Справа № 260/4321/22
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2023-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

02 березня 2023 року м. Ужгород№ 260/4321/22
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ващиліна Р.О.

при секретарі судового засідання Костелей І.Ф.

за участю:

позивача: представник - Колотуха О.М.,

відповідача: представник - Олексій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі (з урахуванням уточнених позовних вимог), -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області, в якому просить: 1) визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 19 вересня 2022 року №168о/с "По особовому складу", яким старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 поліцейського офіцера громади відділу превенції Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області з 19 вересня 2022 року звільнено зі служби за п. 8 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 2) поновити ОСОБА_1 на посаді поліцейського офіцера громади відділу превенції Ужгородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 19 квітня 2022 року його було звільнено зі служби в поліції у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення. Вважаючи таке звільнення протиправним позивач оскаржив його до Закарпатського окружного адміністративного суду. Поряд з цим, поки адміністративна справа з приводу правомірності його звільнення перебувала на розгляді в суді, на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 ОСОБА_1 було призвано на службу у Збройні Сили України. Рішенням від 08.09.2022 у справі №260/1795/22 ОСОБА_1 було поновлено на посаді поліцейського та таке в подальшому виконано відповідачем. Однак через 5 днів після поновлення Головне управління Національної поліції в Закарпатській області повторно звільнило ОСОБА_1 зі служби в поліції, мотивуючи переходом у встановленому порядку на роботу до іншого міністерства і відомства, а саме: призову його на службу у Збройні Сили України. Таке звільнення вважає протиправним, оскільки його призов на військову службу був наслідком саме незаконного звільнення зі служби в поліції. Звертає увагу суду на те, що нормами ч. 3 ст. 119 КЗпП України передбачені гарантії щодо збереження робочого місця за працівниками, призваними на військову службу.

10 листопада 2022 року відповідач надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечив з мотивів безпідставності такого. Так, зазначив, що позивач з 29 квітня 2022 року проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , а тому правомірно звільнений зі служби в поліції на підставі п. 8 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Представник позивача у судовому засіданні 02 березня 2023 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі з мотивів, наведених в позовній заяві, та просив суд їх задовольнити. При цьому представник позивача просив суд не розглядати позову вимогу щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Представник відповідача у засіданні суду 02 березня 2023 року проти позову заперечив з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву №560106/11-2022 від 10.11.2022.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) у період з 02 жовтня 2015 року по 06 листопада 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з 07 листопада 2015 в Національній поліції України.

Наказом Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (далі ГУ НП в Закарпатській області) від 18 квітня 2022 року №72 о/с «По особовому складу» старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського офіцера громади відділу превенції Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області, з 18 квітня 2022 року звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

27 квітня 2022 року на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 ОСОБА_1 призваний у Збройні Сили України та з 29 квітня 2022 року зарахований до особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Вважаючи своє звільнення зі служби в поліції протиправним, ОСОБА_1 оскаржив таке до Закарпатського окружного адміністративного суду. Так, за результатами розгляду справи рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду №260/1795/22 від 08 вересня 2022 року задоволено позов ОСОБА_1 до ГУ НП у Закарпатській області про визнання протиправними і скасування наказів, визнання протиправним звільнення з роботи та поновлення на роботі. Визнано протиправним і скасовано наказ ГУ НП у Закарпатській області від 16.04.2022 року №652 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП" в частині застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції. Визнано протиправним і скасовано наказ ГУ НП у Закарпатській області від 18.04.2022 року №72 о/с «По особовому складу», яким старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського офіцера громади відділу превенції Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області, з 18 квітня 2022 року звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України). Поновлено ОСОБА_1 на посаді поліцейського офіцера громади відділу превенції Ужгородського районного управління поліції ГУ НП у Закарпатській області з 19 квітня 2022 року.

На виконання вказаного рішення наказом ГУ НП в Закарпатській області №164 о/с від 13 вересня 2022 року «По особовому складу» старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 поновлено з 19 квітня 2022 року на посаді поліцейського офіцера громади відділу превенції Ужгородського районного управління поліції ГУ НП у Закарпатській області.

19 вересня 2022 року наказом ГУ НП в Закарпатській області №168 о/с «По особовому складу», відповідно до ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського офіцера громади відділу превенції Ужгородського районного управління поліції ГУ НП у Закарпатській області, з 19 вересня 2022 року звільнено зі служби в поліції на підставі п. 8 (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомства (організацій)).

Вважаючи таке звільнення протиправним, з метою захисту порушеного права на працю ОСОБА_1 звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Вирішуючи питання законності звільнення позивача зі служби в поліції, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 24 Європейської соціальної хартії, з метою забезпечення ефективного здійснення права працівників на захист у випадках звільнення сторони зобов`язуються визнати: a) право всіх працівників не бути звільненими без поважних причин для такого звільнення, пов`язаних з їхньою працездатністю чи поведінкою, або поточними потребами підприємства, установи чи служби.

Громадянам згідно ст. 43 Конституції України гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці регулюються Кодексом законів про працю України (далі КЗпП України).

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст.5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України регулюються нормами Закону України «Про національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 р. (далі Закон).

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 59 Закону, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Спірні правовідносини виникли з приводу незаконного, на думку позивача, його звільнення зі служби в органах Національної поліції у зв`язку з призовом на військову службу.

Так, обґрунтовуючи правомірність звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції, відповідач посилається на норми п. 8 ч. 1 ст. 77 Закону та те, що позивач фактично перейшов на роботу у Збройні Сили України, що перешкоджає можливості подальшого проходження служби в поліції.

Норми ст. 77 Закону передбачають, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, в тому числі у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій) (п. 8 ч. 1 ст. 77 Закону).

Оцінюючи такі мотиви суб`єкта владних повноважень, суд враховує наступне.

Нормами ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів визнано обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають на військову службу відповідно до закону.

Вказане кореспондується також з положеннями ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232).

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до ст. 2 Закону №2232, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Статтею 119 КЗпП України встановлені гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків. Так, зокрема, ч. 3 вказаної статті визначено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону №2322, громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою статті 119 КЗпП України, а також ч. 1 ст. 53 і ч. 2 ст. 57 Закону України «Про освіту», ч. 2 ст. 44, ч. 1 ст. 54 і ч. 3 ст. 63 Закону України «Про фахову передвищу освіту», ч. 2 ст. 46 Закону України «Про вищу освіту».

Нормами Закону не врегульовано порядок збереження робочого місця за поліцейським, що призваний на військову службу під час мобілізації. Водночас, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Відтак, у даному випадку застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми трудового законодавства.

Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 31 жовтня 2019 року у справі №825/598/17 та від 16 липня 2020 року у справі №400/2884/18.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому було продовжено.

Воєнний стан в розумінні положень ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Отже, з моменту призову на військову службу, за громадянами України, які були призвані на військову службу під час мобілізації на строк до її закінчення зберігаються: місце роботи, посада та середній заробіток на підприємстві, установі, організації, незалежно від підпорядкування та форми власності, у яких вони працювали на час призову.

На думку суду, гарантії, встановлені ч. 3 ст. 119 КЗпП України, спрямовані забезпечення права громадян на працю та її оплату, які повинні виконати свій конституційний обов`язок захисту Батьківщини.

При цьому суд вважає, що призов на військову службу під час мобілізації не є тотожним з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій), на яку посилається відповідач, як на підставу звільнення ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що позивач був призваний на військову службу на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, а тому на нього поширювалися гарантії, передбачені ст. 119 КЗпП України. Тому, враховуючи положення ч. 3 ст. 119 КЗпП України, суд вважає, що ГУ НП в Закарпатській області не мав права звільняти ОСОБА_1 зі служби в поліції, в тому числі на підставі п. 8 ч. 1 ст. 77 Закону.

Таким чином, позовні вимоги є правомірними та підлягають задоволенню.

У зв`язку з відмовою позивача від позовної вимоги в частині стягнення середнього заробітку, питання виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу судом не вирішується.

Відповідно до п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 256 КАС України, негайно виконуються рішення суду, зокрема, щодо присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби. У зв`язку з чим рішення в частині поновлення позивача на займаній на час звільнення посаді підлягає до негайного виконання.

Питання розподілу судових витрат зі сплати судового збору, судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: буд. АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_2 ) до Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області (місцезнаходження: вул. Ф. Ракоці, буд. 13, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, код ЄДРПОУ - 40108913) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі (з урахуванням уточнених позовних вимог), - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 19 вересня 2022 року №168о/с "По особовому складу", яким старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського офіцера громади відділу превенції Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, з 19 вересня 2022 року звільнено зі служби за п. 8 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій).

3. Поновити ОСОБА_1 (місце проживання: буд. АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_2 ) на посаді поліцейського офіцера громади відділу превенції Ужгородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області з 20 вересня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлено 13 березня 2023 року.

СуддяР.О. Ващилін