Справа № 260/2999/22
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2023-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 260/2999/22 пров. № А/857/16505/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Качмара В.Я., Мікули О.І.

з участю секретаря судового засідання Гриньків І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Закарпатській області про стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2022 року (суддя першої інстанції Ващилін Р.О., м. Ужгород)

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Закарпатській області про зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток, обчислений з урахуванням коефіцієнта коригування заробітної плати станом на 20.02.2020 (відповідно до діючою на той момент пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100), за час затримки виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2020 у справі №260/1300/18 в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі за період з 22.09.2021 по 16.08.2022.

26 вересня 2022 року позивач надіслав до суду заяву про зміну позовних вимог, в якій окрім заявленої позовної вимоги просив також стягнути із Головного управління ДФС у Закарпатській області відшкодування завданої йому моральної шкоди у сумі 50000 грн внаслідок невиконання рішення суду від 20.02.2020 про поновлення на роботі.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2022 року позов було задоволено частково. Стягнуто з Головного управління ДФС у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2020 у справі №260/1300/18 в частині поновлення на роботі за період з 22 вересня 2021 року по 16 серпня 2022 року у розмірі 68342,20 грн. У решті позову відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням в частині відмови в позові, його оскаржив позивач. Посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти нове про повне задоволення позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що відповідач завдав йому душевних страждань, що не було належно оцінено судом першої інстанції. Вказав, що тривале невиконання рішення про поновлення його на роботі позбавляє можливості відновити порушені трудові права, що призвело до негативних емоцій через вкрай невигідне становище. Також суд безпідставно відхилив довідку про результат ехокардіографії від 16 вересня 2022 року через відсутність печатки, так як бланк цього документа не передбачає проставлення такої.

Учасники справи у судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи.

Так, апелянт був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду шляхом надіслання судової повістки до його Електронного кабінету, судова повістка доставлена до Електронного кабінету апелянта 20.02.2023 о 11:23 год, що підтверджено довідкою про доставку електронного листа.

Апелянт подав до суду письмові пояснення, в яких просив розгляд справи проводити без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2020 №260/1300/18 визнано протиправним та скасовано наказ Хустської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області №76-О від 15 листопада 2018 року «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора юридичного сектору або на рівнозначній займаній на час звільнення посаді в Хустській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області Головному управлінні ДФС у Закарпатській області з 30 березня 2018 року. Зобов`язано Головне управління ДФС у Закарпатській області виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30 березня 2018 року по 23 жовтня 2019 року в сумі 277811,04 грн з урахуванням коефіцієнту коригування заробітної плати. Рішення суду в частині поновлення на посаді головного державного інспектора юридичного сектору або на рівнозначній займаній на час звільнення посаді в Хустській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області Головному управлінні ДФС у Закарпатській області з 30 березня 2018 року та стягнення на користь позивача заробітної плати у межах одного місяця в розмірі 6537,08 грн допущено до негайного виконання.

Проте, постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2020 №260/1300/18 про поновлення на посаді виконано не було.

Суд першої інстанції, розглянувши спір, стягнув на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення за період з 22 вересня 2021 року по 16 серпня 2022 року в сумі 68342 гривні 20 копійок.

У цій частині сторони судове рішення не оскаржили.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для її задоволення з таких підстав.

Згідно з положеннями ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Частиною 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Як стверджує позивач, моральну шкоду йому було заподіяно тривалим не поновленням його на роботі за рішенням суду й така проявилася у тривалому психологічному стресі у вигляді пригніченого та зіпсованого настрою. Стверджує, що такі переживання спричинили погіршення його здоров`я, а саме: головні болі та порушення в роботі серця.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, в чому безпосередньо полягає завдана йому моральна шкода, факт її заподіяння не підтверджено належними доказами.

В контексті зазначеного колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на приписи статті 6 КАС України, за якими суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Із зазначеного слідує, що першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.

Поняття доказів наведено у статті 72 КАС України, відповідно до якої доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статей 73, 74 КАС України, надані сторонами докази мають відповідати вимогам належності та допустимості, тобто, містити інформацію щодо предмета доказування та бути одержаними в порядку, встановленому законом.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 77 КАС України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи.

Із врахування вищезазначених правових норм, колегія суддів зазначає, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

Таких доказів суду не надано.

Посилання ОСОБА_1 на результат ехокардіографії від 16 вересня 2022 року (а.с.29) суд відхиляє, адже у даному висновку не зазначено діагноз, не вказано про наявність дисфункції, пов`язаної зі стресом, душевними хвилюваннями.

Доказів, що вказані позивачем у його заяві та апеляційній скарзі порушення у роботі серця не виникли внаслідок дії інших факторів, зокрема вікових змін, суду не надано.

Отже, не доведено, що психологічні переживання внаслідок невиконання судового рішення про поновлення позивача на роботі призвели до порушень в роботі серця, про що вказує позивач.

Зважаючи на те, що позивачем не надано належних доказів, що підтверджують заподіяння йому сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань і матеріальні витрати, понесені позивачем, та не доведено причинно-наслідковий зв`язок з предметом позову, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 2 вересня 2020 року у справі № 1340/4056/18.

Посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 12 травня 2022 року (справа № 815/3998/16), апеляційний суд відхиляє, так як стосується інших встановлених у справі обставин. Так, у межах даної справи не доведено факту умисного тривалого невиконання відповідачем рішення суду про поновлення позивача на роботі. Апеляційний суд відзначає, що позивачем не надано будь-яких доказів вжиття ним передбачених законом заходів для забезпечення виконання судового рішення, зокрема, звернення до виконавчої служби і відмови відповідача виконати судове рішення. Тобто, відсутні докази вини суб`єкта владних повноважень, що є умовою відшкодування моральної шкоди згідно статті 1167 Цивільного кодексу України.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що порушене право позивача на заробітну плату буде відновлено шляхом стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

На підставі викладеного, колегія суддів, вважає, що суд правильно встановив фактичні обставини справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи, що апеляційний суд залишає в силі рішення суду першої інстанції, то в силу вимог частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2022 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. Я. Качмар
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 09.03.2023.