Справа № 160/14324/22(2-а/204/62/22 )
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2023-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 березня 2023 року м. Дніпросправа № 160/14324/22(2-а/204/62/22 )

Головуючий суддя І інстанції Приваліхіна А.І.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,

суддів: Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03.11.2022 року в адміністративній справі №160/14324/22(2-а/204/62/22 ) за позовом ОСОБА_1 до Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м. Дніпро) про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м. Дніпро), в якому просив:

- визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кравченко Є.С. про повернення виконавчого документу стягувачу від 10.08.2022 року у виконавчому провадженні ВП № 51918062;

- зобов`язати старшого державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кравченко Є.С. відновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа у справі № 2 №818/8086/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фідобанк» заборгованості у розмірі 146 033,60 грн.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03.11.2022 року відмовлено у відкритті провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувана ухвала була прийнята судом першої інстанції протиправно, оскільки ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.09.2022 року визначено, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, саме загальним судом, як адміністративним.

Другим Правобережним відділом державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м. Дніпро) було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження по справі, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача із вимогами про визнання незаконною та скасування постанови старшого державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кравченка Є.С. про повернення виконавчого документа стягувачу від 10 серпня 2022 року у виконавчому провадженні ВП № 51918062 та зобов`язання вчинити дії, які підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 20 КАС України визначено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Як свідчать встановлені обставини справи, предметом спірних правовідносин виступає правомірність прийняття відповідачем постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 10.08.2022 року у виконавчому провадженні ВП № 51918062 та правомірності зобов`язання відповідача відновити виконавче провадження.

З матеріалів справи вбачається, що наведена постанова була прийнята відповідачем при виконанні виконавчого листа від 17.04.2014 року № 818/8086/12, виданого Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська.

Так, рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17.04.2014 року у справі № 818/8086/12 позовну заяву Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» заборгованість за кредитним договором на придбання автотранспорту № 07-Ф/002-СК-Д від 12 січня 2007 року, яка станом на 03.01.2013 року складає суму 146033.60 грн.

Відповідно до змісту наведеного рішення, останнє було прийнято Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська в порядку цивільного судочинства.

Отже, виходячи зі змісту спірних правовідносин та положень приписів ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» даний спір, як було вірно зазначено судом першої інстнації, підлягає розгляду саме в порядку цивільного судочинства.

Що стосується посилань позивача на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.09.2022 року, якою визначено, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, саме загальним судом як адміністративним, та відповідно протиправності висновків суду першої інстанції викладених в оскаржуваному судовому рішенні, то колегія суддів апеляційного суду вважає їх безпідставними, оскільки останні суперечать як фактичному змісту спірних правовідносин (адміністративним судом визначено, що дана адміністративна справа стосується оскарження рішення державного виконавця державної виконавчої служби щодо виконання ним рішення, ухваленого місцевим загальним судом, як адміністративним судом) так і приписам ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 287 КАС України, що мало наслідком порушення юрисдикційності розгляду даного спору та, як наслідок, порушення приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів апеляційної інстанції наголошує, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Під судом у практиці Європейського суду з прав Людини розуміється будь-який юрисдикційний орган, що вирішує питання, віднесені до його компетенції на підставі норм права, відповідно до встановленої процедури. Цей орган має бути встановлений законом та відповідати таким критеріям: суд утворений безпосередньо на підставі закону; суд діє в межах своєї предметної, функціональної та територіальної юрисдикції; суд діє в законному складі.

Правова конструкція "суд, встановлений законом" є структурним елементом права на справедливий суд, закріпленого статтею 6 Конвенції, що передбачає дві умови відповідності цьому критерію: організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

У справі "Лавентс проти Латвії" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції, "суд" має завжди бути "встановленим законом". Це формулювання засвідчує принцип верховенства права, притаманний усій системі Конвенції та її протоколів. Адже правовий орган, що не є встановленим відповідно до законодавства, завжди буде позбавлений леґітимності, яка вимагається в демократичному суспільстві для вирішення справ приватних осіб. Вислів "встановлений законом" стосується не лише законності самого існування суду, а й складу суддів при розгляді кожної справи (рішення ЄСПЛ у справах "Булут проти Австрії" ("Bulut v. Austria" від 22 лютого 1996 року, заява 1996-11, с. 359, п. 29), та "Бускаріні проти Сан-Марино" ("Buskarini v San Marino" від 4 травня 2000 року, заява № 31657/96).

Отже, ураховуючи практику ЄСПЛ, суд буде вважатися встановленим законом лише за умови, що він утворений безпосередньо на підставі закону, діє в межах своєї предметної, функціональної, суб`єктної та територіальної юрисдикції та у складі, визначеному законом.

Вказані правові приписи також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 14.05.2021 року по справі № 420/222/20, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Поряд з вказаним, колегія суддів також враховує, що у рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що положення частини другої статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному; реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Таким чином, конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур).

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03.11.2022 року в адміністративній справі №160/14324/22(2-а/204/62/22 ) залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко