправною бездіяльність Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України Міністерства оборони України щодо не розгляду заяви про встановлення причинного зв`язку захворювання (поранення, контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із виконанням ОСОБА_1 обов`язків військової служби під час перебування на території Демократичної Республіки Афганістан у складі Прикордонних військ КДБ СРСР військова частина НОМЕР_1 у період з 11.01.1984 року по 01.02.1985 року;

- зобов`язати Центральну військово-лікарську комісію Збройних сил України Міністерства оборони України прийняти до розгляду та розглянути заяву з поданими до заяви документами щодо встановлення причинного зв`язку захворювання (поранення, контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із виконанням ОСОБА_1 обов`язків військової служби під час перебування на території Демократичної Республіки Афганістан у складі Прикордонних військ КДБ СРСР військова частина НОМЕР_1 у період з 11.01.1984 року по 01.02.1985 року.

Позов обґрунтовано тим, що протиправна бездіяльність відповідачів порушує право позивача на прийняття до розгляду та розгляд заяви з поданими до заяви документами щодо встановлення причинного зв`язку захворювання (поранення, контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із виконанням ОСОБА_1 обов`язків військової служби під час перебування на території Демократичної Республіки Афганістан у складі Прикордонних військ КДБ СРСР військова частина НОМЕР_1 у період з 11.01.1984 року по 01.02.1985 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.07.2022 року позов задоволено частково.

Визнано бездіяльність 18-тої регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України щодо не розгляду заяви про встановлення причинного зв`язку захворювання (поранення, контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із виконанням ОСОБА_1 обов`язків військової служби під час перебування на території Демократичної Республіки Афганістан у складі Прикордонних військ КДБ СРСР - військова частина НОМЕР_1 у період з 11.01.1984 року по 01.02.1985 року, протиправною.

Зобов`язано 18-ту регіональну військово-лікарську комісію Міністерства оборони України прийняти до розгляду та розглянути заяву з поданими до заяви документами щодо встановлення причинного зв`язку захворювання (поранення, контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із виконанням ОСОБА_1 обов`язків військової служби під час перебування на території Демократичної Республіки Афганістан у складі Прикордонних військ КДБ СРСР військова частина НОМЕР_1 у період з 11.01.1984 року по 01.02.1985 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що законодавець прирівнює соціальний захист військовослужбовців Радянської армії до військовослужбовців Збройних Сил України. Зауважив, що позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 , у складі діючої армії в період бойових дій у складі Прикордонних військ КДБ СРСР на території Демократичної Республіки Афганістан, де отримав поранення, слід дійти висновку, що згідно Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України 14.08.2008 року №402, обов`язок щодо встановлення причинного зв`язку поранень у цьому випадку може бути покладений на Центральну військово-лікарську комісію Міністерства оборони України, оскільки Міністерство оборони України є правонаступником всіх військових формувань колишнього СРСР. Вказав, що відповідно до пп. 2.4.5 п. 2.4 глави 2 Розділу І Положення № 402 ВЛК регіону має право, зокрема, приймати постанови, а за необхідності переглядати свої постанови про причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та згідно розподілу адміністративно-територіальних зон відповідальності уповноваженим на проведення військово-лікарської експертизи по Дніпропетровській області є 18 регіональна військово-лікарська комісія Міністерства оборони України, тому встановлення причинного зв`язку захворювання (поранення, контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із виконанням позивача обов`язків військової служби під час перебування на території Демократичної Республіки Афганістан у складі Прикордонних військ КДБ СРСР відноситься до компетенції 18 регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України. Оскільки заява позивача про встановлення причинного зв`язку його захворювання (поранення, контузії, травми, каліцтва) із виконанням обов`язків військової служби під час перебування на території Демократичної Республіки Афганістан у складі Прикордонних військ КДБ СРСР разом з наданими документами, відповідачем 1 розглянута не була, а надано лише роз`яснення про необхідність звернутися до суду для визначення відповідного органу, уповноваженого встановлювати причинний зв`язок, не зважаючи на наявність підстав для розгляду заяви позивача, суд вважає таку бездіяльність 18 регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України протиправною. Суд зазначив, що належним способом захисту прав позивача в межах спірних правовідносин буде зобов`язання 18-тої регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України прийняти до розгляду та розглянути заяву з поданими до заяви документами щодо встановлення причинного зв`язку захворювання (поранення, контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із виконанням ОСОБА_1 обов`язків військової служби під час перебування на території Демократичної Республіки Афганістан у складі Прикордонних військ КДБ СРСР військова частина НОМЕР_1 у період з 11.01.1984 року по 01.02.1985 року.

Разом з тим суд першої інстанції зауважив, що позивач повинен звернутись до Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України Міністерства оборони України із заявою про встановлення причинного зв`язку захворювання (поранення, контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із виконанням обов`язків військової служби під час перебування на території Демократичної Республіки Афганістан та пакетом документів, що оформлені з дотриманням розпорядження тимчасово виконуючого обов`язки начальника ЦВЛК ЗС України від 31.01.2020 №300. Доказів повторного звернення до суду не надано, судом не встановлено. Таким чином, частина позовних вимог, що заявлені до Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України Міністерства оборони України задоволенню не підлягають.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, 18-тою регіональною військово-лікарською комісією Міністерства оборони України (відповідачем-1) подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Вказує, що Збройні Сили України було створено з військових формувань дислокованих на території України. Збройні Сили України не являються правонаступником Збройних Сил СРСР, всіх військових формувань колишнього СРСР, зокрема, Прикордонних військ КДБ СРСР. Зазначає, що громадяни України, які проходили військову службу в прикордонних військах колишнього СРСР мають рівні права на соціальних захист з особами, які проходили службу у Державній прикордонній службі України, а не з військовослужбовцями Збройних Сил України. Зауважує, що сфера застосування Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» поширюється не лише на Міністерство оборони України, а й на інші центральні органи виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи.

В частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції позивачем не оскаржується.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що Згідно посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 25.09.1998 року, позивач є особою, яка має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Позивач проходив строкову військову службу у період з 04.05.1983 по 25.06.1985, що підтверджуються військовим квитком НОМЕР_3 .

Згідно записів на сторінці 9 військового квитка, позивач отримав контузію і знаходився на лікуванні в в/ч НОМЕР_1 з 31.01.1985 року по 05.02.1985 року.

Згідно довідки №21/59-Л-1213 від 02.04.2019 виданої федеральною державною казенною установою «Центральний прикордонний архів федеральної служби безпеки російської федерації» військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 рядовий ОСОБА_1 знаходився на території Республіки Афганістан для виконання спеціального завдання з 11.01.1985 по 01.02.1985, з 29.03.1985 по 24.05.1985, у відповідності до наказу командиру вч НОМЕР_1 від 11.01.1984 №12, від 01.02.1985 №38, від 29.03.1985 №106, від 24.06.1985 №211.

Військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 рядовий ОСОБА_1 знаходився на лікуванні в ПМП частини з 01.02.1985 по 03.02.1985 з діагнозом "Контузія. Струс головного мозку легкого ступеню. Закритий внутрішньосуглобний перелом ліктьового відростка. Травму отримав при операції на території ДРА". 03.02.1985 був переведений до Окружного госпіталю м. Душанбе, виписаний 26.03.1985.

Позивачу 05.07.2021 встановлена третя група інвалідності загального захворювання, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААВ №131179.

Листом 18 регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 27.07.2021 №79-8 позивача повідомлено, що на теперішній час нормативно-правовими актами України остаточно не визначено, який орган має право встановлювати причинний зв`язок захворювань з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, колишнім військовослужбовцям прикордонних військ КДБ СРСР, тому уважно розглянувши всі надіслані документи, рекомендовано, звернутись до суду для вирішення питання про призначення органу, який має право встановлювати причинний зв`язок захворювань (поранень, контузій, травм) з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Листом Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України Міністерства оборони України від 10.09.2021 №598/804 позивача повідомлено, що згідно наказу Міністерства оборони від 16.11.2016 «Про затвердження адміністративно - територіальних зон відповідальності закладів охорони здоров`я Збройних Сил України за організацію медичного забезпечення» Дніпропетровська область, в якій позивач проживає, належить до повноважень 18 Регіональної військово-лікарської комісії. Відповідно до розпорядження тимчасово виконуючого обов`язки начальника ЦВЛК ЗС України від 31.01.2020 №300, документи на розгляд від заявників у штатних військово-лікарських комісіях приймаються в оригіналах та копіях. Копії документів підлягають обов`язковому засвідченню встановленим порядком нотаріально або за місцем оформлення документа (копії військово - облікових документів - територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки або військовими частинами, копії медичних документів - закладами охорони здоров`я). У випадку сумніву в достовірності наданого документа надсилаються письмові запити до військових частин (установ) або закладів охорони здоров`я, що їх видали, для підтвердження факту видачі документа. Після розгляду документів та прийняття відповідної постанови або надання роз`яснення оригінали документів підлягають поверненню заявнику. Копії військово-облікових та медичних документів не завірені встановленим порядком, що не дає можливості об`єктивно встановити причинний зв`язок захворювань. Враховуючи зазначене, копії документів повертаються без реалізації, та запропоновано, після виправлення недоліків, звернутись за належністю до 18 Регіональної військово-лікарської комісії з відповідною заявою згідно Закону України «Про звернення громадян» та підтверджуючими військово-обліковими та медичними документами.

Листом 18 регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 21.01.2022 №146 позивача повідомлено, що у роз`ясненні 18 РВЛК від 27.07.2021 №79-з надана відповідь, що на даний час всім колишнім військовослужбовцям прикордонних військ КДБ СРСР (Середньоазіатський Прикордонний округ) остаточно не визначено жодним нормативно-правовим актом України, комісія якого військового формування має право встановлювати причинний зв`язок захворювань, травм та поранень, тому з метою вирішення даного питання, щодо визначення органу, який має право встановити причинний зв`язок захворювань (поранень, контузій, травм) з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, рекомендовано звернутися до суду .

Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідачів.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосувати норми Конституції України, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ від 20.12.1991 року, Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» №2801-ХІІ від 19.11.1992, норми Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затверджено наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України від 17.11.2008 №1109/15800.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Слід зазначити, що Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ від 20.12.1991 року, відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (№ 2011-ХІІ) встановлено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

В силу ст.2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (№ 2011-ХІІ) ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Статтею 70 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» №2801-ХІІ від 19.11.1992 визначено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Військово-лікарська експертиза здійснюється військово-лікарськими комісіями, які створюються при військових комісаріатах і закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України, Служби безпеки України та інших військових формувань, а також Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Порядок організації та проведення військово-лікарської експертизи встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затверджено наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України від 17.11.2008 №1109/15800 (Положення №402).

Згідно із пунктом 1.1 глави 1 Розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

У відповідності до пункту 1.2 глави 1 Розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза - це, зокрема, установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.

Відповідно до пункту 2.1 глави 2 Розділу І Положення №402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.

Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК) є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України (пп. 2.3.1 п. 2.3 глави 2 Розділу І Положення № 402).

Відповідно до пп. 2.3.3 п. 2.3 глави 2 Розділу І Положення №402 на ЦВЛК покладається організація військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України, а також:

розроблення та участь у розробленні проектів нормативно-правових актів, посібників, методичних рекомендацій з питань військово-лікарської експертизи;

розроблення спільно з головними медичними спеціалістами Міністерства оборони України та МОЗ України медичних показань для військово-професійного призначення призовників до видів Збройних Сил України, родів військ та за військовими спеціальностями;

розроблення спільно з головними медичними спеціалістами Міністерства оборони України науково обґрунтованих вимог до стану здоров`я військовослужбовців з метою максимального збереження їх на військовій службі, запобігання необґрунтованого їх звільнення із Збройних Сил України за станом здоров`я;

перевірка якості лікувально-профілактичної роботи у цілях військово-лікарської експертизи серед військовослужбовців у військових частинах і лікувальних закладах Міністерства оборони України;

контроль за лікувально-оздоровчою роботою серед допризовників, організація медичного огляду призовників, кандидатів на навчання у ВВНЗ, військовослужбовців, громадян, які приймаються на військову службу за контрактом, військовозобов`язаних та резервістів (кандидатів у резервісти);

розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи; аналіз та узагальнення результатів і досвіду роботи підпорядкованих ВЛК;

проведення спільно з головними (провідними) медичними спеціалістами та іншими лікарями-спеціалістами аналізу й оцінки результатів медичного огляду військовослужбовців та інших контингентів, розробка пропозицій для покращення військово- лікарської експертизи;

організація та керівництво науковою роботою з питань військово- лікарської експертизи у підпорядкованих ВЛК; підготовка та вдосконалення кадрів для ВЛК;

прийняття та перегляд постанов ВЛК про ступінь придатності колишніх військовослужбовців на період їх фактичного звільнення із Збройних Сил України;

проведення спільно з МОЗ України аналізу та узагальнення результатів лікувально-оздоровчої роботи серед допризовників і призовників, медичного огляду призовників та розроблення пропозицій щодо покращення цієї роботи.

За приписами пп. 2.3.4 п. 2.3 глави 2 Розділу І Положення № 402 ЦВЛК має право:

оглядати військовослужбовців та інших осіб, зазначених у пункті 1.2 розділу І цього Положення;

перевіряти роботу підпорядкованих ВЛК з питань військово-лікарської експертизи;

перевіряти організацію медичного огляду військовослужбовців та інших осіб у військових, цивільних лікувальних закладах, військових частинах;

перевіряти організацію та стан лікувально- діагностичної роботи у військових, цивільних лікувальних закладах, медичних підрозділах військових частин та ВВНЗ у цілях військово-лікарської експертизи;

витребовувати документи в частині, що характеризують обставини отримання захворювання, поранення, травми, каліцтва, необхідні для прийняття постанови про їх причинний зв`язок, а саме:

виписки (витяги) з матеріалів адміністративного розслідування, матеріалів дізнання або судового розгляду, а також витяги з наказів, актів;

особові та пенсійні справи, медичні документи (у разі витребування оригіналів зазначених документів вони повертаються за належністю після складання протоколу);

архівні довідки, характеристики та інші документи, необхідні для прийняття постанови (у разі надання копій зазначених вище документів копії підшиваються до складеного протоколу та передаються до архіву зі строком зберігання 50 років);

залучати головних медичних фахівців Міністерства оборони України, лікарів-спеціалістів Головного військово-медичного клінічного центру та інших військових лікувальних закладів, спеціалістів інших спеціальностей, начальників медичної служби та представників командування (керівництва) військових частин, де проходить службу військовослужбовець, що оглядається, для вирішення питань військово-лікарської, лікарсько-льотної експертизи;

перевіряти у військових комісаріатах і закладах охорони здоров`я України організацію, стан та результати лікувально-оздоровчої роботи серед допризовників та призовників, медичного огляду призовників, кандидатів на навчання у ВВНЗ, осіб, які приймаються на військову службу за контрактом, військовозобов`язаних, резервістів;

направляти у військові лікувальні заклади на контрольне обстеження та медичний огляд військовослужбовців, членів їх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби), військовозобов`язаних, резервістів, працівників;

запитувати від військових, цивільних лікувальних закладів, військових частин, військових комісаріатів і ВВНЗ додаткові дані для аналізу, узагальнення та оцінки результатів військово-лікарської експертизи;

надавати до Генерального штабу Збройних Сил України, командуванням видів, Сил підтримки Збройних Сил України, керівникам органів місцевої адміністрації результати лікувально-оздоровчої роботи, проведеної серед допризовників та призовників, медичного огляду військовослужбовців, членів їх сімей, кандидатів на навчання у ВВНЗ, громадян, які приймаються на військову службу за контрактом, військовозобов`язаних, резервістів та іншого контингенту;

розглядати, переглядати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії (далі - ЛЛК)) Збройних Сил України; надавати роз`яснення щодо формулювання постанов ВЛК (ЛЛК).

Згідно із пп. 2.3.5 п. 2.3 глави 2 Розділу І Положення №402 постанови ЦВЛК можуть бути оскаржені в судовому порядку.

Разом з тим, п. 2.4 глави 2 Розділу І Положення №402 визначені обов`язки та права ВЛК регіону.

Так, відповідно до пп. 2.4.5 п. 2.4 глави 2 Розділу І Положення №402 ВЛК регіону має право, зокрема, приймати постанови, а за необхідності переглядати свої постанови про причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та смерті у осіб, звільнених з військової служби, з військовою службою (крім постанов ЦВЛК).

Згідно із пп. 2.4.10 п. 2.4 глави 2 Розділу І Положення № 402 постанова ВЛК регіонів може бути оскаржена у ЦВЛК або у судовому порядку.

В главі 20 розділу II Положення №402 визначено, що постанови ВЛК приймаються колегіально, більшістю голосів.

У прийнятті постанови голова та члени ВЛК не залежні і у своїй роботі керуються цим Положенням.

У разі незгоди голови або членів комісії з думкою інших членів їх окрема думка заноситься до протоколу засідання ВЛК.

Члени ВЛК зобов`язані дотримуватися вимог Положення.

Постанови ВЛК згідно з цим Положенням розглядаються, затверджуються, контролюються, а за необхідності переглядаються відповідною штатною ВЛК.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції аналіз наведених норм Положення №402 дає підстави для висновку, що оскільки визначення ВЛК причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців оформлюється протоколом засідання ВЛК, який є по своїй суті є рішенням (постановою), яке несе для особи певні права та обов`язки, та може бути оскаржене, то суб`єкт який його виніс в розумінні положень КАС України є суб`єктом владних повноважень.

Разом з тим, вказаним вище Положенням № 402 (глава 21 Розділу II) врегульовано порядок встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) у військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які призвані на збори, та колишніх військовослужбовців зі службою у Збройних Силах України.

Відповідно до п. п. 21.1, 21.3 глави 21 Розділу II Положення №402 у разі коли під час медичного огляду військовослужбовців встановлено діагноз, ВЛК встановлює причинний зв`язок захворювання, травми, контузії, каліцтва, поранення.

Причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців визначають штатні ВЛК; у колишніх військовослужбовців інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та військових формувань колишнього СРСР, правонаступниками яких вони стали, - штатні ВЛК цих військових формувань та оформлюють протоколом.

Пунктом 21.5 глави 21 Розділу II Положення №402 визначено в яких формулюваннях приймаються постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв.

Цей перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Підпунктом г) пункту 21.5 глави 21 Розділу II Положення №402 визначено, що постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв приймається в такому формулюванні:

"Захворювання, поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії" - якщо захворювання виникло, поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане в період перебування в країнах, де велись бойові дії (Перелік держав і періодів бойових дій на їх території, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року № 63 (із змінами)), і військовослужбовець визнаний учасником бойових дій.

Згідно із п. 21.7 глави 21 Розділу II Положення №402 постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва) приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або засвідченої копії Акта про нещасний випадок (додаток 1 до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06.02.2001 року №36, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23.02.2001 року за №169/5360 (зі змінами)), у яких зазначаються обставини отримання поранення (контузії, травми, каліцтва).

На військовослужбовців довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) оформляється у 2 примірниках, перший подається у госпітальну (гарнізонну) ВЛК, а другий зберігається постійно в особовій справі військовослужбовця. У виняткових випадках допускається розгляд ВЛК копії вказаної довідки, засвідченої відповідною посадовою особою та скріпленої гербовою печаткою військової частини (закладу охорони здоров`я Збройних Сил України).

Відповідно до п.21.8 глави 21 Розділу II Положення №402 при медичному огляді військовослужбовців, колишніх військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) до введення в дію Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 04.01.1994 року №2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.07.1994 року за №177/386, і не мають довідки, виданої військовою частиною, ВЛК можуть бути прийняті до уваги достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) (записи про первинне звернення по медичну допомогу із зазначенням обставин одержання поранення (травми), витяг із історії хвороби, матеріали службового розслідування, дізнання, досудового слідства за фактом поранення (травми) та інші медичні або військово-облікові документи).

Згідно із п. 21.18 глави 21 Розділу II Положення № 402 якщо свідоцтво про хворобу не збереглося, підставою для прийняття постанови про причинний зв`язок захворювання (поранення) є записи в документах (історія хвороби, довідка архіву, медична довідка, медична, червоноармійська або службова книжки, прохідне свідоцтво, особова справа, свідоцтво про звільнення від військового обов`язку, військовий квиток, витяг із документів військової частини, матеріалів службового розслідування, дізнання, досудового слідства або суду).

За приписами п. 21.14 глави 21 Розділу II Положення № 402 постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення, травми, контузії, каліцтва направляється в органи соціального захисту і до військового комісаріату за місцем проживання колишнього військовослужбовця. Якщо питання про причинний зв`язок захворювання (поранення) розглядається за скаргою, заявою колишнього військовослужбовця, ВЛК повідомляє його про своє рішення, а якщо прийнято постанову, направляє її заявникові або видає на руки.

Разом з тим, відповідно до положень Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, яке затверджено постановою КМ України № 393 від 17.07.1992, для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються, зокрема, дійсна військова служба у Радянській армії та служби, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Аналіз вищезазначених норм дає підстави вважати, що законодавець прирівнює соціальний захист військовослужбовців Радянської армії до військовослужбовців Збройних Сил України.

Щодо правонаступництва колишніх органів державної влади СРСР, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає про таке.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач у 1987 - 1989 роках проходив строкову військову службу у складі військової частини, що входила до складу Прикордонних військ "КДБ СРСР та був звільнений на підставі наказу Міністра оборони колишнього СРСР.

Прикордонні війська КДБ СРСР структурно входили до складу Комітету державної безпеки СРСР (КДБ СРСР, до 1978 року - КДБ при Міністерстві СРСР).

Прикордонні війська КДБ СРСР відповідно до статті 4 «Закона Союза Советских Социалистических Республик «О всеобщей воинской обязаности» від 12.10.1967 року, вважалися складовою частиною Збройних Сил СРСР в період з 1 вересня 1939 року по 21 березня 1989 року.

Після розпаду СРСР прикордонні загони і частини Середньоазіатського прикордонного округу на території Узбекистану і Туркменії відійшли під їх юрисдикцію відповідно в березні і в серпні 1992 року.

Указом Президента Російської Федерації від 8 листопада 1992 року, був розформований Середньоазіатський прикордонний округ. Прикордонні загони колишнього Середньоазіатського прикордонного округу знаходилися на території Республіки Таджикистан, і через громадянську війну тривалий період перебували під юрисдикцією Росії.

У листопаді 2004 року всі прикордонні загони колишнього Середньоазіатського округу були передані до складу Збройних сил Республіки Таджикистан.

Водночас, згідно з пунктом 1 Указу Президії Верховної Ради України від 30 серпня 1991 року № 1464-ХІІ всі дислоковані на території республіки (УРСР) військові частини прикордонних військ СРСР та їх органи управління з озброєнням і матеріально- технічною базою переведені у відання України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 2 січня 1992 року №3 «Питання Державного комітету у справах охорони державного кордону України» установлено, що Державний комітет у справах охорони державного кордону України є правонаступником лише колишнього Управління військ Західного прикордонного округу КДБ СРСР - при цьому до складу самого прикордонного округу входили також і частини прикордонних військ КДБ СРСР, розташовані на території Білоруської СРСР та Молдавської СРСР. Проте вказані військові частини відійшли до відання Білорусі та Молдови.

З наведеного вбачається, що Держприкордонслужба не є правонаступником всіх Прикордонних військ КДБ СРСР, а отже, правовий зв`язку між Державною прикордонною службою України та позивачем - відсутній.

На підставі вищевикладеного, Державна прикордонна служба України жодного відношення до Середньоазіатського Прикордонного округу КДБ СРСР ніколи не мала, й відповідно військово-лікарська комісія Державної прикордонної служби України не вповноважена надати позивачу вказаний висновок.

Зокрема, Вищий адміністративний суд України в своїй ухвалі від 19.09.2017 року по справі №644/7843/16-а (К/800/7047/17) прийшов до аналогічних висновків та зауважив, що Адміністрація Державної прикордонної служби України є лише правонаступником Управління військ Західного прикордонного округу КДБ СРСР, а не усіх прикордонних військ КДБ СРСР, правонаступником всіх військових формувань колишнього СРСР є Міністерство оборони України.

Матеріалами справи також підтверджується, що позивач проходив службу саме у прикордонних військах КДБ СРСР, що були складовою Збройних Сил СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому забезпеченні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого в подальшому стало Міністерство оборони України, тому обов`язок розгляду питання для прийняття рішення про встановлення причинного зв`язку захворювань (поранення) із виконанням мною обов`язків військової служби під час перебування на території Демократичної Республіки Афганістан у складі Прикордонних військ КДБ СРСР, покладений саме на Центральну військово-лікарську комісію при Міністерстві оборони України.

Беручи до уваги ту обставину, що позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 , у складі діючої армії в період бойових дій у складі Прикордонних військ КДБ СРСР на території Демократичної Республіки Афганістан, де отримав поранення, слід дійти висновку, що згідно Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України 14.08.2008 року №402, обов`язок щодо встановлення причинного зв`язку поранень у цьому випадку може бути покладений на Центральну військово-лікарську комісію Міністерства оборони України, оскільки Міністерство оборони України є правонаступником всіх військових формувань колишнього СРСР.

Наказом Міністерства оборони України № 608 від 16.11.2016 року затверджено адміністративно-територіальні зони відповідальності закладів охорони здоров`я Збройних Сил України за організацію медичного забезпечення, яким передбачено, що згідно розподілу адміністративно-територіальних зон відповідальності, проведення військово-лікарської експертизи по Дніпропетровській області здійснюється Військово-лікарською комісією Південного регіону Міністерства оборони України м. Одеса (18 регіональною військово-лікарською комісією Міністерства оборони України).

Оскільки, відповідно до пп. 2.4.5 п. 2.4 глави 2 Розділу І Положення № 402 ВЛК регіону має право, зокрема, приймати постанови, а за необхідності переглядати свої постанови про причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та згідно розподілу адміністративно-територіальних зон відповідальності уповноваженим на проведення військово-лікарської експертизи по Дніпропетровській області є 18 регіональна військово-лікарська комісія Міністерства оборони України, суд вважає, що встановлення причинного зв`язку захворювання (поранення, контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із виконанням позивача обов`язків військової служби під час перебування на території Демократичної Республіки Афганістан у складі Прикордонних військ КДБ СРСР відноситься до компетенції 18 регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, оскільки заява позивача про встановлення причинного зв`язку його захворювання (поранення, контузії, травми, каліцтва) із виконанням обов`язків військової служби під час перебування на території Демократичної Республіки Афганістан у складі Прикордонних військ КДБ СРСР разом з наданими документами, відповідачем 1 розглянута не була, а надано лише роз`яснення про необхідність звернутися до суду для визначення відповідного органу, уповноваженого встановлювати причинний зв`язок, не зважаючи на наявність підстав для розгляду заяви позивача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправну бездіяльність 18-тої регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України.

Щодо можливого втручання суду, через постановлення рішення, у дискреційні повноваження органу державної влади, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тож, якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у суб`єкта владних повноважень за законом не існує, суд має повне право зобов`язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист законних прав і свобод позивача, оскільки це і є основним завданням адміністративного судочинства.

При цьому, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, які належать до його компетенції не є привласненням судом собі таких повноважень і функцій відповідача, оскільки, суд не вирішує в цьому разі питання про надання певного статусу, не призначає допомогу у певному розмірі, а лише зобов`язує державний орган вчинити дії у спосіб, на підставі та в межах повноважень, визначених законодавством.

Крім того, відповідно до абз. 10 п. 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 р. № 3 рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Приписи ст. 13 Конвенції по захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантують, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним засобом необхідно розуміти таке, що призводить до потрібних результатів, наслідків, що дають найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача у спірних відносинах, суд виходить з того, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, а практичне застосування ефективного механізму захисту для адміністративного суду є обов`язковим, оскільки протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як наслідок, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту прав позивача в межах спірних правовідносин буде зобов`язання 18-тої регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України прийняти до розгляду та розглянути заяву з поданими до заяви документами щодо встановлення причинного зв`язку захворювання (поранення, контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із виконанням ОСОБА_1 обов`язків військової служби під час перебування на території Демократичної Республіки Афганістан у складі Прикордонних військ КДБ СРСР військова частина НОМЕР_1 у період з 11.01.1984 року по 01.02.1985 року.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача-1 спростовуються доводами, викладеними позивачем та нормами законодавства, що регулює дані правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Враховуючи те, що позивачем рішення в частині відмови у задоволенні позову не оскаржувалось, тому в цій частині апеляційний перегляд не здійснювався.

Виходячи з результатів апеляційного перегляду судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу 18-тої регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.07.2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття 16.02.2023 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку ст. 328 КАС України, протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова