Справа № 200/3333/22
Суддя: Чекменьов Г.А.
Дата ухвалення: 2023-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2023 року Справа№200/3333/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Чекменьова Г.А., розглянувши в порядку спрощеного (письмового) провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі-відповідач), в якому просить:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області щодо невиплати заборгованості та щомісячної пенсії за віком відповідно до заяви позивача;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 та виплатити заборгованість за весь період починаючи з лютого 2015 року на загальних підставах, а саме без застосування законодавства, що регулює питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

В позовній заяві просить допустити негайне виконання постанови суду в частині присудження виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що є пенсіонером за віком. В зв`язку зі зміною місця проживання та реєстрації в місті Українськ звернувся до Селидівського сервісного центру №7 з пакетом документів та заявою на запит електронної пенсійної справи та отримання пенсійних виплат. Позивачу листом повідомлено про неможливість пенсійних виплат без довідки внутрішньо переміщеної особи. Позивач вважає зазначені дії відповідача протиправними, оскільки не є внутрішньо переміщеною особою та має право на отримання пенсії, на підставі чого просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою від 20 червня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

02 серпня 2022 року відповідачем поданий відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив, зазначив, що позивач є внутрішньо переміщеною особою і для отримання пенсії має надати відповідну довідку.

При цьому, відповідач зазначає, що внутрішньо переміщена особа за власним бажанням має право подати заяву до УСЗН про відмову від довідки ВПО. Проте, позивач надав до Головного управління заяву, відповідно до якої не бажає набувати статус ВПО, просив взяти його на облік та запросити його пенсійну справу з територіального органу Фонду, де він перебуває на обліку. Однак, до компетенції органів Пенсійного фонду України не входить вирішення зазначеного питання, оскільки заява подається до органів соціального захисту населення, які за результатами її розгляду приймають відповідне рішення і у разі скасування довідки вносять відомості про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб. У зв`язку з тим, відповідач вважає позивача внутрішньо переміщеною особою і до реалізації його прав на пенсійне забезпечення підлягають застосуванню відповідні акти законодавства у цій сфері. За наявності у особи документів, що підтверджують факт реєстрації на підконтрольній Україні території та рішення про відмову у видачі довідки/взятті на облік як ВПО, відповідний територіальний орган ПФУ здійснює поновлення виплати пенсії. У зв`язку з тим, що позивач не надав рішення про відмову у видачі довідки ВПО, позивача взято на облік без проведення виплати пенсії. З зазначених причин просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 17 лютого 2023 року у Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області витребувано довідку про невиплачену позивачу пенсію за спірний період та відповідний витяг ІКІС ПФУ: підсистеми призначення та виплати пенсії за період: 2015-2023 роки.

Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, в тому числі, розумні строки розгляду справи судом. Статтею 6 Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Тому, відповідно до наведених норм, справа розглянута впродовж розумного строку, враховуючи обставини збройної агресії проти України.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі фактичні обставини.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 ), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з даними паспорту серії НОМЕР_3 .

Позивачем вказано, що 25 січня 2022 року він звернувся зі заявою до відповідача, у якій просив пояснити причину не виплати пенсії та підстави для необхідності отримання статусу внутрішньо переміщеної особи.

09 лютого 2022 року за №3297-2068/А-15/8-0500/22 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надало відповідь, в якому зазначило, що особа, яка прописалась на підконтрольній території після початку антитерористичної операції вважається внутрішньо переміщеною особою та для поновлення виплати пенсії має отримати відповідну довідку, оскільки поновлення виплати пенсії здійснюється на підставі відомостей з Єдиної інформаційної бази даних внутрішньо переміщених осіб.

07 березня 2023 року відповідачем на виконання ухвали суду від 17 лютого 2023 року наданий витяг з ІКІС ПФУ: Підсистема «Призначення та виплати пенсій (ППВП)» та інформацію щодо нарахованої та фактично виплаченої пенсії ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 по 31.01.2015, в якому визначено розмір пенсії у сумі 1037,90 грн. та виплачений позивачу у січні 2015 року.

Відомості щодо подальшого нарахування та виплати пенсії відповідачем не надані, через що суд дійшов висновку про відсутність таких виплат.

Отже, у даній справі оскаржені дії відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу з 01 лютого 2015 року на підставі факту відсутності реєстрації позивача в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам з урахуванням встановлених обставин справи, суд керується, в тому числі, такими конституційними нормами:

Україна є соціальною та правовою державою, що закріплено у статті 1 Конституції України.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (частина 2 статті 3 Конституції України).

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 47 Закону України від 09.07.2003 №1058-VI «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-VI) пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Підстави припинення виплати пенсії передбачені статтею 49 Закону №1058-VI, зокрема, згідно з частиною 1 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Враховуючи наведені норми, суд дійшов висновку про порушення відповідачем вимог частини 1 статті 49 Закону №1058-VI, оскільки з березня 2016 року позивачеві припинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення та за відсутністю законодавчо встановлених підстав.

Право на отримання пенсії є конституційною гарантією. Суми пенсії є власністю позивача, оскільки з його заробітної плати протягом трудової діяльності здійснювалися утримання (страхові внески) з метою подальшої їх виплати у вигляді пенсії при досягненні особою пенсійного віку та набуття страхового трудового стажу.

Судом враховані положення Статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 14 Конвенції визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає про відсутність реєстрації позивача в якості внутрішньо переміщеної особи.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» 20 жовтня 2014 року № 1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

За приписами статті 4 вказаного Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Заява подається внутрішньо переміщеною особою, у тому числі неповнолітніми дітьми, особисто, а малолітніми дітьми, недієздатними особами або особами, дієздатність яких обмежено, - через законного представника.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що оформлення статусу внутрішньо переміщеної особи є правом особи, яким вона користується на власний розсуд, шляхом особистої подачі відповідної у встановленому порядку. Проте, закон не містить приписів про покладення на особу будь-якого обов`язку подавати таку заяву та набувати відповідний статус.

Водночас, відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» 11 грудня 2003 року № 1382-IV громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

У справі встановлено, що позивач мешкає та зареєстрований у встановленому порядку на підконтрольній Україні території, що не відноситься до тимчасово окупованих територій.

За таких обставин припинення виплати пенсії з підстав відсутності реєстрації позивача в якості внутрішньо переміщеної особи є протиправним, оскільки грубо суперечить вищенаведеним нормам Конституції та законодавства України.

Суд також зауважує, що у статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», зокрема, визначені такі терміни:

дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Статтею 6 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» встановлена заборона дискримінації:

1. Відповідно до Конституції України, загальновизнаних принципів і норм міжнародного права та міжнародних договорів України всі особи незалежно від їх певних ознак мають рівні права і свободи, а також рівні можливості для їх реалізації.

2. Форми дискримінації з боку державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, юридичних осіб публічного та приватного права, а також фізичних осіб, визначені статтею 5 цього Закону, забороняються.

З наведених підстав суд дійшов висновку, що відповідач протиправно припинив виплату пенсії позивачу та допустив стосовно її протиправну дискримінацію за ознакою місця проживання.

Стаття 46 Закону №1058-VI регулює правовідносини, що виникають під час виплати пенсії за минулий час:

- нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії;

- нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Враховуючи, що позивач звернулася до суду з позовом про поновлення виплати пенсії, право на яку відповідачем не заперечується, та нарахування якої продовжувалося після припинення її виплати, однак було піддано формальним обмеженням з підстав та у спосіб, які суперечать вимогам Конституції та законів України, згідно з частини 2 статті 46 Закону № 1058-IV, виплата пенсії позивачеві підлягає поновленню з моменту її припинення.

Тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

За приписами частини 1 статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні. Отже, законом встановлений обов`язок відповідача негайно виконати рішення суду про виплату пенсії у межах стягнення за один місяць, який виникає у відповідача відразу після прийняття судового рішення, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватись.

Відповідно до частини 1 статі 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. Тому сплачений позивачем судовий збір у розмірі 992,40 грн. підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії з 01 лютого 2015 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та виплатити заборгованість, починаючи з лютого 2015 року без застосування законодавства, що регулює питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 992,40 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення виготовлений та підписаний в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Г.А. Чекменьов