Справа № 280/3750/22
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2023-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 лютого 2023 року м. Дніпросправа № 280/3750/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Ясенової Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Ліненко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2022 року

у адміністративній справі № 280/3750/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Первинної професійної спілки «Правозахисники країни» про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з публічної служби, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2022 року відмовлено у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Первинної професійної спілки «Правозахисники країни» - у повному обсязі. А саме, відмовлено у визнанні протиправними та скасуванні наказів Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 30 травня 2022 року № 446 про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого лейтенанта, дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції №1 Пологівського районного відділу поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_1 та від 02 червня 2022 року № 886 о/с про звільнення старшого лейтенанта, дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції №1 Пологівського районного відділу поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_1 зі служби в поліції; а також у поновленні ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції №1 Пологівського районного відділу поліції ГУНП в Запорізькій області з 02 червня 2022 року та стягненні на її користь за рахунок державних асигнувань Головного управління Національної поліції в Запорізькій області середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з моменту звільнення з 02 червня 2022 року по день фактичного розрахунку, і додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень щомісячно починаючи з 01 березня 2022 року до дня припинення та/або скасування воєнного стану в Україні.

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку позивачем по справі з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, і порушення норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просить скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове судове рішення про задоволення заявлених у цій справі вимог.

Апеляційна скарга позивача мотивована помилковим застосуванням судом до спірних правовідносин норм матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини, яке зокрема суд сприйняв частково не пристосованим до застосування в умовах воєнного стану і відповідно визнав, що реалізація вимог частини 6 статті 18 Дисциплінарного статуту повинна відбуватися з певною гнучкістю щоб досягти оптимального балансу між публічними та приватними інтересами, внаслідок чого суд безпідставно не узяв до уваги: обставини, за яких виникла необхідність покинути місто 05.03.2022 року (відсутність світла і комунікативних мереж зв`язку, знаходження ВСУ з технікою близько місця її мешкання і обстріли з обох боків); відсутність зв`язку з керівництвом через що у неї не було можливості отримати будь-які вказівки та попередити про намір і необхідність вивезти малолітніх дітей в безпечне місце; загострення ситуації та наявності реальної небезпеки для життя та здоров`я дітей, що змусило 07.03.2022 виїхати з дітьми до Республіки Польща.

Також апелянт звертає увагу на невідповідність дійсності посилання суду першої інстанції про невиконання нею (позивачем) наказів №190 (про прийняття якого 10.03.2022, вона дізналася на 3 дні пізніше через відсутність мобільного зв`язку) та №239, оскільки за допомогою Телеграм каналу керівництву і через інспектора кадрового забезпечення Лідію Шапошник нею до керівника ВП №1 та до начальника ГУМІ І в Запорізькій області неодноразово направлялися рапорти про причини виїзду за кордон з дітьми, місця її перебування та про намір продовжувати службу і виконувати вказівки керівництва та по можливості прибути на територію несення служби, яку їй повідоме керівництво (копії рапортів від 20.03, 30.03., 02.04., 08.04., 23.04., 28.04.,01.05, 16.05 долучено до матеріалів справи). Одночасно апелянт звертає увагу на те, що 24.03.2022 року набрав чинності Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 р. № 2136-ІХ відповідно до якого протягом періоду воєнного стану роботодавець на прохання працівника може надавати відпустку без збереження заробітної плати без врахування норм частини першої ст. 26 Закону України «Про відпустки», і позивач задля безпеки дітей зверталась до керівництва з проханням надати таку відпусту, але у задоволенні було відмовлено.

За наведених обставини та з огляду на допущені відповідачем під час проведення службового розслідування вимог ч.6 ст.18 Дисциплінарного статуту і порушення її права (надати пояснення, бути ознайомленою з відповідними наказами, тощо), апелянт вважає, що судом першої інстанції не в повному обсязі встановлено всі обставини у справі, а відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив тільки з того, що відповідач з незалежних від себе обставин не мав змоги виконати вказані обов`язки у повному обсязі з підстав відсутності позивача на території України, але узяв до уваги ні попередні нагороди позивача, ні відсутність у відповідача підстав для притягнення позивача до відповідальності у виді звільнення зі служби, оскільки бойові дії та наявність реальної загрози життю та здоров`ю дітям позивача є поважною причиною та не може вважатися в даному випадку порушенням службової дисципліни з огляду на те, що позивачем вживалися неодноразові заходи, щодо отримання подальших вказівок від керівництва, шляхом подання рапортів, але вони всі були проігноровані. Також як і не врахував, що за даними реєстрів Державної податкової служби та Пенсійного фонду України, станом на 17 жовтня 2022 року позивач вважається працюючою в Головному управлінні Національної поліції в Запорізькій області (копія скриншоту з додатку Дія додається), що також свідчить про порушення відповідачем чинного законодавства.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує на безпідставність доводів позивача та на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оскільки факт порушеного права позивача не знайшов свого підтвердження, а обставини справи та надані докази свідчать про правомірність оскаржуваних наказів про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, що узгоджується з правовою позиціє Верховного Суду, викладеною зокрема, у постановах від 12 грудня 2019 року у справа N 816/70/16, від 01 квітня 2020 року у справа N 806/647/15, від 21 січня 2021 року у справі N 826/4681/18

Відзив відповідача мотивований тим, що порушення позивачем службової дисципліни внаслідок невиконання вимог наказу ГУПУ від 10.03.2022 № 190 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану», наказу Національної поліції України від 07.04.2022 № 239 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану», Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю, затвердженої наказом МВС України від 01.02.2016 № 70 «Про затвердження Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 лютого 2016 року за № 250/28380, що виразилось у неприбутті до будь-якого найближчого органу поліції для реєстрації та постановки на облік, відсутності на службі без поважних причин з 05.03.2022, залишення зброї без нагляду та передача її іншій особі, а також виїзді за межі України, зокрема 07.03.2022 перетину державного кордону України через пропускний пункт «Шегині» без дозволу керівництва ГУНП в Запорізькій області, повністю підтверджено під час службового розслідування, проведеного дисциплінарною комісією на підставі наказу ГУНП в Запорізькій області від 25.04.2022 № 334 та відповідно до вимог Закону «Про Дисциплінарний Статут Національної поліції України» Положення про дисциплінарні комісії і Порядку проведення службових розслідувань, затверджених наказом МВСУ від 07.11.2018 № 893, за результатом якого встановлено, що ще 24.02.2022 по сигналу «Бойова тривога» було зібрано увесь особовий склад органів та підрозділів ГУНП в Запорізькій області, в тому числі і дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції № 1 Пологівського РУП ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 , яка перебувала на своєму робочому місці у подальшому з 25.02.2022 по 04.03.2022 року, а вже 06.03.3033 до ВДОП УПД ГУНП в Запорізькій області надійшов лист Запорізького управління ДВБ Національної поліції України за фактом можливого порушення вимог наказу НПУ від 10.03.2022 № 190 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період воєнного стану» офіцером поліції ОСОБА_2 яка відповідно до отриманих із УКЗ ГУНГІ в Запорізькій області відомостей станом на 20.03.2022 перебуває у Республіці Польща.

Як вказує відповідач у відзиві, саме за результатом перевірки вказаної інформації, зібраними та перевірними матеріалами, а саме: рапортом начальника відділення поліції № 1 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області підполковника поліції ОСОБА_3 ; інформацією про спілкування ОСОБА_4 зі свого мобільного телефонного номеру НОМЕР_1 через мобільний додаток «Telegram» з начальником відділення поліції № 1 Пологівського РВП підполковником поліції ОСОБА_3 по його мобільному номеру телефону НОМЕР_2 ; інформацією про надіслання ОСОБА_4 рапорту зі свого мобільного телефонного номеру НОМЕР_1 на телефон інспектора сектору кадрового забезпечення Пологівського районного відділу поліції ГУНП в Запорізькій області лейтенанту поліції ОСОБА_5 НОМЕР_3 ; отриманої на запит до МГТС «Аркан»

інформації даних бази «АРКАН» щодо відсутності інформації про перетин державного кордону України (виїзд/в`їзд) дільничним офіцером поліції ЄП ВП № 1 Пологівського РВП старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4 ; надісланої 18.05.2022 через мобільний додаток «Telegram» з мобільного телефонного номеру НОМЕР_1 ОСОБА_4 на мобільний телефонний номер старшого інспектора ВДОП УПД ГУНП в Запорізькій області капітана поліції Суховій ГП. НОМЕР_4 копії паспорту громадянина України на її ім`я, в якому на сторінці № 16 наявний штамп з інформацією про перетин кордону в пункті «Шегині» 07.03.2022 на автомобільному транспорті, і не повернення ОСОБА_4 на територію України на момент проведення службового розслідування; інформацією про доведення ОСОБА_4 10.03.2022 інспектором сектору кадрового забезпечення Пологівського РВП ГУНП лейтенантом поліції Шапошник Л.О. за допомогою мобільного додатку Telegram в загальній службовій групі «Гуляйпільське ВП» вимог наказу Національної поліції України від 10.03.2022 № 190 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану», а також після вступу в дію наказу Національної поліції України від 07.04.2022 № 239 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану» щодо необхідності реєстрації та постановки на облік у найближчому територіальному підрозділі по прибуттю до відповідного регіону України; поясненнями ОСОБА_1 , копія яких була надіслала нею зі свого мобільного телефонного номеру НОМЕР_1 за допомогою інтернет-зв`язку через канал Telegram на номер телефону НОМЕР_4 про те, що табельна вогнепальна зброя ПМ в кількості двох одиниць (ТГ - 6912 та ГС - 801) і чотири магазини до них та бойові патрони в кількості 32 штук, були видані їй 24.02.2022 за вказівкою керівника ВП №. 1 Віталія Бідного на зберігання, і вона їх зберігала в надійному місці, без доступу сторонніх осіб; а також долученими до матеріалів службового розслідування Актами про відсутність ОСОБА_4 на робочому місці починаючи з 05.03.2022, що у сукупності свідчить про те, що дільничний офіцер поліції сектору превенції відділення поліції № 1 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_1 ігноруючи вимоги наказів МВС України та Національної поліції України, до м. Львів, до ГУНП у Львівській області не прибула та на облік не стала, а навпаки 07.03.2022 самовільно залишила територію України та виїхала до Республіки Польща, де і знаходиться на час завершення службового розслідування.

За наведених обставин, відповідач вказуючи на положення ч.2 і ч.3 ст.24 Закону України «Про Національну поліцію» органи та підрозділи, що входять до системи поліції, у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України, беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, відповідач наголошує, що працівники поліції мають спеціальний статус, і приймаючи присягу працівника поліції позивач взяв на себе підвищені вимоги, які пред`являються до працівників поліції при проходженні служби і яких вони повинні дотримуватися, та несуть відповідальність за порушення вказаних норм згідно Дисциплінарного статуту, в тому числі і за невиконання чи неналежнк виконання службової дисципліни. Вважає, що позивач зі значним стажем служби в органах внутрішніх справ України, обіймаючи посаду дільничного офіцеру поліції сектору превенції відділення поліції № 1 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області маючи звання старшого лейтенанта поліції до роботи в особливий період та проведення евакуаційних заходів, могла усвідомлювати необхідність протягом однієї доби після прибуття до ГУНП в Львівській області або будь-якого іншого територіального підрозділу поліції зареєструватися та стати на облік, за умов необізнаності про існування відповідних вказівок, вчинити дії з метою отримання таких, тим більш, що позивачка мала доступ до «Telegram» каналу, а також до спільноти особового складу та мала можливість ознайомитись із наказами, при тому, що саме через вказаний канал зв`язку позивачка спілкувалася та направляла всі рапорти.

Відповідач акцентує увагу на тому, що судом встановлено, а позивачем не спростовано, що з 24.02.2022 відділення поліції № 1 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області, де проходила службу позивача, не зупиняло свою роботу, а тим хто вимушений був виїхати надавалася можливість стати на облік в іншому місті для продовження служби. Вважає, правильними висновки суду першої інстанції про те, що позивачка ставши до проходження служби в поліції добровільно погодилася на усі ризики пов`язані з такою службою, узявши на себе зобов`язання мужньо і вправно служити народу України, але фактично взяті на себе обов`язки не виконувала, хоча сама по собі наявність небезпеки в умовах військового стану не є виправданням для невиконання наказів начальників. Погоджується відповідач також з формульовкою суду першої інстанції про те, що вчинений позивачкою дисциплінарний проступок є суттєвим, оскільки він полягає не лише у не виконанні Наказів, а і у самоусуненні від виконання службових обов`язків, невиході на службу, неможливості використання позивача на службі в умовах воєнного стану, коли існує велика потреба у правоохранных органах, і відповідно, залишення позивача на службі в поліції не буде відповідати критеріям "об`єктивності" та "розсудливості", оскільки більшість поліцейських, зокрема і ті, що проходили службу з позивачем, продовжили подальше служіння народові України.

Заслухавши пояснення позивача, її представника та представника відповідача по справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши за метріалами справи повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин та правильність їх оцінки і застосування до них норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не знайшла правових підставі для задоволення вимог апелянта і для скасування рішення суду першої інстанції, виходячи з нижченаведеного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зі званням старшого лейтенанта поліції проходила службу в Національній поліції України на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції №1 Пологівського районного відділення поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, та була звільнена з вказаної і зі служби в поліції за пунтом 6 частини 1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію`посади Наказом Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 02 червня 2022 року № 886о/с (а.с.130)

Підставою винесення вказаного наказу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 02 червня 2022 року № 886о/с слугував наказ Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 30 травня 2022 року № 446 (а.с.127-129), яким до дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції № 1 Пологівського районного відділу поліції ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільненім зі служби в поліції за скоєння значного дисциплінарного проступку під час дії воєнного стану на території України, порушення вимоги пунктів 1 та 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги працівника поліції, передбаченої статтею 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 4 та 8 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-УШ (зі змінами, внесеними Законом України від 15 березня 2022 року № 2123-ІХ), підпункту 2 пункту 1 наказу Національної поліції України від 10.03.2022 №190 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану», підпункту 2 пункту 1 наказу Національної поліції України від 07.04.2022 № 239 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану», пп. 6 п. 10 розділу І Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю, затвердженої наказом МВС України від 01.02.2016 № 70 «Про затвердження Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 лютого 2016 року за № 250/28380, що виразилось у неприбутті до будь-якого найближчого органу поліції для реєстрації та постановки на облік, відсутності на службі без поважних причин з 05.03.2022, залишення зброї без нагляду та передача її іншій особі, а також виїзді за межі України, зокрема 07.03.2022 перетину державного кордону України через пропускний пункт «Шегині» без дозволу керівництва ГУНП в Запорізькій області.

Винесенню зазначенних вище оскаржуваних позивачем у цій справі наказів № 886о/с від 02.06.2022 року та № 446 від 30.05.2022 року передувало проведене дисциплінарною комісією на підставі наказу ГУНП в Запорізькій області від 25.04.2022 № 334 (а.с.65-66) відповідно до вимог Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», Положення про дисциплінарні комісії в Національній поліції України, Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затверджених наказом МВС України від 07.11.2018 № 893 - службове розслідування щодо можливого порушення вимог наказу НПУ від 10.03.2022 № 190 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану» дільничним офіцером поліції сектору превенції відділення поліції № 1 Пологівського районного відділу поліції ГУНП в Запорізькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 .

Судом першої інстанції за результатом детального дослідження обставин, які слугували підставою для призначення та проведення службового розслідування стосовно відсутності ОСОБА_1 на службі починаючи з 05.03.2022 та по час винесення оскаржуваних у цій справі наказів, правильно встановлено, що застосоване наказом ГУНА в Запорізькій області № 446 від 30.05.2022 до дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції № 1 Пологівського районного відділу поліції ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення, яке реалізовано наказом ГУНА в Запорізькій області № 886о/с від 02.06.2022 щляхом звільнення зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» - ґрунтується на висновках затвердженого начальником ГУНП в Запорізькій області 24.05.2022 року службового розслідування (а.с. 131-144), зібраними матеріалами якого встановлено та доказово підтверджено скоєння ОСОБА_1 значного дисциплінарного проступку під час дії воєнного стану на території України, що виразилося в ігноруванні вимог наказів МВС України та Національної поліції України, у зв`язку з її виїздом за межі Запорізької області, самовільного залишення території України з виїздом до Республіки Польща та не прибуттям і не становленням на облік в ГУНП у Львівській області, тобто, відсутність ОСОБА_1 на службі без поважних причин з 05.03.2022.

Як встановлено колегією суддів, спір у цій справі ініційовано позивачем:

- в суді першої інстанції з підстав відсутності в її діях складу дисциплінарного правопорушення, оскільки починаючи з 24.02.2022 та після початку бомбардування м.Гуляйполе була реальна загроза життю та здоров`ю її дітей, у зв`язку з чим, вона вимушена була рятуючи дітей, покинути м. Гуляйполе та службу і поїхати до Республіки Польща, і відповідно, вимоги наказу вона не виконала з незалежних від неї обставин

- в суді апеляційної інстанції у зв`язку з безпідставністю висновків суду першої інстанції про те, що відповідачем вживалися всі можливі заходи для повідомлення позивача про прийняті рішення та про невиконання позивачем наказів керівництва, хоча факту ознайомлення позивача з цими наказами судом не перевірявся; а також без врахування того, що невихід на роботу внаслідок ведення воєнних дій та пов`язаних з ними обставин не може мати наслідком звільнення, тому що це обумовлено необхідністю збереження життя та здоров`я співробітників та їх сімей і вважається як відсутність на роботі з поважних причин, зі збереженням за працівниками робочого місця та посади.

З огляду на предмет спору та характер спірних правовідносин, колегія суддів звертає увагу на те, що надаючи правову оцінку спірним обставинам у цій справі, суд першої інстанції виходив з правового аналізу положень: ст.1, ст.3, ч.1 ст.17, ч.1 ст.18, ч.1 ст.19, п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015 (далі - Закон № 580-VIII); ст.1, ст.3, ч.1 ст.11, ст.12, ст.14, ст.16, ч.7 ст.19, ч.2 ст.22 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 року №2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут); п.1 Розділу 11, п.4 розділу V Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 № 893 (далі - Порядок №893).

Також на переконання колегії суддів, у даному випадку суд першої інстанції обгрунтовано звернув увагу на відбувшийся 24.02.2022 о 05:30 факт військової агресії Російської Федерації проти України, у зв`язку з чим на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України і Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан строком на 30 діб, з продовженням строків дії воєнного стану в Україні Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 на 30 діб (з 26.03.2022) та Указом Президента України від 18.04.2022 № 259/2022 на 30 діб (з 25.04.2022), і на те, що саме з метою забеспечення ефективного виконання службових обов`язків поліцейськими, які тимчасово перебувають поза місцем несення служби та не мають можливості повернутися до нього, крім тих, що виконують службові завдання, керівництвом Національної поліції України було чітко прописано:

- у наказі від 10.03.2022 № 190 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану» (далі - наказ № 190) - потягом 1 доби прибути до найближчого органу поліції для реєстрації та постановки на облік, а саме пунктом 1 встановлено, що: поліцейським, для яких проїзд у регіон місця проходження служби є неможливим у зв`язку з об`єктивними причинами (тимчасова окупація, повне зупинення транспортного сполучення); поліцейським. які виховують одного або більше дітей віком до 18 років або на утриманні яких перебувають батьки, шо потребують стороннього догляду, та виїхали з метою супроводу дітей в евакуацію, та чоловіки (дружини) яких є поліцейськими, військовослужбовцями або особами рядового чи начальницького складу служби цивільного захисту, задіяними до виконання службових обов`язків за місцем проходження служби; поліцейським, які мають статус одинокої матері (батька). Відповідно до п. 3 вказаного Наказу, поліцейські, які не підпадають під перелік осіб, визначених пунктом 1 цього наказу, зобов`язані невідкладно прибути до органу поліції за місцем несення служби.

- у наказі № 239 від 07.04.2022 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану» (яким наказ № 190 визнано таким, що втратив чинність) - зобов`язано поліцейських Головних управлінь Національної поліції в АР Крим та м.Севастополь, Донецькій, Запорізькій, Луганській, Харківській, Херсонській областях, територіальних (відокремлених) підрозділів межрегіональних територіальних органів Національної поліції України, що дислокуються на території обслуговування вказаних головних управлінь Національної поліції, які перебувають поза місцем несення служби, крім тих, що виконують службові завдання, починаючи з 11 квітня 2022 року протягом 1 доби прибути до відповідного регіону, прибути до найближчого органу поліції для реєстрації та постановки на облік (пункт 1: поліцейським, для яких проїзд у регіон місця проходження служби є неможливим у зв`язку з об`єктивними причинами (тимчасова окупація, повне зупинення транспортного сполучення); поліцейським. які виховують одного або більше дітей віком до 18 років або на утриманні яких перебувають батьки, шо потребують стороннього догляду, та виїхали з метою супроводу дітей в евакуацію, та чоловіки (дружини) яких є поліцейськими, військовослужбовцями або особами рядового чи начальницького складу служби цивільного захисту, задіяними до виконання службових обов`язків за місцем проходження служби; поліцейським, які мають статус одинокої матері (батька)). При цьому, пунктом 4 цього наказу встановлено, що керівники структурних підрозділів центрального органу управління поліції, територіальних (у тому числі межрегіональних) органів Національної поліції України мають організувати доведення до відома поліцейських положень цього наказу, облік поліцейських, видання наказів про включення (виключення) в підпорядкування згаданох категорії поліцейських, проходження служби на період воєнного стану, та інформування підлеглих поліцейських, які перебувають поза межами проходження служби, про необхідність прибуття до органу поліції за місцем перебування для реєстрації та постановки на облік, а пунктом 3 цього наказу, керівники зобов`язуються у разі неприбуття поліцейських до місць постійного несення служби у визначений термін забезпечити вжиття невідкладних заходів щодо встановлення причин та обставин, що унеможливлюють їх прибуття, та у разі їх відсутності вживати до них заходів реагування відповідно до законодавства України.

На підставі правового аналізу озачених вище нормативних актів, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що ОСОБА_1 відповідно до вимог пункту 1 наказу № 190 повинна була протягом однієї доби прибути до ГУНП будь-якого територіального підрозділу поліції для реєстрації та постановки на облік. Проте, станом на 24.05.2022 (дата закінчення службового розслідування) на облік в жодному територіальному підрозділі поліції не стала, та самовільно без відповідного дозволу керівництва покинула не лише місце служби, а й територію України. Крім того, після вступу в дію наказу № 239, позивач на момент проведення службового розслідування також не прибула до найближчого територіального підрозділу поліції, на облік не стала та продовжує перебувати за межами країни.

Судом першої інстанції також правильно акцентовано увагу на те, що ОСОБА_1 ані до ГУНП в Запорізькій області, ані до суду не надано жодних доказів на підтвердження того, що нею вживались будь-які заходи спрямовані на виконання Наказів №190 та № 239, а навпаки позивач підтверджує, що не робила спроб для повернення в Україну, а тільки наводить обставини, які стали перепоною для продовження служби та обставини через які вона виїхала з України і не повернулася на час завершення службового розслідування та винесення оскаржуваних у цій справі наказів.

Колегія суддів не вважає доводи апеляційної скарги позивача такими, що спростовують законні та обгрунтовані висновки суду першої інстанції у цій справі, оскільки позивачка в апеляційній інстанції знову ж таки детально акцентує увагу на обставини, які склалися у зв`язку з військовою збройною агресією росії проти України, але у той же час апелянтом не наведено об`єктивних і поважних причин, які були б пов`язані з неможливістю проінформувати прямого чи безпосереднього керівника про залишення нею місця служби 05.03.2022 при виїзді з місця дислокації відділення поліції №1 Пологівського районного відділення поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, чи по дорозі на автомобілі до міста Запоріжжя на блокпостах (тим більш, що переїзд відбувався з м.Гуляй Поле до м.Запоріжжя на автомобілі), чи вже у місті Запоріжжі безпосередньо до ГУНП або до будь-якого відділення поліції міста, у тому числі і до відділенні при залізниці, оскільки із Запоріжжя виїзд було організовано на потязі. Твердження позивача про неможливість повідомлення нею керівництва про залишення служби і виїзд за межі дислокації відділення полації, колегія суддів сприймає лише як спроби виправдати своє безвідповідальне ставлення до служби та визначених ст.24 Закону № 580-VIII додаткових повноважень поліції. якими встановлено, що у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

Більш того, судова колегія звертає увагу на відмітку у закордонному паспорті позивачки (а.с.28), згідно якої перетин нею кордону відбувся в пункті «Шегині» 07.03.2022 на автомобільному транспорті (а не на потязі), тобто, навіть до виїзду за межі України у позивача було майже дві доби для зв`язку як з беспоседнім керівником, так і з керівництвом ГУНП в Запорізькій області, але ж вперше старший лейтенант поліції ОСОБА_1 взагалі вийшла на зв`язок тільки наприкінці березня 2022 р., надіславши зі свого мобільного телефонного номеру НОМЕР_1 начальнику відділення поліції № 1 Пологівського РВП підполковником поліції два рапорти від 20.03.2022 (а.с.22) і від 30.03.2022 (а.с.20), а також на ім`я начальника ГУНП в Запорізькій області рапорти від 02.04.2022 (а.с.19), від 08.04.2022 (а.с.18), від 23.04.2022 (а.с.17), від 28.04.2022 (а.с.16), від 16.05.2022 (а.с.21), які без виключення за своїм змістом є фактично ідентичними по опису обставин, які слугували підставою для прийняття нею самостійного рішення залишити місце служби і виїхати не тільки з місця дислокації відділення поліції №1 Пологівського районного відділення поліції ГУНП в Запорізькій області, а й за межі України. Разом з тим, позивач у жодному вищезгаданому рапорті не просила надати їй відпустку (будь-який із її видів), також як і не обґрунтувала переконливо як в рапортах так і в наданих до УПД ГУНП в Запорізькій області поясненнях від 01.05.2022 (а.с.69) і в суді причини не подання будь-яких рапортів чи пояснень (усно, письмово, за телефоном, за інтернет зв`язком) у період з 05.03.2022 до 20.03.2022, не прибуття до ГУНП в Запорізькій області або іншого будь-якого відділення поліції підконтрольної території України, і факт її перебування у Польщі з 07.03.2022 по 29.07.2022 року (якщо згідно твердження позивача вона тільки вивозила дітей на безпечну територію та мала намір продовжити службу).

Колегія суддів вважає усі виправдування позивача з приводу залишення служби та постійні її нагадування про намір в майбутньому продовжити службу в поліції і про готовність виконувати усі накази та розпорядження керівництва (наведені в рапортах, поясненнях та в суді) - є непереконливими та суперечливими, оскільки твердження про відсутність мобільного та інтернет-зв`язку в період березня-червня 2022 року на підконтрольній території України (у тому числі і у неокупованому місті Запоріжжя), а також про втрату нею телефону і контактів - є лише вигадкою позивача.

З цього приводу колегія суддів вказує, що навіть в період блекауту (який траплявся в періоди листопада-грудня 2022) енергетична система повністю не знеструмлювалася, і існували місця де забезпечувався майже безперебійний зв`язок, до яких позивачка як поліцейський мала можливість отримати доступ для зв`язку з керівництвом. Також звертає на себе увагу факт спілкування позивачки з її телефонного номеру НОМЕР_1 з керівником відділення поліції № 1 Пологівського РВП, інспектором сектору кадрового забезпечення Пологівського районного відділу поліції ГУНП в Запорізькій області та старшим інспектором ВДОП УПД ГУНП в Запорізькій області, в тому числі і через мобільний додаток «Telegram» (а.с.113-120), та доведення до відома усього особового складу ВП № 1 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області, в тому числі і до позивача, через канал «Telegram» Наказу НП України від 10.03.2022 № 190 та Наказу НП України від 07.04.2022 № 239, якими чітко врегульовані дії поліцейських, і зміст яких позбавляє необхідності кожного окремо поліцейського повідомляти про спосіб їх поведінки, їх можливі та необхідні дії задля продовження несення служби в органах поліції.

Більш того, статус поліцейського взагалі не потребував для позивачки жодних вказівок щодо подальших дій, достатньо було дотримуватися Наказів НП України від 10.03.2022 № 190 та від 07.04.2022 № 239, а також вимог Закону № 580-VIII, яким до речі також прописуються дії поліцейських та їх підпорядкування у ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості (ст.24), та норми поведінки працівника поліції, які закладені у тексті присяги працівника поліції («усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки» - ст.64).

Наведені обставини тільки підтверджують, що надіслання позивачкою на ім`я начальника відділення поліції № 1 Пологівського РВП та на ім`я начальника ГУНП в Запорізькій області 7-ми рапортів в період з 20.03.2022 по 16.05.2022 - є лише намаганням позивачки уникнути відповідальності за самовільне залишення служби, за виїзд з місця дислокації відділення поліції №1 Пологівського районного відділення поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області без повідомлення та дозволу керівництва поліції, без здачі у визначений законом спосіб зброї, боєприпасів, форменого одягу, посвідчення, офіцерського знаку та тощо, а також за безпричинний невихід на службу в період з 05.03.2022 року по день її звільнення зі служби в поліції.

Не може колегія суддів також брати до уваги твердження позивачки про її намір продовжувати службу в поліції, оскільки позивачка отримавши від керівника 24.02.2022 року наказ про патрулювання міста та зброю з набоями, порушила цей наказ та не тільки залишила місце служби, а і виїхавши за межі України та перебуваючи майже п`ять місяців під захистом Польщі, не вчинила будь-яких дій, пов`язаних з поверненням на службу в органи поліції. Повернення позивачки 29.07.2022 року на територію України і її тимчасове проживання на Тернопільщині також не переконують суд про наміри виконувати безпосередні функціональні обов`язки поліцейського, в тому числі, і завдань щодо захисту, пов`язаних із захистом територіальної цілісності України, оскільки війна ще закінчилася, і за встановлених у цій справі обставин Національна поліція і народ України не може розраховувати на позивачку, яка змозі буде стати на захист країни та на здійснення заходів із забезпечення публічного порядку та безпеки в умовах воєнного стану і надання допомоги цивільним особам в цей період.

Отже, підсумовуючи вище встановлені факти та обставини, колегія суддів визнає обґрунтованими висновки відповідача по справі, на підставі яких винесено оскаржувані у цій справі накази, а також вважає законним та обґрунтованим рішення суду першої, якими визнано правомірним звільнення позивачки з посади та зі служби в поліції за її відсутність без поважних причин на робочому місці (службі) в робочий час у період воєнного стану в Державі у період з 05.03.2022 року по день винесення 02 червня 2022 наказу про її звільнення.

Доводи апелянта про поважність причин залишення нею місця служби 05.03.2022 року задля збереження життя та здоров`я її дітей, колегія суддів вважала б прийнятними тільки у разі, якщо б позивачка перевезла дітей у безпечне місце та повернулася би на службу, оскільки військова збройна агресія росії проти України, на переконання колегії суддів не є для поліцейського поважною причиною для самовільного залишення місця служби. Тобто, у даному випадку суд навіть не має можливості обговорювати поважність причин відсутності позивачки на роботі, оскільки позивачка не лише вивезла дітей 07.03.2022 року за межі України, а й сама перебувала на території Польщі, але не оформивши попередньо у законному порядку свою відсутність на службі.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову, і доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 315, 316, 322 325, 328 КАС України, суд, -

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2022 року - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов

суддя Т.І. Ясенова