Справа № 640/9415/21
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/9415/21 Суддя (судді) першої інстанції: Клименчук Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грибан І.О.

судді: Ключкович В.Ю.

Парінов А.Б.

секретар с/з Піскунова О.Ю.

пр-к позивача Завгородній В.С.

пр-к відповідача Бігдан А.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, у якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з безпеки на транспорті від 01.03.2021 № 317-К «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління надання адміністративних послуг на міжнародні автомобільні перевезення - начальник сервісного центру (відділу) по наданню адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг Державної служби України з безпеки на транспорті з 02.03.2021;

- стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.03.2021 по день фактичного виходу на роботу, виходячи із середньоденного розміру заробітку 1069,46 грн., з відрахуванням обов`язкових податків та зборів;

- стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 8 000,00 грн., з відрахуванням обов`язкових податків та зборів;

- зобов`язати Державну службу України з безпеки на транспорті у разі відсутності посади заступника начальника управління надання адміністративних послуг на міжнародні автомобільні перевезення - начальник сервісного центру (відділу) по наданню адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг у штатному розписі Державної служби України з безпеки на транспорті у зв`язку зі зміною штатного розпису, запропонувати ОСОБА_1 посаду рівнозначну тій, яку він займав до звільнення з посади державної служби згідно наказу від 01.03.2021 № 317-К та працевлаштувати його на такій посаді.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2022 року адміністративний позов задоволено частково:

-визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби України з безпеки на транспорті від 01.03.2021 № 317-К «Про звільнення ОСОБА_1 »;

-зобов`язано Державну службу України з безпеки на транспорті поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління надання адміністративних послуг на міжнародні автомобільні перевезення - начальник сервісного центру (відділу) по наданню адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг Державної служби України з безпеки на транспорті з 02.03.2021 або на рівнозначній посаді, з якої ОСОБА_1 звільнено;

-стягнуто з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.03.2021 по 17.02.2022 у розмірі 258 809,32 грн. (двісті п`ятдесят вісім тисяч вісімсот дев`ять гривень 32 копійки);

-допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 з 03.03.2021 на посаді заступника начальника управління надання адміністративних послуг на міжнародні автомобільні перевезення - начальник сервісного центру (відділу) по наданню адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг Державної служби України з безпеки на транспорті з 02.03.2021 або на рівнозначній посаді, з якої ОСОБА_1 звільнено;

-допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 22 458,66 грн. (двадцять дві тисячі чотириста п`ятдесят вісім гривень 66 копійок);

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, Державна служба України з безпеки на транспорті подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалене судове рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що посада, яку займав позивач скорочена наказом Голови Укртрансбезпеки від 05.10.2018 № 805 «Про введення в дію структури та штатного розпису Державної служби України з безпеки на транспорті на 2018 рік». Після поновлення позивача на посаді за рішенням суду Окружного адміністративного суду м. Києва, від 13.08.2020 року, у справі №640/11442/19, наказом Укртрансбезпеки від 09.09.2020 № 340 (далі - наказ № 340) упорядковано структуру Державної служби України з безпеки на транспорті, яка була введена в дію наказом Укртрансбезпеки від 13.10.2020 № 390 (далі - наказ №390). Посада заступника начальника управління - начальника сервісного центру (відділу) по наданню адміністративних послуг управління надання адміністративних послуг на міжнародні автомобільні перевезення Департаменту адміністративних послуг Державної служби України з безпеки на транспорті, яку обіймав ОСОБА_2 , а також структурний підрозділ «Сервісний центр (відділ) по наданню адміністративних послуг» не передбачені новим штатним розписом.

Крім того вказує, що на час звільнення позивача, нова редакція Закону України «Про державну службу» не передбачала обов`язку роботодавця пропонувати іншу посаду.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 25 січня 2023 року.

Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

25 січня 2023 року у судовому засіданні протокольною ухвалою суду продовжено строк розгляду справи на більш тривалий, розумний термін, відкладено розгляд справи на 01 березня 2023 року.

У судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні повністю заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Як убачається з матеріалів справи, у 2020 році була розпочата процедура реорганізації територіальних органів Укртрансбезпеки.

Так, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 03.03.2020 №196-р «Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті» була погоджена пропозиція Міністерства інфраструктури і Державної служби з безпеки на транспорті щодо утворення територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті як структурних підрозділів апарату Служби, реорганізувавши шляхом злиття відповідні територіальні органи зазначеної Служби за переліком згідно з додатком. Державній службі з безпеки на транспорті в установленому порядку вказано забезпечити здійснення заходів, пов`язаних з виконанням пункту 1 цього розпорядження.

Наказом від 04.09.2020 року №1420-к позивача на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.08.2020 року (справа №640/11442/19) поновлено на посаді заступника начальника управління-начальника сервісного центру(відділу) по наданню адміністративних послуг управління надання адміністративних послуг на міжнародні автомобільні перевезення Департаменту адміністративних послуг з 23.05.2019.

Колегія суддів звертає увагу, що на час поновлення позивача, зазначена посада вже була відсутня, оскільки наказом Державної служби України з безпеки на транспорті від 05.10.2018 №805 «Про введення в дію структури та штатного розпису Держаної служби України з безпеки на транспорті на 2018 рік» ведено нову структуру та новий штатний розпис.

Після поновлення позивача на посаді за рішенням суду, наказом Укртрансбезпеки від 09.09.2020 №340 упорядковано структуру Державної служби України з безпеки на транспорті, яка була введена в дію наказом Укртрансбезпеки від 13.10.2020 № 390, у вказаній структурі посада, яку займав позивач також була відстуня.

Наказом, кадровій службі було доручено вжити заходів щодо організації вивільнення працівників відповідно до законодавства.

14.01.2021, на виконання наказу Укртрансбезпеки від 15.10.2020 №1628-к «Про попередження про заплановане вивільнення працівників Державної служби України з безпеки на транспорті», ОСОБА_1 попереджено про наступне вивільнення. Зазначене підтверджується особистим підписом позивача на відповідному попереджені про вивільнення.

Наказом Укртрансбезпеки від 01.03.2021 № 317-К ОСОБА_1 звільнено із займаної посади заступника начальника управління надання адміністративних послуга міжнародні перевезення - начальника сервісного центру (відділу) по наданню адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг 02.03.2021, у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису Укртрансбезпеки, без скорочення чисельності або штату державних службовців, відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

Не погоджуючись із вказаним наказом позивач звернувся із даним позовом до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що регулює відносини, які виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, є Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII), у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» від 19 вересня 2019 року № 117-IX, який набрав чинності 25 вересня 2019 року (далі - Закон № 117-IX).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про державну службу» державна служба це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону України «Про державну службу» цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Відповідно до частин 1-3 статті 5 Закону України «Про державну службу» правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 83 Закону № 889-VIII, державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 871 цього Закону).

Відповідно до частини першої статті 87 Закону № 889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, зокрема є: « 1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу».

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в листі Міністерство праці та соціальної політики України від 07.04.2011 №114/06/187-11, скорочення чисельності та скорочення штату - поняття не тотожні. Чисельність працівників - це списковий склад працюючих, і скорочення чисельності працівників передбачає зменшення їх кількості. Штат працівників - це сукупність посад, встановлених штатним розписом підприємства.

Тому скорочення штату являє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами.

З огляду на вказане, колегія суддів зазначає, що роботодавець має право самостійно визначати, змінювати чисельність працівників і штатний розпис. При цьому, дані обставини не потребують додаткового доведення і обґрунтування від відповідача щодо доцільності скорочення чисельності або штату.

Відповідно до частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII (у редакції, викладеній згідно із Законом № 440-IX від 14.01.2020, який набрав чинності 13.02.2020) суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Колегія суддів звертає увагу, що вжите у частині третій статті 87 Закону № 889-VIII слово «може», означає, що на суб`єкта призначення або керівника державної служби не покладається обов`язок з працевлаштування працівників, що вивільняються. Вирішення питання пропонувати державному службовцю вакантну посаду чи ні законодавець залишив на розсуд суб`єкта призначення.

Аналогічна правова позиція щодо розуміння/тлумачення частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII, у редакції, яка діяла станом на момент початку процедури звільнення позивача у цій справі, викладена у постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі №640/11024/20.

Відтак, аналізуючи вищевказані норми, слід зазначити, що законодавець залишив на розсуд суб`єкта призначення вирішення питання щодо пропозицій державному службовцю про зайняття вакантних посад.

Так, судом першої інстанції встановлено, що предметом оскарження в даній справі є наказ Укртрансбезпеки від 01.03.2021 № 317-к «Про звільнення ОСОБА_1 », яким позивача звільнено з посади заступника начальника управління надання адміністративних послуга міжнародні перевезення - начальника сервісного центру (відділу) по наданню адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг 02 березня 2021 року, у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису Укртрансбезпеки, без скорочення чисельності або штату державних службовців, відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

Наразі, на час прийняття оскаржуваного наказу, позивач був за рішенням суду поновлений на посаді, яка вже не існувала, оскільки відбулася зміна структури Департаменту та були ліквідовані в тому числі Управління надання адміністративних послуг на міжнародні автомобільні перевезення з відповідними відділами, серед яких і Сервісний центр(відділ) по наданню адміністративних послуг. Тобто фактично позивач перебував поза штатом. Звільнення позивача відбулось у зв`язку з подальшою зміною структури та штатного розпису Державної служби України з безпеки на транспорті та відповідно до Закону.

На підтвердження того, що відбулась зміна структури Укратранбезпеки, внаслідок чого посада, яку обіймав позивач, скорочена, до суду першої інстанції засвідчені копії наказів Укртрансбезпеки від 05.10.2018 №805, від 26.02.2020 №81, від 11.03.2020 № 99 (про введення в дію структури та штатного розпису на 202-0 рік), від 09.09.2020 № 340, (яким упорядковано структуру Державної служби України з безпеки на транспорті), наказ Укртрансбезпеки від 13.10.2020 № 390 (про введення в дію нової структури та штатного розпису).

Отже, вищезазначені накази, з додатками до них, підтверджують наявність підстави для звільнення позивача відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону, а саме скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.

Наразі, процедуру вивільнення позивача було розпочато з моменту його попередження про наступне вивільнення - 14 січня 2021 року.

Слід зазначити, що положення частини 3 ст.87 Закону № 889-VIII в редакції Закону №440-IX була чинною як на момент попердження позивача так і на момент його звільнення.

Отже порядок припинення державної служби позивача регламентувався виключно спеціальною нормою Закону, що була реалізована відповідачем у редакції, дійсній на момент початку процедури вивільнення позивача.

Наведене свідчить про відсутність розбіжності позицій/підходів до розуміння/тлумачення частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII, яка й спричинила виникнення спору у цій справі.

Колегія суддів також звертає увагу, що за змістом роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби від 20 лютого 2020 року № 86р/з при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком.

Таким чином, процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент звільнення позивача із займаної посади врегульована положеннями Закону № 889-VIII.

Отже, аналізуючи положення Закону № 889-VIII, яким визначалася підстава припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент прийняття оспорюваного наказу, на думку колегії суддів, суб`єкт призначення не зобов`язаний був пропонувати позивачу іншу рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності такої - іншу роботу (посаду державної служби) у цьому державному органі.

При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин в цій частині положень Кодексу законів про працю України, оскільки це питання було врегульовано законодавцем, який вніс зміни до профільного Закону, шляхом виключення з попередньої редакції речення, яке означало наявність обов`язку суб`єкта призначення виконати такий обов`язок.

Відтак, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, колегія суддів дійшла висновку про дотримання відповідачем встановленої законодавством процедури при вирішенні питання щодо звільнення позивача.

Аналогічна правова позиція з цього питання також зазначена у постанові Верховного Суду від 08.12.2021 у справі № 380/3646/20.

Щодо можливості застосування до спірних правовідносин положень редакції статті 87 Закону № 889-VIII, визначених Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби» від 23.02.2021 № 1285-ІХ, колегія суддів зазначає наступне.

Вирішуючи питання застосування цих змін саме на момент звільнення позивача, необхідно враховувати принцип негайної дії норми права.

Рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень не можна визнати неправомірними, якщо вони ґрунтуються на законі, чинному на момент прийняття відповідного рішення таким суб`єктом.

Вказане ґрунтується на положеннях статті 19 Конституції України, згідно з якою органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки на момент набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби» від 23.02.2021 № 1285-ІХ позивач, вже отримав попередження про наступне вивільнення від 14 січня 2021 року та, зважаючи на принцип незворотності дії закону в часі (стаття 58 Конституції України), норма, яка зобов`язувала суб`єкта призначення запропонувати позивачу посади, ще не діяла( набула чинності з 06.03.2021).

При цьому, позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно- правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України.

Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № З-рп/2001, від 13.03.2012 № 6- рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно- правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Конституційний Суд України також висловив позицію, згідно з якою закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (рішення Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп).

Тобто, розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу законом, що узгоджується з принципом правої визначеності.

Аналогічний висновок сформульований Верховним Судом у постанові від 19.06.2018 у справі № 820/5348/17.

Крім того, колегія суддів зазначає, що норми статті 87 Закону України «Про державну службу» неконституційними не визнавались, що свідчить про те, що відповідач, приймаючи оскаржуваний наказ, діяв у межах та в спосіб встановлений законом.

Отже, процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент виникнення спірних правовідносин врегульована положеннями статі 87 Закону України «Про державну службу», що виключає застосування КЗпП України до спірних правовідносин.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги Державної служби України з безпеки на транспорті обґрунтовані та спростовують висновки суду першої інстанції щодо поновлення позивача на посаді.

За викладених обставин, позовні вимоги позивача в цій частині не підлягають до задоволення. Відповідно, як і вимоги про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки ця вимога є похідною.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, що є підставою для його скасування у відповідній частині, та прийняття нової постанови.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді: В.Ю. Ключкович

А.Б. Парінов

(повний текст постанови складено 13.03.2023р.)