Справа № 260/1523/22
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2023-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 рокуЛьвівСправа № 260/1523/22 пров. № А/857/14772/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Вовка А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Панфілова Павла Геннадійовича та апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Марини Віктора Георгійовича,

на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2022 року (суддя Гебеш С.А., час ухвалення 10:07 год., місце ухвалення м.Ужгород, дата складання повного тексту 19.09.2022),

в адміністративній справі №260/1523/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області,

про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та додаткової винагороди,

встановив:

У квітні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУНП у Закарпатській області, в якому просив: 1) визнати протиправним наказ №510 від 17.03.2021 року Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Тячівського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатській області" у частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення з служби в поліції, та наказ №47 від 18.03.2021 року Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області "По особовому складу" про звільнення зі служби в поліції, та поновити позивача на посаду поліцейського з реагування патрульної поліції відділу поліцейської діяльності №1 Тячівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області, на якій позивач працював до часу звільнення; 2) стягнути з відповідача середній заробіток помісячно за весь період вимушеного прогулу, тобто з 18.03.2022 року по день фактичного поновлення на роботі та зобов`язати відповідача нарахувати ЄСВ та його сплату помісячно на суми середнього заробітку за час вимушеного, утримати ПДФО і ВЗ з суми, що підлягає виплаті; 3) стягнути з відповідача винагороду у сумі 30000 грн., яка передбачена постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року за період воєнного стану, тобто з 24.02.2022 року по день фактичного поновлення на роботі чи закінчення військового стану та його сплату помісячно на суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, утримання ПДФО і ВЗ з суми, що підлягає виплаті.

Відповідач в суді першої інстанції позовних вимог не визнав, подавши відзив на позов. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 09.09.2022 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився представник позивача адвокат Панфілов П.Г. та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що рішення суду винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому вказане рішення суду підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що суд обґрунтував своє рішення лише тим, що обставини, які встановлені в ході службового розслідування дійсно свідчать про те, що позивач вчинив дисциплінарний проступок, хоча у висновку службового розслідування не встановлено таких доказів, а доводи позивача суд взагалі не взяв до уваги. Суд безпідставно відмовив у допиті свідків у судовому засіданні, які б могли спростувати чи підтвердити викладені у висновку факти. Вказує апелянт, що позивач під час несення служби на блок-пості в с. Лазещина Рахівського району 11.03.2022 проводячи перевірку автомобіля "Пежо Боксер", яким керував ОСОБА_2 , будь-яких порушень не вчиняв, водієві ОСОБА_2 не погрожував і жодних предметів (товару) у нього не вимагав. Саме службове розслідування відносно позивача проведено упереджено, поверхнево, без з`ясування всіх обставин справи, з порушенням процедуру проведення службового розслідування, а тому його висновки не є повними і об`єктивними. При цьому, відповідач жодним чином не мотивував обрання найсуворішого з видів стягнень, що передбачені статтею 12 Дисциплінарного статуту. На думку апелянта спірні накази про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та про звільнення зі служби в поліції являються протиправними, а тому позовні вимоги слід задоволити.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить оскаржене рішення суду від 09.09.2022 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовільнити позов повністю.

Також з рішенням суду першої інстанції не погодився представник позивача адвокат Марина В.Г. та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що рішення суду першої інстанції є незаконним, так як суд неправильно і неповно дослідив докази, невірно встановив обставини у справі та відповідно неправильно застосував норми права, а тому вказане рішення суду підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає те, що позивач під час несення служби на блок-пості в с. Лазещина 11.03.2022, проводячи перевірку автомобіля, яким керував ОСОБА_2 , будь-яких питань стосовно правомірності знаходження ОСОБА_2 на військовому обліку не задавав, ці обставини не перевіряв, а поцікавився лише чи перебуває особа на військовому обліку. Позивач, зупиняючи транспортний засіб і оглядаючи його, діяв правомірно. Також, перевірка документів на право керування авто та на сам транспортний засіб здійснена в межах та на підставі закону. Наявність документів щодо військового обліку позивачем не перевірялась. Таку перевірку здійснив особисто ОСОБА_3 , представник військового комісаріату. Саме службове розслідування проведено упереджено, поверхнево, без з`ясування всіх обставин справи, тому його висновки не є повними, а рішення щодо звільнення позивача зі служби - безпідставним і необґрунтованим. Висновок службового розслідування не містить жодних належних та допустимих доказів, які б реально свідчили про вчинення ОСОБА_1 будь-якого дисциплінарного проступку, при тому відповідачем повністю порушено процедуру проведення службового розслідування.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить оскаржене рішення суду від 09.09.2022 скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким задоволити позовні вимоги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги обох апеляційних скарг представників позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що такі апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 працював на посаді поліцейського з реагування патрульної поліції відділу поліцейської діяльності №1 Тячівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області.

Наказом Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 12.03.2022 №488 створено дисциплінарну комісію та призначено службове розслідування за фактом можливого вимагання від громадянина ОСОБА_2 товарної продукції на посту в с. Лазещина Рахівського району (а.с. 79 т.1).

В ході службового розслідування за фактом вимагання від гр. ОСОБА_2 товарної продукції на посту в с.Лазещина Рахівського району окремими працівниками Тячівського РВП ГУ НП Дисциплінарною комісією складено висновок від 16.03.2022, затверджений начальником ГУНП в Закарпатській області, у якому комісія серед іншого вважала, що за скоєння дисциплінарного проступку та грубе порушення вимог 1 пунктів 1, 2, 3, 4, 7, 13 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VII, пунктів 1, 2, 3 частини 1 статті 18 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію», абзаців 1, 2, 3, 7, 8 частини 1 розділу 2 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 №1179, частини 6 розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та події, затвердженого наказом МВС України від 08/02/2019 №100, пункту 7 розділу IV Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07.11.2018 №893, що виразилось у грубому порушення Присяги поліцейського, порушенні правил етичної поведінки поліцейського, неправомірній поведінці по відношенню до гр. ОСОБА_2 , безпідставному вимаганні у безоплатну власність товарів, які перевозив останній, перешкоджанні при проведенні службового розслідування, неповідомленні на службу «102» про подію за його участі, поліцейського з реагування патрульної поліції відділу поліцейської діяльності №1 Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , відповідно до пункту 7 частини 3 статті 13 розділу 3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, звільнити зі служби в поліції (а.с. 117-124 т.1).

За результатами службового розслідування наказом Головного управління Національної поліції в Закарпатській області №510 від 17.03.2022 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників поліції Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області» за скоєння дисциплінарного проступку та грубе порушення вимог пунктів 1, 2, 4, 13 частини 3 статті 1, частини 1, 2 статті 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VІІ, п. 1, 2 ч.1 ст.18 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію», абзаців 1, 2, 8, 12 частини 1 розділу 2 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 №1179, частин 6 розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 №100, пункту 7 розділу IV Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07.11.2018 №893, порушенні Присяги поліцейського, порушенні правил етичної поведінки поліцейського, старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , відповідно до пункту 7 частини 3 статті 13 розділу 3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, звільнено із служби в поліції (а.с. 16-18 т.1).

На виконання вищевказаного наказу Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області видано наказ №47 о/с від 18.03.2022 року "По особовому складу", яким старшого сержанта ОСОБА_1 , поліцейського з реагування патрульної поліції відділу поліцейської діяльності №1 Тячівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області звільнено зі служби в поліції з 18.03.2022р., відповідно до п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (а.с. 19 т.1).

Не погодившись із вказаними наказами про притягнення до дисциплінарної відповідальності та про звільнення зі служби в поліції, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведені норми означають, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України від 02.07.2015 року №580-VIII Про Національну поліцію (далі Закон №580-VIII).

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону №580-VIII, у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону №580-VIII, поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Положеннями ч.1 ст.59 Закону №580-VIII визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.77 Закону №580-VIII, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Водночас, на поліцейських поширюється дія Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України Про Дисциплінарний статут Національної поліції України від 15.03.2018р. №2337-VII (далі Дисциплінарний статут).

Відповідно до ст.1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників. Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Відповідно до ст.11 Дисциплінарного статуту, за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Статтею 13 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Не дотримання службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, зокрема, звільнення з посади.

Колегія суддів також враховує, що відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

Наведені правові норми дають підстави для висновку, що питання про наявність підстав для накладення на працівника поліції дисциплінарного стягнення з`ясовується під час службового розслідування. Правова оцінка правильності рішення про притягнення працівника поліції до дисциплінарної відповідальності повинна фокусуватися насамперед на тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, установлені Конституцією України та законами України, чи дійсно в діях працівника поліції є встановлені законом підстави для застосування до нього дисциплінарного стягнення.

Процедура проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування передбачена Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 р. №893 (далі - Порядок №893).

Пунктом 1-3 розділу V Порядку №893 встановлено, що проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування розпочинається із дня видання наказу про його призначення та завершується в день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка виконує його обов`язки, висновку службового розслідування. Якщо закінчення строку проведення службового розслідування припадає на вихідний чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Строк проведення службового розслідування, його продовження, порядок обчислення строку службового розслідування визначаються статтею 16 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відповідно до пункту 4 розділу V Порядку №893, службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

На підставі пункту першого Розділу VІ Порядку №893, зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу.

Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

У разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Матеріалами справи підтверджується і було вказано апеляційним судом вище, що підставою для винесення наказу ГУНП в Закарпатській області №510 від 17.03.2022 року стали результати службового розслідування про скоєння позивачем дисциплінарного проступку та грубе порушення вимог пунктів 1, 2, 4, 13 частини 3 статті 1, частини 1, 2 статті 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VІІ, п. 1, 2 ч.1 ст.18 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію», абзаців 1, 2, 8, 12 частини 1 розділу 2 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 №1179, частин 6 розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 №100, пункту 7 розділу IV Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07.11.2018 №893, порушенні Присяги поліцейського, порушенні правил етичної поведінки поліцейського.

Відповідно до п.7 ч.3 ст.13 р.3 Дисциплінарного статуту НП України, на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

На реалізацію цього наказу відповідачем прийнято наказ №47о/с від 18.03.2022 року, яким позивача звільнено зі служби в поліції відповідно до п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію».

Результати службового розслідування викладено у Висновку від 16.03.202022 року.

Так, у ході службового розслідування встановлено, що 11 березня 2022 року о 10:47 год. до чергової частини Рахівського РВП зі служби "102" надійшло повідомлення від громадянина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що в с. Лазещина при в`їзді в Закарпатську область поліцейський у чорній формі без пагонів та шевронів попросив у заявника надати безоплатно товар, який він перевозить в магазини області з ТОВ СІМПЛЕКС відповідно до накладних. Після відмови даний поліцейський, з метою примушування до надання товару, почав вимагати від ОСОБА_2 документи з військового комісаріату про звільнення від мобілізації, довідку з місця роботи та перешкоджав подальшому руху транспортного засобу на територію Закарпатської області (а.с. 77-140 т.1).

Також із матеріалів службового розслідування видно, що дисциплінарною комісією встановлено, що згідно розстановки сил Тячівського районного відділу поліції від 07.03.2022, 10.03.2022 о 08:00 год. поліцейський з реагування патрульної поліції відділу поліцейської діяльності №1 Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області старший сержант поліції ОСОБА_1 заступив для несення служби на блок-пості, розташованому в с. Лазещина, Рахівського району, разом з поліцейськими вищевказаного підрозділу ГУНП: інспектором СРПП Тячівського РВП ГУНП капітаном поліції ОСОБА_4 , поліцейським СРПП Тячівського РВП сержантом поліції С.Оросом, інспектором СРПП Тячівського РВП майором поліції І.Гряділем.

В ході проведення службового розслідування Дисциплінарною комісією з`ясовано, що перевіркою документів у ОСОБА_2 займався ОСОБА_1 та став просити у водія безоплатно товар, а саме серветки, а після відмови водія їх надати, став погрожувати вилученням автомобіля та мобілізацією водія до лав ЗСУ.

Згідно пояснень начальника сектору моніторингу Рахівського РВП ГУНП підполковника поліції ОСОБА_5 , такий пояснив, що 11.03.2022 зі служби 102 надійшло повідомлення гр. ОСОБА_2 про те, що на блок посту Лазещина працівник поліції вимагав від нього товар, а після того як він відмовив надати товар став погрожувати вилученням автомобіля для потреб Збройних Сил України, а також мобілізацією водія до ЗСУ, шляхом вручення повістки про явку до військового комісаріату. Після цього ОСОБА_5 зателефонував старшому наряду працівників Тячівського РВП ГУНП інспектору СРПП районного відділу поліції ОСОБА_6 , який зазначив, що перевіркою транспортних засобів займаються ОСОБА_1 та ОСОБА_7 . У подальшому ОСОБА_6 довідавшись про транспортний засіб, водій якого звернувся на службу 102 повідомив, що вказаний автомобіль перевіряв ОСОБА_1 .. З метою усунення можливих негативних тенденцій у несенні служби ОСОБА_5 змінив у наряді ОСОБА_1 та ОСОБА_7 на інших працівників, що істотно негативно вплинуло на організацію несення служби, оскільки були залучені працівники, які залучалися в інших нарядах. Внаслідок вказаних обставин було послаблено склад нарядів, задіяних для несення служби, що негативно вплинуло на стан виконання службових обов`язків по охороні публічного порядку та безпеки на території Рахівського та Тячівського районів в умовах посиленого варіанту службової діяльності та воєнного стану в Україні.

Матеріалами службового розслідування встановлено, що описані вище дії позивача ОСОБА_1 вказують на вчинення ним дисциплінарного проступку в умовах посиленого варіанту несення служби та воєнного стану, який завдав непоправної шкоди авторитету Тячівського РВП ГУНП, ГУНП в Закарпатській області та Національній поліції України в цілому і негативно вплинув на стан дотримання дисципліни та законності працівниками Тячівського РВП ГУНП. Допущені ОСОБА_1 порушення стали можливими внаслідок неналежного відношення його до виконання своїх службових обов`язків, ігнорування вимогами Дисциплінарного статуту, а також інших законодавчих актів.

Дисциплінарною комісією враховано характер і тяжкість вчиненого порушення, службову характеристику ОСОБА_1 , наявність/відсутність обставин, які обтяжують і пом`якшують відповідальність, та сформовано об`єктивний висновок про необхідність застосування до позивача дисциплінарної відповідальності у виді звільнення зі служби в поліції.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що в межах проведеного службового розслідування встановлені фактичні дані, що підтверджують реальну наявність у діях позивача ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним та дією порушника, висновки службового розслідування відповідають вимогам щодо обґрунтованості, такі містять всі необхідні відомості, які повинні враховуватись при прийнятті вмотивованого рішення. Отже, в діях позивача наявний склад дисциплінарного проступку, а вид дисциплінарного стягнення керівництвом обрано обґрунтовано, з урахуванням обставин у справі, та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Встановлені в ході службового розслідування обставини дійсно свідчать про вчинення позивачем дій, які знижують авторитет поліції, викликають недовіру до поліцейських, оскільки перебуваючи на службі у поліції, позивач допустив дії, з якими органи поліції безпосередньо ведуть боротьбу. Тобто, така поведінка поліцейського є недопустимою, суперечить інтересам служби, позаяк позивач присягнув з гідністю нести високе звання поліцейського (стаття 64 Закону України "Про національну поліцію"), а натомість вчинив проступок, який дискредитує органи поліції та поліцейських в цілому.

Колегія суддів враховує, що позивача звільнено зі служби в поліції за порушення вимог спеціального законодавства щодо служби в Національній поліції, як-то Дисциплінарного статуту Національної поліції України, Закону України «Про Національну поліцію», що призвело до скоєння вчинків, які компрометують поліцейського та дискредитують поліцію в цілому.

При цьому, слід зазначити, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушенням Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків. Поліцейський повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Суд враховує, що законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського, що пов`язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи апеляційних скарг про те, що жодних доказів вчинення позивачем протиправних дій в ході проведення службового розслідування відповідачем не отримано.

Висновки службового розслідування грунтуються на поясненнях ОСОБА_2 , поясненнях допитаних працівників поліції та на письмових матеріалах.

Водночас, колегія суддів зазначає, що ухвалою апеляційного суду від 25.01.2023 року було задоволено клопотання апелянта (позивача) про допит в судовому засіданні свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_7 ..

Однак свідка ОСОБА_9 допитати в засіданні суду апеляційної інстанції виявилось неможливим, а у отриманій апеляційним судом письмовій заяві ОСОБА_9 вказав, що скасовує свою нотаріальну заяву від 17.10.2022 року про заявлення себе свідком.

Допитаний в судовому засіданні апеляційного суду свідок ОСОБА_7 пояснив, що позивач ОСОБА_1 під час несення служби на блок-пості в с. Лазещина 11.03.2022, проводячи перевірку автомобіля, яким керував ОСОБА_2 , будь-яких товарів у водія не вимагав. Ніби-то сам водій ОСОБА_2 пропонував ОСОБА_1 салфетки, однак той від пропозиції відмовився. На місце події він, тобто свідок, підійшов пізніше коли уже конфлікт почався.

При цьому, колегія суддів враховує, що згідно наданих позивачем ОСОБА_1 пояснень від 11.03.2022 року, працівник поліції ОСОБА_7 не був присутнім під час події конфлікту із водієм ОСОБА_2 оскільки знаходився вище і перевіряв інші транспортні засоби (а.с. 218-220 т.1).

Відносно доводів апелянтів про порушення прав позивача під час проведення службового розслідування, колегією суддів враховується наступне.

Частиною 1 статті 18 Дисциплінарного статуту визначено, що під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Відповідно до ч.2 ст.18 Дисциплінарного статуту, поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: 1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; 2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; 3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України "Про захист персональних даних", "Про державну таємницю" та іншими законами; 4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; 5) користуватися правничою допомогою.

Так, ОСОБА_1 був обізнаний у проведенні стосовно нього службового розслідування, з приводу чого надав пояснення, жодних інших заяв, клопотань, зокрема про надання правової допомоги, чи скарг на дії осіб, які проводили службове розслідування, не надходило, що свідчить про дотримання відповідачем вимог ст.18 Дисциплінарного статуту.

Частина друга статті 2 КАС України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися й позиції, висловленої у рішенні Європейського Суду з прав людини у п.53 рішення у справі Федорченко та Лозенко проти України, відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідачем правомірно обрано позивачу такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з поліції, адже вчинений позивачем проступок є таким, що дискредитує звання поліцейського і негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства. Такий захід дисциплінарного впливу застосовано відповідачем обґрунтовано, розсудливо, пропорційно, тобто з урахуванням балансу між несприятливими наслідками та цілями, на досягнення яких він спрямований.

Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеної в постанові від 16.04.2020 №807/1223/17.

Встановлені у справі фактичні обставини та наведене правове регулювання дають підстави судовій колегія вважати правильним висновок суду першої інстанції, що відповідач при прийнятті наказу №510 від 17.03.2021 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Тячівського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатській області" у частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення з служби в поліції та прийнятого на його підставі наказу №47 від 18.03.2021 про звільнення позивача зі служби в поліції, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Доводами апеляційних скарг представників позивача не спростовано висновків суду першої інстанції щодо правомірності спірних наказів.

Оскільки позовні вимоги про поновлення позивача на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення винагороди у сумі 30000 грн. за період воєнного стану в період вимушеного прогулу, є похідними від вимог про визнання протиправними і скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби, відтак підстави для їх задоволення також відсутні.

Оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Колегія суддів зазначає, що право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апелянтів (представників позивача) не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції і тому апеляційні вимоги є безпідставними.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що згідно ч.6 ст.12 КАС України дана адміністративна справа є незначної складності, суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Панфілова Павла Геннадійовича та апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Марини Віктора Георгійовича залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2022 року в адміністративній справі №260/1523/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та додаткової винагороди залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови суду складено 06.03.2023 року