Справа № 420/17684/22
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2023-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) (, місцезнаходження: 01135, м. Київ, просп. Перемоги, 14) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача Національне агентство з питань запобігання корупції (, місцезнаходження: 01103, м. Київ, бульвар Дружби Народів, 28) про визнання протиправним та скасування наказу та стягнення різниці у заробітної плати за весь час простою, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 07 грудня 2022 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) (, місцезнаходження: 01135, м. Київ, просп. Перемоги, 14) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача Національне агентство з питань запобігання корупції (, місцезнаходження: 01103, м. Київ, бульвар Дружби Народів, 28), в якій позивач просить:

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України від 18.11.2022 № 343 в частині встановлення простою начальнику відділу судово-претензійної роботи Департаменту правового забезпечення ОСОБА_1 ;

Стягнути з Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України на користь позивача різницю у заробітній платі (середньому заробітку) за весь час простою з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

Ухвалою від 12 грудня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у порядку ч. 5 ст. 262 КАС України.

Позов обґрунтовано тим, що з листопада 2018 року по теперішній час позивач працював на різних посадах в Державній службі морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України.

Наказом Адміністрації судноплавства від 10.06.2022 року № 201-к позивача переведено з посади заступника директора Департаменту правового забезпечення - начальника відділу взаємодії з правоохоронними органами, представлення інтересів в судових органах та з питань законодавства про працю на посаду начальника відділу судово-претензійної роботи Департаменту правового забезпечення.

28.11.2022 року по виходу з лікарняного позивачу стало відомо про те, що наказом Адміністрації судноплавства від 18.11.2022 року № 343 встановлений позивачу простій, який виник не з вини державного службовця.

Позивач зазначив, що оскаржуваний наказ прийнятий 18.11.2022 року, а простій застосовано з 01.12.2022 року.

Позивач не погоджується з прийнятим наказом та вважає його протиправним.

Так, позивач зазначив, що у Законі № 889-УІІІ відсутні норми, які б встановлювали правові підстави виникнення простою та порядок врегулювання оплати праці під час простою, а тому, на думку позивача, для вирішення спірних правовідносин необхідно застосовувати норми КЗпП України.

Позивач звернув увагу суду, що на виконання ст. 34 КЗпП України, пропозицій щодо переведення його на іншу роботу від роботодавця позивачу не надходило.

Оплата простою врегульована ст. 113 КЗпП України, та час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу), але за час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника, за ним зберігається середній заробіток.

Позивач наголосив на тому, що у оскарженому наказі відсутнє посилання на відповідні положення ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану». Також відповідно до оскаржуваного наказу, роботодавець не приймав рішення про призупинення робочого процесу в цілому, про форми організації праці позивача, та у оскарженому наказі не зазначено обставин, які б свідчили про відсутність організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи позивачем та не наведено доказів, які б свідчили про об`єктивну неможливість здійснення роботи позивачем через ведення воєнного стану.

Також позивач наголошував на наявності всіх умов для здійснення його функціональних обов`язків, звернувши увагу, що з липня 2022 року він постійно знаходився на своєму робочому місці та виконував функціональні обов`язки здебільшого пов`язані з представництвом інтересів Адміністрації судноплавства в судах України.

Позивач зазначив, що тільки за період з 01.12. по 06.12.2022 року у нього було призначено два судових засідання: у справі № 420/13806/20 на 06.12.2022 року на 15 год. 15 хв. в Одеському окружному адміністративному суді та у справі № 946/5845/22 на 01.12.2022 на 13 год. 30 хв. в Ізмаїльському міськрайонному суді Одеської області.

Також позивач зазначив, що відповідачем допущено порушення вимог ст. 9-1 ЗУ «Про державну службу», оскільки про оскаржуваний наказ позивача було повідомлено за допомогою робочої електронної пошти, а не за допомогою особистої електронної пошти, адреса якої зазначена в особовій справі позивача.

Щодо залучення до участі у справі Національне агентство з питань запобігання корупції позивач зазначив, що його правовий статус був визначений як викривач та саме після отримання повідомлення, керівництво почало відносно нього здійснювати заходи негативного впливу та порушувати його право на державну службу, а саме: було відмовлено у задоволенні заяви про дистанційну роботу, не зважаючи на обставини наявності двох дітей віком до 10 років та необхідністю догляду за ними; з 10.11.2022 року позивачу не доручались виконання будь-яких завдань, що у подальшому зумовило відсутність рівня належної оплати праці та стало підставою для прийняття оскаржуваного наказу; не видано службове посвідчення, що унеможливлює здійснення ним посадових обов`язків.

До суду 02 січня 2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечував проти заявлених позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що КЗпП України не встановлено чітких умов (підстав, випадків) оголошення простою на конкретному підприємстві, а також не встановлено жодних обмежень та отже вирішення питання щодо оголошення простою залежить від об`єктивних обставин, які склалися на підприємстві.

Відповідач зазначив, що через ведення воєнного стану, керуючись положеннями статей 34 і 113 КЗпП України, відповідно до постанови КМУ від 07.03.2022 року № 221 «Деякі питання оплати праці працівників державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, що фінансуються або дотуються з бюджету, в умовах воєнного стану», враховуючи доповідну записку начальника Управління персоналу ОСОБА_3 від 10.11.2022 року № 4113/08/17-22 та службову записку директора Департаменту правового забезпечення ОСОБА_2 від 14.11.2022 року № 4189/04/17-22, Адміністрацією судноплавства видано оскаржуваний наказ.

Відповідач звернув увагу, що у зазначених доповідних записках наведені обставини, що працівниками, які знаходяться в простої жодних завдань та функцій не виконуються.

Також відповідач звернув увагу, що під час дії воєнного стану діють обмеження та особливості організацій трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», та положення цього Закону, які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж КЗпП України, мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану.

Окрім цього, відповідач наголошував на тому, що прийняття оскаржуваного наказу обумовлено реалізацією дискреційних повноважень відповідача з метою забезпечення ефективного та належного виконання у період воєнного стану покладених на Адміністрацію судноплавства завдань.

Також відповідач зазначив, що безпідставні посилання позивача на порушення ним вимог ст. 9-1 ЗУ «Про державну службу», оскільки один із способів доведення інформації до державного службовця - надсилання інформації або документів на його адресу електронної пошти чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку за наявними в особовій справі контактними даними.

Відповідач зазначив, що позивачу скеровано оскаржуваний наказ листом від 21.11.2022 року № 1348/08/14-22 «Про доведення до відома», направлений йому на робочу електронну адресу та особисту електронну адресу.

Також на думку відповідача, безпідставні посилання позивача на порушення його прав як викривача, оскільки прийнятий та відповідний простій встановлений не лише стосовно позивача, що виключає наявність ознак негативного впливу відносно позивача.

Також відповідач звернув увагу, що наказ не тягне за собою припинення, розірвання з позивачем трудових відносин, за ним зберігається його робоче місце, а отже цей наказ не тягне за собою настання негативних наслідків для позивача.

До суду 05 січня 2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач наполягав на задоволенні позовних вимог.

У свою чергу відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив (вхід. № 1457/23 від 17.01.2023 року), відповідно до яких відповідач наполягав на відмові у задоволенні позовних вимог.

Також до суду 26 грудня 2022 року від Національного агентства з питань запобігання корупції надійшли письмові пояснення, в яких третя особа пояснила, що ОСОБА_1 з 10.11.2022 року є викривачем і на нього поширюються права і гарантії захисту викривача.

Третя особа звернула увагу, що до негативних заходів також належать формально правомірні рішення і дії керівника або роботодавця, які носять вибірковий характер, зокрема не застосовуються до інших працівників у подібних ситуаціях.

Про наявність зв`язку між негативними заходами впливу або загрозою їх застосування та повідомленням викривачем про порушення вимог Закону іншою особою може свідчити, зокрема, але не виключно такі обставини: певна послідовність подій (спочатку повідомлення особою про факти корупції, а потім - застосування до викривача негативних наслідків); наближеність в часі цих подій; наявність різного роду погроз; відсутність в минулому претензій до працівника.

Варто зауважити, що штучно створеними обставинами для переслідування викривача може бути виведення у простій лише посади викривача.

Третя особа проінформувала суд, що 17.11.2022 року до Національного агентства надійшло звернення позивача про порушення Адміністрацією судноплавства його трудових прав як викривача, які полягало у відмові в задоволенні його заяви про дистанційну роботу, ненаданні йому будь-яких завдань з часу повідомлення про корупцію, зменшенні розміру заробітної плати за рахунок невиплати премії та стимулюючих виплат, та з метою перевірки цієї інформації третьою особою надіслано запит до Адміністрації судноплавства.

Разом з цим третя особа зазначила, що з питань, що є предметом позову, позивач не звертався із повідомленням до Національного агентства.

Таким чином, третя особа зазначила, що враховуючи той факт, що Національне агентство не встановлювало обставини, які є предметом позову, правомірність прийняття оскаржуваного наказу в частині оголошення позивачу простою та/або вибірковість дій по відношенню до позивача підлягає дослідженню судом у контексті особливостей статусу позивача як викривача.

Ухвалою від 08 лютого 2023 року витребувано у Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) інформацію про період простою у роботі ОСОБА_1 , чи була виплачена позивачу за період простою заробітна плата, якщо так, то в якому розмірі та за який період та відповідну довідку про нарахування та виплату заробітної плати із урахуванням простою у роботі та про нарахування заробітної плати без урахування простою у роботі, та зупинено провадження у справі до отримання копії витребуваних судом доказів.

До суду 17 лютого 2023 року від відповідача надійшло клопотання (вхід. № 4899/23), до якого додано довідку від 13.02.2023 року № 10 про нарахування та виплату заробітної плати позивачу у період простою з 01.12.2022 року - 13.02.2023 року та повідомлено про неможливість надання довідки про нарахування заробітної плати без врахування простою.

У свою чергу позивачем надано додаткові пояснення у справі (вхід. № ЄС/1283/23 від 20.02.2023 року), в яких позивач звернув увагу на невиконання відповідачем ухвали в повному обсязі, та безпідставне ненадання витребуваної судом інформації про нарахування заробітної плати без урахування простою у роботі.

Також відповідачем надано заперечення щодо додаткових пояснень (вхід. № ЕС/1705/23 від 03.03.2023 року), відповідно до яких відповідач наполягав на відмові у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою від 13 березня 2023 року поновлено провадження у справі зі стадії, на якій було зупинено.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, судом у справі встановлені такі факти та обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено паспортом громадянина України.

Згідно з витягу із наказу Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України від 10.06.2022 року № 201-к «Про переведення державних службовців та працівників», з 16 червня 2022 року ОСОБА_1 переведено з посади заступника директора Департаменту правового забезпечення - начальника відділу взаємодії з правоохоронними органами, представлення інтересів в судових органах та з питань законодавства про працю на посаду начальника відділу судово-претензійної роботи Департаменту правового забезпечення.

Суд встановив, що Державною службою морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України, керуючись положеннями статей 34 та 113 КЗпП України, відповідно до постанови КМУ від 07.03.2022 року № 221 «Деякі питання оплати праці працівників державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, що фінансуються або дотуються з бюджету, в умовах воєнного стану», враховуючи доповідну записку начальника Управління персоналу ОСОБА_3 від 10.11.2022 № 4113/08/17-22 та службову записку директора Департаменту правового забезпечення ОСОБА_2 від 14.11.2022 року № 4189/04/17-22, прийнято наказ № 343 від 18.11.2022 року «Про встановлення простою у роботі окремих державних службовців та працівників Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України, відповідно до якого ОСОБА_1 - начальнику відділу судово-претензійної роботи Департаменту правового забезпечення встановлений простій.

Відповідно до п. 3 зазначеного наказу визначено строком дії простою період з 01.12.2022 року до закінчення дії обставин, що його обумовили, та відповідно до п. 5 цього наказу, Департаменту фінансово-економічної діяльності доручено забезпечити оплату праці державним службовцям та працівникам Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України, яким встановлено простій у розмірі двох третин тарифної ставки встановленого працівникові тарифного розряду або посадового окладу державного службовця.

Матеріалами справи підтверджено, що на службову записку позивача, листом від 29.11.2022 року Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України надано позивачу копії доповідної записки начальника Управління персоналу ОСОБА_3 від 10.11.2022 № 4113/08/17-22 та службової записки директора Департаменту правового забезпечення ОСОБА_2 від 14.11.2022 року № 4189/04/17-22.

Суд встановив, що відповідач довів до позивача зміст оскаржуваного наказу шляхом направлення супровідного листа від 21.11.2022 року разом із копією наказу від 18.11.2022 року № 343 та витяг із списку державних службовців та працівників Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України, у роботі яких встановлюється простій позивачу електронною поштою за адресами ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3.

Також суд встановив, що відповідачем був складений протокол № 95 фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку від 21 листопада 2022 року.

Судом досліджена Виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України, станом на 14.04.2022 року, згідно з якої ОСОБА_1 включений до складу осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності як представник в судах України, а також наказ Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України «Про визначення осіб уповноважених на представництво інтересів Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України у судах України» № 234 від 18.08.2022 року, яким у тому числі ОСОБА_1 визначено особою уповноваженою на представництво інтересів Державної служби.

Згідно з Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України, станом на 26.12.2022, ОСОБА_1 виключений із складу осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності як представник в судах України.

Листом від 30.11.2022 року Державна служба морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України звернулась до ДП «Укрсервіс Мінтрансу» з проханням тимчасово обмежити дію електронної перепустки до адміністративної будівлі Міністерства інфраструктури України для державних службовців та працівників Адміністрації судноплавства згідно з додатком, до якого включений ОСОБА_1 .

Листом від 14.11.2022 року № 5946/04-1/15-22 Державною службою морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України у судах України направлені на адресу Міністерства інфраструктури України звіти про стан ведення претензійно-позовної роботи щодо позовів поданих ЦОВВ та до ЦОВВ.

Також позивачем надано до суду копії витягів з системи електронного документообігу із зазначенням доручених йому до виконання завдань.

Відповідно до Списку співробітників Адміністрації судноплавства, які перебувають поза діючим штатним, ОСОБА_1 - начальник відділу судово-претензійної роботи Департаменту правового забезпечення, перебуває поза діючим штатом.

Також матеріалами справи підтверджено, що 10.11.2022 року позивачем подана заява з проханням встановлення з 15 листопада 2022 року по 15 грудня 2022 року дистанційний режим роботи у зв`язку із доглядом за дітьми, яка не була погоджена.

Також суд встановив, що повідомлення ОСОБА_1 про вчинення порушення вимог ст. 28 ЗУ «Про запобігання корупції» директором департаменту правового забезпечення було прийнято та зареєстровано та позивач набув статусу викривача з 10.11.2022 року, про що його було повідомлено, 11.11.2022 року та надіслано йому Пам`ятку щодо правового статусу, прав та гарантій захисту викривача.

Судом досліджено довідку про доходи № 317 від 28.11.2022 року позивача, та довідку Адміністрації судноплавства № 10 від 13.02.2023 року, відповідно до якої ОСОБА_1 за період з 01.12.2022 року по 13.02.2023 року нарахована заробітна плата за простій у розмірі 19110 грн.

Також суд встановив, що наказом Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України від 08.02.2023 року № 50-к «Про звільнення ОСОБА_1 », звільнено ОСОБА_1 , начальника відділу судово-претензійної роботи Департаменту правового забезпечення, із займаної посади 13 лютого 2023 року, в порядку переведення для подальшої роботи в державні аудиторській службі України, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 Закону України «Про державну службу».

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать задоволенню, з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч. 1,2,4,7 статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон № 889-УІІІ) та Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1 Закону № 889-УІІІ державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави. Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 5 Закону № 889-УІІІ правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Також відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю, законів України "Про державну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", інших законодавчих актів, що регулюють діяльність державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Законом № 889-УІІІ та Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» не врегульоване питання простою на роботі, а тому такі питання врегульовані загальними нормами трудового законодавства - КЗпП України.

Відповідно до ст. 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Отже, на підставі наведених норм права, можна зробити висновок, що простій може бути оголошений тільки у разі відсутності організаційних і технічних можливостей для виконання їх посадових обов`язків.

Суд встановив, що Державною службою морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України, керуючись положеннями статей 34 та 113 КЗпП України, відповідно до постанови КМУ від 07.03.2022 року № 221 «Деякі питання оплати праці працівників державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, що фінансуються або дотуються з бюджету, в умовах воєнного стану», враховуючи доповідну записку начальника Управління персоналу ОСОБА_3 від 10.11.2022 № 4113/08/17-22 та службову записку директора Департаменту правового забезпечення ОСОБА_2 від 14.11.2022 року № 4189/04/17-22, прийнято наказ № 343 від 18.11.2022 року «Про встановлення простою у роботі окремих державних службовців та працівників Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України, відповідно до якого ОСОБА_1 - начальнику відділу судово-претензійної роботи Департаменту правового забезпечення встановлений простій.

Пунктом 3 Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, визначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

З аналізу вказаної норми вбачається, що вказаним Указом встановлено можливість обмеження конституційного права на працю, але в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Відповідно до ч. 1 статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, відповідні заходи правового режиму воєнного стану, перелічені у частині.

Суд зазначає, що у спірному наказі відсутнє посилання на відповідні положення частини першої статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", що виключає можливість у спірних правовідносинах обмежувати конституційне право на працю.

Крім того, у спірному наказі про оголошення простою у роботі позивача не зазначено обставин, які б свідчили про відсутність організаційних або технічних умов, необхідних для виконання позивачем роботи, а також не наведено посилання на докази таких обставин, зокрема на такі, які б свідчили про об`єктивну неможливість здійснення позивачем роботи саме через введення воєнного стану.

Суд враховує, що у доповідній записці начальника Управління персоналу ОСОБА_3 від 10.11.2022 № 4113/08/17-22 та службовій записці директора Департаменту правового забезпечення ОСОБА_2 від 14.11.2022 року № 4189/04/17-22, які були враховані при прийнятті оскаржуваного наказу, також відсутнє посилання та наведення доказів щодо причин переведення позивача у простій.

Отже, вбачається, що обставин, які створюють загрозу життю та здоров`ю саме позивачу, які об`єктивно були б підставою для оголошення простою не існує, а відповідач, в умовах воєнного стану, діючи фактично на власний розсуд, встановив простій у роботі ОСОБА_1 - начальника відділу судово-претензійної роботи Департаменту правового забезпечення.

Також матеріалами справи підтверджено, що повідомлення ОСОБА_1 про вчинення порушення вимог ст. 28 ЗУ «Про запобігання корупції» директором департаменту правового забезпечення було прийнято та зареєстровано та позивач набув статусу викривача з 10.11.2022 року, про що його було повідомлено, 11.11.2022 року та надіслано йому Пам`ятку щодо правового статусу, прав та гарантій захисту викривача.

Сукупність встановлених судом обставин доводить, що саме після повідомлення ОСОБА_1 про вчинення порушення вимог ст. 28 ЗУ «Про запобігання корупції» до позивача були вжиті заходи щодо не допуску його до роботи та встановлення йому простою без його вини.

Відповідно до ст. 32 КЗпП України працівник, який повідомив про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції", вчинених іншою особою, не може бути звільнений чи змушений до звільнення, притягнутий до дисциплінарної відповідальності у зв`язку з таким повідомленням або підданий іншим негативним заходам впливу, або загрозі таких заходів впливу. Викривачі корупції користуються також іншими правами та гарантіями захисту, встановленими Законом України "Про запобігання корупції".

Враховуючи встановлені судом обставини суд доходить висновку, що позовні вимоги - визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України від 18.11.2022 № 343 в частині встановлення простою начальнику відділу судово-претензійної роботи Департаменту правового забезпечення ОСОБА_1 є правомірними та належать задоволенню.

У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про протиправність наказу в частині встановлення простою начальнику відділу судово-претензійної роботи Департаменту правового забезпечення ОСОБА_1 , суд вважає, що позовні вимоги - стягнути з Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України на користь позивача різницю у заробітній платі (середньому заробітку) за весь час простою з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів, є правомірними.

Відповідно до ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити роботодавця чи бригадира, майстра або посадових осіб.

За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток.

Час простою з вини працівника не оплачується.

На період освоєння нового виробництва (продукції) роботодавець може здійснювати працівникам доплату до попереднього середнього заробітку на строк не більш як шість місяців.

Відповідно до п. 3 наказу Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України від 18.11.2022 № 343 визначено строком дії простою період з 01.12.2022 року до закінчення дії обставин, що його обумовили, та відповідно до п. 5 цього наказу, Департаменту фінансово-економічної діяльності доручено забезпечити оплату праці державним службовцям та працівникам Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України, яким встановлено простій у розмірі двох третин тарифної ставки встановленого працівникові тарифного розряду або посадового окладу державного службовця.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується відповідачем, що позивачу був встановлений простій у період з 01.12.2022 року по 13.02.2023 року, тобто 53 робочі дні.

Відповідно до довідки Адміністрації судноплавства № 10 від 13.02.2023 року ОСОБА_1 за період з 01.12.2022 року по 13.02.2023 року нарахована заробітна плата за простій у розмірі 19110 грн, тобто 360, 56 грн за один робочий день.

Відповідно до довідки про доходи № 317 від 28.11.2022 року середньоденна заробітна плата позивача становить 2472,59 грн, отже позивачу було недоплачено середню заробітну плату за один робочий день в розмірі 2112,03 грн (2472, 59 грн - 360, 56 грн).

Таким чином у зв`язку з тим, що простій у роботі позивача не мав законних підстав, позивач має право на виплату середньої заробітної плати за період простою у повному обсязі в розмірі 111937, 59 грн (2112, 03 грн х 53 робочі дні).

Враховуючи встановлені судом обставини, суд доходить висновку, що позовні вимоги стягнути з Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України на користь позивача різницю у заробітній платі (середньому заробітку) за весь час простою з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів є правомірними та належать задоволенню шляхом стягнути з Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) на користь позивача недоплачений середній заробіток за період простою з 01.12.2022 року по 13.02.2023 року в розмірі 111937, 59 грн з урахуванням обов`язкових платежів.

Згідно із ч. 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи, що позов задоволено, сплачений судовий збір в розмірі 992, 40 грн належить стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) (, місцезнаходження: 01135, м. Київ, просп. Перемоги, 14) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача Національне агентство з питань запобігання корупції (, місцезнаходження: 01103, м. Київ, бульвар Дружби Народів, 28) про визнання протиправним та скасування наказу та стягнення різниці у заробітної плати за весь час простою, - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України від 18.11.2022 № 343 «Про встановлення простою у роботі окремих державних службовців та працівників державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України» в частині встановлення простою начальнику відділу судово-претензійної роботи Департаменту правового забезпечення ОСОБА_1 .

Стягнути з Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) (, місцезнаходження: 01135, м. Київ, просп. Перемоги, 14) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) недоплачений середній заробіток за період простою з 01.12.2022 року по 13.02.2023 року в розмірі 111937, 59 грн (сто одинадцять тисяч дев`ятсот тридцять сім гривень 59 копійок) з урахуванням обов`язкових платежів.

Стягнути з Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) (, місцезнаходження: 01135, м. Київ, просп. Перемоги, 14) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України, п. 3 розділу УІ Прикінцевих положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя Л.Р. Юхтенко