Справа № 420/1369/23
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2023-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1369/23
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 березня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 24 січня 2023 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 ), відповідно до якої позивач просив:

Визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 28.11.2020 року по 23.05.2022 року включно.

Зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 28.11.2020 року по 23.05.2022 року включно відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року № 100.

Ухвалою суду від 27 січня 2023 року позивачу поновлено строк звернення до суду з позовом та позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у порядку ч. 5 ст. 262 КАС України.

Позов обґрунтовано тим, що з 03.04.2013 року по 27.11.2020 року позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .

При звільненні з військової служби позивачу не було виплачено індексацію грошового забезпечення та одноразову допомогу при звільненні за 8 років.

У зв`язку з чим він звернувся до суду із відповідним позовом.

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.02.2022 року у справі № 420/25939/21 відповідачем 24.05.2022 року виплачено на користь позивача одноразову грошову допомогу при звільненні за 8 повних календарних років в сумі 44104,87 грн (з урахуванням утриманого військового збору 1,5 %).

Таким чином позивач зазначив, що відповідачем затримано розрахунок з позивачем з 28.11.2020 року по 23.05.2022 року на 542 дні, і відповідно, у позивача виникло право на отримання середнього заробітку за час затримки виплати відповідно до ст.ст. 116, 117 КЗпП України.

До суду 27.02.2023 року (вхід. № 5859/23) від представника відповідача надійшло клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Ухвалою від 13.03.2023 року відмовлено у задоволені клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду.

На виконанні ухвали суду від 27.01.2023 року представником відповідача надано суду довідку про середньоденний заробіток позивача № 334 від 22.02.2023 року, копію роздавальної відомості №05ОГД та № 12в.

Станом на дату розгляду справи відзив на позовну заяву від відповідача не надходив.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, судом у справі встановлені такі факти та обставини.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 03.04.2013 року № 91 солдата запасу ОСОБА_1 з 03 квітня 2013 року зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення та призначено на посаду старшого водія 3 понтонної роти понтонно-мостового батальйону.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 27.11.2020 року № 2 позивача виключено з 27 листопада 2020 року зі списків військової частини та усіх видів забезпечення.

Згідно з роздавальної відомості № 12 зв за грудень 2020 року вбачається, що військовою частиною нараховано позивачу станом на день звільнення: грошове забезпечення, грошову компенсацію за додаткову відпустку як УБД, МДС, індексацію, усього 42221, 94 грн.

У зв`язку з тим, що на день звільнення позивачу не було нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Відповідно до даних з Єдиного реєстру судових рішень, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21.02.2022 року у справі № 420/25939/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_4 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу задоволено.

Визнано протиправною бездiяльнiсть військової частини НОМЕР_5 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмiрi 50 відсотків місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за 8 повних календарних років військової служби.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_4 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за 8 повних календарних років військової служби.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.05.2022 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.02.2022 року у справі № 420/25939/21 залишено без змін.

Відповідно до роздавальної відомості № 05 огд на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні згідно з рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.02.2022 року у справі № 420/25939/21, відповідачем нараховано ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 44776,52 грн та виплачено 24 травня 2022 року в розмірі 44104,87 грн, що підтверджено платіжним дорученням № 406 від 23 травня 2022 року та повідомленням про надходження коштів на картковий рахунок, 24 травня 2022 року.

Виконання рішення суду по справі № 420/25939/21 не заперечувалось відповідачем.

Але при виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні відповідачем не було виплачено позивачу середній заробіток за час затримки виплати у повному обсязі при звільненні.

Не погоджуючись із зазначеною бездіяльністю, позивач звернувся до суду.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать задоволенню частково, з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами частини першої ст. 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до статей 1 та 2 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до частин другої-третьої ст. 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України «Про розвідку», а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Сукупний аналіз наведених норм права доводять, що позивач при звільненні мав право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, яка не була виплачена позивачу на час звільнення.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Натомість врегульовано Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, яка неодноразово підтримана Верховним Судом (постанова від 04.12.2019 справа №825/66/16, постанова від 02.10.19 справа №817/1227/18, постанова від 10.09.2019 справа №814/2791/16, постанова від 19.06.2019 справа № 820/3312/17) за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює спірні відносини, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум при звільненні, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, Верховний Суд дійшов висновку про можливість застосування норм статей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення зі служби органів внутрішніх справ.

Також Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, що була підтримана у постанові від 13 травня 2020 року у справі №810/451/17, висловлено правову позицію, відповідно до якої статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За таких обставин суд доходить висновку, що до спірних правовідносин належать застосуванню статті 116, 117 КЗпП України.

Також суд зазначає, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачу було виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні 24 травня 2022 року. Таким чином відповідачем затримано розрахунок з позивачем з 28.11.2020 року по 23.05.2022 року на 542 дні.

Сторонами не заперечується, що у день звільнення позивача, йому не було виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні.

Суд звертає увагу на наведені приписи ст. 117 КЗпП України, якими передбачено поширення дії вказаної статті й при наявності спору, у випадку якого уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в редакції чинної на час здійснення виплати одноразової грошової допомоги, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За таких встановлених судом обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги - визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 28.11.2020 року по 23.05.2022 року включно, є правомірними та належать задоволенню.

Однак, статтею 117 КЗпП України покладено обов`язок щодо визначення розміру відшкодування за час затримки на орган, який виносить рішення по суті спору.

Тому суд доходить висновку, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 28.11.2020 року по 23.05.2022 року включно відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року № 100, є безпідставними та не належать задоволенню.

У свою чергу враховуючи, що статтею 117 КЗпП України покладено обов`язок щодо визначення розміру відшкодування за час затримки на орган, який виносить рішення по суті спору, керуючись ст. 9 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та стягнути середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні на користь позивача, але із зменшенням його розміру, виходячи з такого.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року по справі № 761/9584/15-ц, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і зазначила, що встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

- Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.

- Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

- Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Так, відповідно до роздавальної відомості № 12зв на виплату грошового забезпечення генералам, адміралам, офіцерам, прапорщикам та військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом військової частини НОМЕР_2 за грудень 2020 року старшому солдату ОСОБА_1 було нараховано перед звільненням 42221, 94 грн.

Відповідно до роздавальної відомості № 05 огд на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні згідно з рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.02.2022 року у справі № 420/25939/21, відповідачем нараховано ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 44776,52 грн, яку виплачено 24 травня 2022 року в розмірі 44104,87 грн.

Тобто на день звільнення позивача був бути здійснений повний розрахунок в сумі 86998,46 грн.

Відповідно до довідки про середньоденний заробіток ОСОБА_1 , виходячи із двох останніх місяців перед звільненням із врахуванням календарних днів становить 357,53 грн.

Період затримки повного розрахунки під час звільнення з 28.11.2020 року по 23.05.2022 року становить 542 календарні дні.

Отже, середній заробіток за час затримки з 28.11.2020 року по 23.05.2022 року становить: 542 календарні дні х 357, 53 грн =193 781, 26 грн, що значно перевищує суму, яка була виплачена із затримкою.

Також суд враховує, що з позовом про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу позивач звернувся до суду лише 17 грудня 2021 року, тобто через 385 календарних днів після звільнення.

А після набрання законної сили рішення суду, 06 травня 2022 року, відповідачем було здійснено виплату одноразової грошової допомоги позивачу, 24 травня 2022 року, тобто менш ніж за один місяць, що свідчить про добросовісну поведінку відповідача при виконанні рішення суду.

Суд зазначає, що стаття 117 КЗпП України - це відповідальність, яка покладається на роботодавця за несвоєчасний розрахунок з працівником при звільненні.

Метою, яка закладена законодавцем у зміст процедури відшкодування, передбаченої ст. 117 КЗпП, є компенсація працівникові майнових витрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

За таких встановлених судом обставин, суд вважає, що співмірним розміром відшкодування як компенсації майнових витрат позивача з урахуванням поведінки сторін, буде сума 44104,87 грн, що дорівнює розміру виплаченої позивачу одноразової грошової допомоги.

Також суд враховує, що стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити про відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів.

Аналогічна правова позиція зазначена в п. 39-41 постанови Верховного Суду від 08 листопада 2018 у справі №805/1008/16-а.

Тому оцінюючи у сукупності надані обставини, суд вважає, що достатнім та співмірним розміром середнього заробітку за затримку буде сума 44104,87 грн, яка належить стягненню на користь позивача з урахуванням обов`язкових відрахувань.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що відповідач, заперечуючи проти позову частково не довів, з посиланням на відповідні докази, правомірності своїх дій, а тому позовні вимоги належать задоволенню частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, та те, що позивач звільнений від сплати судового збору і не надані докази понесення ним інших судових витрат, жодні судові витрати не належать стягненню з відповідача на користь позивача.

У зв`язку з тим, що судові витрати пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз в цій справі відсутні, жодні судові витрати не належать компенсації за рахунок Державного бюджету.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 ) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 28.11.2020 року по 23.05.2022 року включно.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 28.11.2020 року по 23.05.2022 року включно в розмірі 44104,87 грн (сорок чотири тисячі сто чотири гривні 87 копійок) з урахуванням обов`язкових відрахувань.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України, п. 3 розділу УІ Прикінцевих положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя Л.Р. Юхтенко