Справа № 120/1147/23
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2023-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 березня 2023 р. Справа № 120/1147/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мультян М.Б., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, з позовною заявою в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не призначення пенсії як державному службовцю по інвалідності з 31.01.2023 відповідно до Закону України "Про Державну службу" на підставі даних довідок від 30.01.2023 року №0200-0602-8/8498 та №90200-0602/8-8496 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), а також про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про Державну службу" а розмірі 60% від суми заробітної плати в редакції, чинній на момент призначення з урахуванням пунктів 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII "Про Державну службу", шляхом переведення з пенсії, призначеної згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного України у Вінницькій області призначити пенсію та виплачувати як державному службовцю по інвалідності з 31.01.2023 року, відповідно до ст. 37 Закону України "Про Державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII на підставі даних довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 30.01.2023 року №0200-0602-88498 (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та довідки №0200-0602-8/8496 від 30.01.2023 року про складові заробітної плати для призначення пенсі особі, яка має не менш 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про Державну службу" в розмірі 60% від заробітку, зазначеного в даних довідках, в редакції, чинній на момент призначення з урахуванням пунктів 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII "Про Державну службу", шляхом переведення з пенсії, призначеної згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що звернулася із заявою до відповідача про призначення пенсії державного службовця як інваліду II групи, на виконання вимог статті 37 Закону України "Про державну службу" та статті 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення", із включенням в розрахунок всіх складових до суми заробітної плати, які відображені в наданих нею довідках. Однак відповідач відмовив позивачу в переведенні на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу", з тих підстав, що позивач не досягла встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійного віку.

Ухвалою суду від 13.02.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк, відповідачем - Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області, надано відзив на адміністративний позов. У якому зазначено, що пунктами 10 і 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII передбачено право певної категорії державних службовців на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 № 3723-XII «Про державну службу» (далі Закон № 3723) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш, як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій державних службовців. Зокрема:

- державні службовці, які на день набрання чинності Закону №889-VIII, станом на 01.05.2016 обіймали посади державної служби та мали не менше як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів України;

- особи, які на день набрання чинності Закону №889-VIII, мали не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723 та актами Кабінету Міністрів України, незалежно від факту роботи на державній службі станом на 01.05.2016.

Відповідно до ст. 37 Закону №3723 на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058 (60 років), за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону №1058, та особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Оскільки, позивач на момент звернення із заявою не набула пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону №1058, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області є правомірним. За таких обставин, відповідач вважає, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

28.02.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області подано відзив на адміністративний позов, у якому управління заперечує щодо задоволення адміністративного позову та зазначає, що у відповідності до Закону № 3723 однією з умов, яка дає право на призначення пенсії державного службовця, є, зокрема, досягнення жінками пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058. Відповідач зазначає, що ОСОБА_1 на час звернення із заявою від 31.01.2023 про переведення з пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058 на пенсію по інвалідності відповідно до Закону № 3723 не досягла пенсійного віку, встановленого чинним законодавством (60 років), оскільки її вік становив 46 років.

Таким чином вважає, що дії відповідача 2 не суперечать чинному законодавству України, оскільки призначення пенсії по інвалідності відповідно до норм Закону № 889 не передбачено.

03.03.2023 від Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області до суду надійшли доповнення до відзиву. Відповідно до яких зазначає, що надані позивачем довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 30.01.2023 року №0200-0602-8/8498 та №0200-0602-8/8496 не відповідають формі передбаченій Порядком №622.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивач є інвалідом ІІ групи, що підтверджується випискою МСЕК серія 12 ААГ № 337163, виданої 21.12.2022 року.

Наказом Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 30.01.2023 року № 47-0 ОСОБА_1 звільнено з посади головного спеціаліста Відділу обслуговування громадян №3 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян.

31.01.2023 року позивач звернулася до відповідача із заявою щодо призначення пенсії державного службовця, як інваліду ІІ групи, на виконання вимог ст. 37 Закону України "Про державну службу" та ст. 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення", із включенням в розрахунок всіх складових до суми заробітної плати, які відображені в довідках від 30.01.2023 року №0200-0602-8/8498 та №90200-0602/8-8496.

Проте, за наслідками розгляду заяви позивача, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області прийняв рішення від 01.02.2022 року № 97, яким відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" з урахуванням при призначенні складових сум заробітної плати, які відображені в довідках від 30.01.2023 року №0200-0602-8/8498 та №90200-0602/8-8496.

Відмова мотивована тим, що позивач не досягла встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійного віку.

Позивач вважає відмову відповідача у переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію державного службовця протиправною, а тому звернулася до суду за захистом своїх прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд зазначає про таке.

Згідно з вимогами ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (стаття 46 Основного Закону).

Згідно зі ст. 46 Конституції України право на пенсійне забезпечення гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення полягає у їх матеріальному забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру в разі досягнення особою передбаченого законом віку чи визнання її інвалідом або отримання членами її сім`ї цих виплат у визначених законом випадках. Встановивши в законі правові підстави призначення пенсій, їх розміри, порядок обчислення і виплати, законодавець може визначати як загальні умови їх призначення, так і особливості набуття права на пенсію, включаючи для окремих категорій громадян пільгові умови призначення пенсії залежно від ряду об`єктивно значущих обставин, що характеризують трудову діяльність (особливості умов праці, професія, виконувані функції, кваліфікаційні вимоги, обмеження, ступінь відповідальності тощо). Законодавець повинен робити це з дотриманням вимог Конституції України, в тому числі принципів рівності та справедливості.

Обґрунтовуючи свою позицію, позивач зазначає, що право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII, пов`язане лише з певним стажем роботи особи на посаді державного службовця, визначеним п. 10, 12 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України "Про державну службу". Жодних додаткових умов для призначення такої пенсії у п. 10, 12 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII не встановлено.

За приписами ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України "Про державну службу" (далі - Закон № 889-VIII).

Відповідно до п. 2 розд. ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII з 01.05.2016 року втратив чинність Закон України "Про державну службу" (далі - Закон № 3723-XII), крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.

Зокрема, п. 10, 12 розд. ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01.05.2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 ст. 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Водночас, за приписами ч. 9 ст. 37 Закону № 3723-XII визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених ч. 1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі (ч. 10 ст. 37 Закону № 3723-XII).

Якщо інваліду I або II групи було встановлено III групу інвалідності, то в разі наступного визнання його інвалідом I або II групи право на отримання раніше призначеної пенсії на умовах, передбачених цим Законом, поновлюється з дня встановлення I або II групи інвалідності за умови, якщо після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років. У такому самому порядку визначається право на отримання пенсії по інвалідності на умовах, передбачених цим Законом, особам, яким така пенсія не була призначена у зв`язку з продовженням перебування зазначених осіб на державній службі (ч. 12 ст. 37 Закону № 3723-XII).

Судом установлено, що трудовий стаж позивача на державній службі становить 20 років 06 місяці 17 днів, що підтверджується довідкою головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 0200-0602-8/8498 від 30.01.2021 року.

Також, позивач є інвалідом ІІ групи, що підтверджується випискою МСЕК серія 12 ААГ № 337163, виданої 21.12.2022 року.

Відтак, враховуючи, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, має стаж на посаді державної служби понад 20 років та перед зверненням за призначенням пенсії працювала на посаді віднесеній до посад державних службовців, суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії по інвалідності згідно зі ст. 37 Закону № 3723-XII, а тому відповідно наявні правові підстави для переведення позивача з пенсії по інвалідності, призначеної їй відповідно до Закону № 1058-IV, на пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону № 3723-XII.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Великої палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 13.02.2019 року у зразковій справі № 822/524/18 (Пз/9901/23/18).

Крім того, суд не приймає доводи відповідача про те, що законодавцем визначено правила, які підлягають застосуванню при призначенні пенсії державним службовцям після 01.05.2016 року, тобто, які на думку відповідача, підлягають застосуванню у сукупності норми, визначені п. 10, 12 розд. ХІ "Прикінцеві та перехідні положень" Закону № 889-VIII, і норми, передбачені ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-XII, які визначають умови для призначення пенсії державного службовця, а саме: вік (у даному випадку 60 років), стаж державного службовця і страховий стаж.

Тому суд вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки Закон не пов`язує нарахування пенсії по інвалідності з такою умовою, як досягнення певного віку. При цьому орган пенсійного фонду, як суб`єкт владних повноважень, трактує норми Закону на власний розсуд, і віддає перевагу найменш сприятливому для позивача тлумаченню законодавства України.

ЄСПЛ у п. 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Водночас положеннями ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

З огляду на проаналізовані норми законодавства й ураховуючи наявність у національному законодавстві правових "прогалин" щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення державних службовців, а також з метою реалізації положень ст. 46 Конституції України щодо недопущення обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову шляхом визнання протиправним та скасування рішення головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 97 від 01.02.2023 року про відмову в переведенні на пенсію, відповідно до Закону України "Про державну службу" та зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію, як державному службовцю по інвалідності з 31.01.2023 року відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ, в розмірі 60% від заробітку, зазначеного у відповідних довідках.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оскільки позивач в силу п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору, враховуючи приписи ст. 139 КАС України, судові витрати у даній справі розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 97 від 01.02.2023 року про відмову в переведенні ОСОБА_1 на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію та виплачувати як державному службовцю по інвалідності з 31.01.2023 року, відповідно до ст. 37 Закону України "Про Державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII на підставі даних довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 30.01.2023 року №0200-0602-88498 (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та довідки від 30.01.2023 року №0200-0602-8/8496 про складові заробітної плати для призначення пенсі особі, яка має не менш 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про Державну службу" в розмірі 60% від заробітку, зазначеного в даних довідках, в редакції, чинній на момент призначення з урахуванням пунктів 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII "Про Державну службу", шляхом переведення з пенсії, призначеної згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, )

Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (просп. Соборний, 158-Б, м. Запоріжжя, )

Суддя Мультян Марина Бондівна