Справа № 280/12301/21
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2023-03-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

08 березня 2023 року

м. Київ

справа № 280/12301/21

адміністративне провадження № К/990/5894/23

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., перевіривши касаційну скаргу представниці ОСОБА_1 - адвокатки Авраменко Аліси Сергіївни на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2023 року у справі №280/12301/21 за позовом ОСОБА_2 до Офісу Генерального прокурора, Запорізької обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішення, наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 пред`явила позов до Офісу Генерального прокурора, Запорізької обласної прокуратури, у якому просила суд:

- визнати протиправним і скасувати рішення П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) за №335 від 13 вересня 2021 року про неуспішне проходження прокурором Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 атестації за результатами складання іспит) у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки;

- зобов`язати Офіс Генерального прокурора або уповноважену кадрову комісію з атестації прокурорів місцевих прокуратур, створену на підставі наказу Генерального прокурора, призначити у розумні строки нову дату складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички для ОСОБА_2 ;

- визнати протиправним і скасувати наказ керівника Запорізької обласної прокуратури №1457к від 22 жовтня 2021 року про звільнення ОСОБА_2 з посади прокурора Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області з 22 жовтня 2021 року;

- поновити ОСОБА_2 на посаді прокурора Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області або на посаді із рівнозначними умовами, функціями та повноваженнями в органах Запорізької обласної прокуратури з 23 жовтня 2021 року;

- стягнути із Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 23 жовтня 2021 року і до моменту фактичного поновлення на роботі;

- стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 23 жовтня 2021 року і до моменту фактичного поновлення на роботі;

- стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору у розмірі: 1816,00 грн;

- стягнути із Запорізької обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу та інші судові витрати.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправним і скасовано рішення П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №335 від 13 вересня 2021 року про неуспішне проходження атестації прокурором Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 ;

- визнано протиправним і скасовано наказ керівника Запорізької обласної прокуратури №1457к від 22 жовтня 2021 року про звільнення ОСОБА_2 з посади прокурора Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області та з органів прокуратури з 22 жовтня 2021 року;

- поновлено ОСОБА_2 на посаді прокурора Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області та в органах прокуратури з 23 жовтня 2021 року;

- стягнуто з Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 жовтня 2021 року до 21 лютого 2022 року включно в сумі: 29125 (двадцять дев`ять тисяч сто двадцять п`ять) грн 53 коп з відрахуванням податків та зборів.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді прокурора Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області та органів прокуратури з 23 жовтня 2021 року.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі: 6842 (шість тисяч вісімсот сорок дві) грн 82 коп з відрахуванням податків та зборів.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2023 року рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року скасовано і прийнято нове, яким у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановою апеляційного суду, представниця позивачки звернулась із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України").

Касаційна скарга надійшла до суду 20 лютого 2023 року.

У цій скарзі представниця позивачки просить скасувати постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2023 року, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що її належить повернути з таких підстав.

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

З 8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Під час перевірки поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у ній не викладені підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Як на підставу звернення до Суду скаржник посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Так, скаржник зазначає про те, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки низки постанов Верховного Суду при вирішення цього спору.

У цьому контексті Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга). Обов`язковим є взаємозв`язок усіх чотирьох умов між собою.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і, відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

Так, при встановленні доцільності посилання на постанови Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі як підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.

Оскаржуючи судові рішення з підстав пункту 1 статті 328 КАС України, скаржниця не зазначила норми матеріального права, які, на її думку, неправильно застосовані судом апеляційної інстанції і висновок суду, який суперечить позиції Верховного Суду.

Отже, наведені обґрунтування підстав звернення до Верховного Суду із касаційною скаргою не є достатнім у розумінні пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Ще однією підставою касаційного оскарження судового рішення скаржниця визначає пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, вказуючи про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права, а саме: статті 40 Кодексу законів про працю України і пункту 17 Порядку звільнення прокурорів у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або скорочення кількості прокурорів, затвердженого наказом Генерального прокурора від 17 грудня 2020 року №589.

Так, пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Слід зазначити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Проте, в порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржником не обґрунтовано в чому полягало неправильне застосування цих норм права судом апеляційної інстанції.

Окрім зазначеного, у касаційній скарзі скаржниця зазначає, що Верховний Суд вже сформував правовий висновок у подібних правовідносинах, викладений у постанові від 30 листопада 2022 року у справі №600/6322/21-а. Проте, не наводить достатньої аргументації щодо неможливості його застосування до спірних правовідносин.

Ба більше, за такої обставини скаржниця не покликається на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України щодо необхідності відступлення від указаного правового висновку.

Зазначене свідчить, що скаржниця формально підійшла до питання належного оформлення касаційної скарги, зокрема, у частині зазначення підстав касаційного оскарження судового рішення суду апеляційної інстанції з урахуванням вимог частини четвертої статті 328 КАС України.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Отже, касаційну скаргу належить повернути як таку, що не містить підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, для касаційного оскарження постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2023 року у справі №280/12301/21.

На підставі наведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представниці ОСОБА_1 - адвокатки Авраменко Аліси Сергіївни на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2023 року у справі №280/12301/21 за позовом ОСОБА_2 до Офісу Генерального прокурора, Запорізької обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішення, наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу повернути особі, яка її подала.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

………………………….

Н.М. Мартинюк,

Суддя Верховного Суду