Справа № 761/28194/22
Суддя: Романишена І. П.
Дата ухвалення: 2023-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/761/370/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі головуючої судді Романишеної І.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) до Головного управління ДПС у м. Києві (далі по тексту - відповідач), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову від 05 грудня 2022 року Головного управління ДПС у м. Києві про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , винесену на підставі протоколу про адміністративне правопорушення №17521 від 28 листопада 2022 року та акта фактичної перевірки №39518/26/15/07/ НОМЕР_1 (бланк 004319) від 18 листопада 2022 року і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 18 листопада 2022 року на підставі наказу №4189-п від 04 жовтня 2022 року Головного управління ДПС у м. Києві розпочато проведення фактичної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Європлюс» за адресою: місто Київ, проспект Повітрофлотський, 52, за результатами якої складено акт перевірки від 18 листопада 2022 року №39518/26/15/07/ НОМЕР_1 .

Відповідно до висновків, викладених у акті, як вказує позивач, товариством порушено пункт 6 розділу ІІ Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, з огляду на встановлені в ході перевірки факти перевищення граничних сум розрахунків готівкою протягом дня.

Також, у позовній заяві зазначено, що на підставі вказаного акта перевірки, відповідачем відносно позивача, як керівника товариства, складено протокол про адміністративне правопорушення, а в подальшому, зокрема, 05 грудня 2022 року заступником начальника Головного управління ДПС у м. Києві винесено постанову, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу у розмірі 17 000,00 грн за порушення частини 2 статті 163-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Позивач з вказаною постановою не погоджується, з огляду на наступне.

По-перше, позивач вказує, що його не було своєчасно повідомлено про місце і час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього, чим, на переконання останнього, порушено вимоги Інструкції з оформлення органами доходів і зборів матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №566 від 02 липня 2016 року та статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

По-друге, позивач вказує, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено частини статті 163-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а відповідно до оскаржуваної постанови його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 163-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення. При цьому, позивач зазначає, що у протоколі відсутня інформація про притягнення його до адміністративної відповідальності раніше, що, на переконання позивача, свідчить про необгрунтованість висновку відповідача щодо притягнення його до відповідальності за таке ж порушення повторно протягом року.

По-третє, позивач стверджує, що він не є суб`єктом правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 163-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки відповідачем не наведено жодного доказу на підтвердження того, що він є посадовою особою товариства, яка відповідальна за проведення розрахунків в магазині за адресою: місто Київ, проспект Повітрофлотський, 52 .

По-четверте, позивач у своїй позовній заяві наполягає на тому, що справа про адміністративне правопорушення відносно нього підлягає закриттю, у зв`язку зі спливом строків притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки з моменту проведення готівкових операцій (10 вересня 2022 року) та до моменту винесення оскаржуваної постанови (05 грудня 2022 року) минуло більше двох місяців.

Більш того, позивач вказує й на те, що він вже був притягнутий до адміністративної відповідальності за аналогічне правопорушення, розгляд справи здійснював відповідач, тому, як вважає позивач, він не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності повторно за правопорушення, за яке він вже поніс покарання.

Зазначені вище обставини стали підставою для звернення до суду з цією позовною заявою.

Ухвалою суду від 20 грудня 2022 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву разом з доказами, які обгрунтовують заперечення проти позову у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.

18 січня 2023 року через систему «Електронний суд» представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому останній, заперечуючи проти задоволення позовних вимог послався на таке.

На підставі наказу Головного управління ДПС у м. Києві від 04 жовтня 2022 року №4189-п та направлень від 08 листопада 2022 року посадовими особами відповідача проведено фактичну перевірку за адресою: місто Київ, проспект Повітрофлотський, 52, приміщення 334 , де здійснює діяльність Товариство з обмеженою відповідальністю ОТК «Європлюс» з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, укладання трудового договору, оформлення трудових відносин із працівниками (найманими особами), дотримання роботодавцем законодавства щодо встановлення державою фіксованих цій, граничних цін та граничних рівнів торговельної надбавки (націнки).

За результатами проведеної перевірки посадовими особами відповідача складено акт перевірки від 18 листопада 2022 року № 39518/26/15/07/ НОМЕР_1 , відповідно до висновків якого встановлено порушення суб`єктом господарювання вимог пункту 11 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», частини 6 розділу ІІ Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року №148, а саме, товариство через ПРРО за № проведено розрахунок готівкою протягом дня по одному платіжному документу (фіскальний чек) на суму у розмірі більшому за 50 000,00 грн., а саме, 10 вересня 2022 року о 12:41 чек №-bnlt_W6R0k на суму 76 999,00 грн.

На переконання представника відповідача, відповідачем 05 грудня 2022 року правомірно винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000,00 грн.

Щодо відсутності своєчасного сповіщення позивача про час та місце розгляду справи, представник відповідача у відзив на позовну заяву зазначив, що 28 листопада 2022 року посадовими особами відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення № 17521, в якому було зазначено, що розгляд справи відбудеться 05 грудня 2022 року, що, на переконання представника відповідача, свідчить про необгрунтованість тверджень позивача в цій частині.

Також, представник відповідача вказав, що позивач самостійно зазначив у своїй позовній заяві, що вже притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення за аналогічного змісту правопорушення, але, як зазначив представник відповідача, в рамках іншої перевірки, а тому, на його переконання, адміністративне правопорушення відповідно до протоколу №17521 від 28 листопада 2022 року не розглядалось одночасно одним і тим же органом (посадовою особою), оскільки за попереднє адміністративне правопорушення позивача вже було притягнуто до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим, до позивача підлягає застосуванню штраф на підставі статті 163-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення, як за повторне правопорушення у розмірі 17 000,00 грн.

Щодо доводів позивача про невідповідність суб`єкта правопорушення представник відповідача зазначив, що позивач є керівником Товариства з обмеженою відповідальністю ОТК «Європлюс», який, як вказує представник відповідача, несе відповідальність за дотриманням порядку ведення операцій з готівкою та може бути притягнутий до відповідальності у встановленому законодавством порядку.

Щодо спливу строків притягнення до адміністративної відповідальності, представник відповідача наголосив, що строк притягнення до адміністративної відповідальності обчислюється з дня виявлення правопорушення.

Факти попередніх притягнень до адміністративної відповідальності аналогічного характеру позивача свідчать про неодноразове та триваюче порушення позивачем порядку проведення готівкових розрахунків та розрахунків з використанням електронних платіжних засобів за товари (послуги), а відсутність фінансової відповідальності за вказані правопорушення зумовлює зловживання платником податків статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Тобто, як зазначає представник відповідача, фактично платник податків має можливість ухилитись від адміністративної відповідальності за правопорушення, які мають постійний характер та відчуваючи безкарність повторювати і надалі правопорушення аналогічного складу.

Більш того, представник відповідача послався на те, що у зв`язку з військовим вторгненням російської федерації на територію України, контролюючий орган фактично позбавлений права належного виконання своїх функцій з урахуванням статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме, встановлення факту здійснення адміністративного правопорушення в рамках проведення фактичної перевірки не призводить до відповідальності, що, в свою чергу, має вплив, як на загальну систему відповідальності платників податків за порушення проведення готівкових розрахунків та розрахунків з використанням електронних платіжних засобів за товари (послуги), так і на втрати дохідної частини бюджету у період дії воєнного стану за рахунок застосування фінансових санкцій.

На підставі вищевикладеного, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Не погоджуючись з доводами представника відповідача, викладеними ним у відзиві на позовну заяву, представником позивача 19 січня 2023 року через систему «Електронний суд» подано відповідь на відзив на позовну заяву, в якій останній послався на аналогічні обставини тим, що викладені у позовній заяві, а також послався на те, що використання у воєнний час повноважень контролюючого органу не з метою та не у спосіб, передбачений Кодексом України про адміністративні правопорушення, а для наповнення дохідної частини бюджету за рахунок застосування фінансових санкцій на підставі протиправних рішень, є безвідповідальним протиправством, спрямованим на шкоду інтересам позивача.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини спірних правовідносин.

18 листопада 2022 року посадовими особами Головного управління ДПС у м. Києві, на підставі наказу Головного управління ДПС у м. Києві №4189-п від 04 жовтня 2022 року та направлень на перевірку від 08 листопада 2022 року, у присутності касира ОСОБА_2 проведено фактичну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю Об`єднана торговельна компанія «Європлюс»: магазина, розташованого за адресою: місто Київ, проспект Повітрофлотський, 52, приміщення 334, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), дотримання вимог законодавства щодо встановлених державою фіксованих цін, граничних рівнів торговельної надбавки (націнки).

За результатами проведеної перевірки складено акт фактичної перевірки №39518/26/15/07/ НОМЕР_1 від 18 листопада 2022 року (далі по тексту - Акт), відповідно до якого під час перевірки встановлено порушення вимог пункту 11 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06 липня 1995 року №265/95-ВР, частини 6 розділу ІІ Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року №148, а саме, товариством через ПРРО за № проведено розрахунок готівкою протягом дня по одному платіжному документу (фіскальний чек) на суму у розмірі більшому за 50 000,00 грн, а саме, 10 вересня 2022 року о 12:41 чек №-bnlt_W6R0k на суму 76 999,00 грн.

Примірник вказаного Акта отримано 18 листопада 2022 року касиром магазина, про що свідчить підпис останнього у відповідній графі Акта.

Не погоджуючись з висновками Акта, директором товариства ОСОБА_1 подано до Головного управління ДПС у м. Києві письмові заперечення №18/11/22-148 від 18 листопада 2022 року, за результатом розгляду яких Головним управління ДПС у м. Києві надано відповідь №18154/І/26-15-07-07-03-07 від 01 грудня 2022 року.

З матеріалів справи також вбачається, що Головне управління ДПС у м. Києві листом від 21 листопада 2022 року №10120/Л/26-15-07-07-03-08 запросило ОСОБА_1 на 09 годину 28 листопада 2022 року до управління за адресою: місто Київ, вулиця Смілянська, 6, з питань складання протоколів про адміністративні правопорушення за результатами актів фактичних перевірок, де здійснює діяльність Товариство з обмеженою відповідальністю Об`єднана торговельна компанія «Європлюс», на підставі частини 2 статті 163-15 Кодексу України про адміністративні праввопорушення.

Вказане запрошення, як вбачається з наданої суду копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за трекінгом Укрпошти №235, отримано за довіреністю 25 листопада 2022 року.

28 листопада 2022 року, згідно з наявними в матеріалах справи доказами, посадовою особою ГДІ ГУ ДПС у м. Києві Антоненком Д.П. складено протокол №17521 про адміністративне правопорушення (далі по тексту - Протокол №17521), відповідно до якого при проведенні фактичної перевірки магазину за адресою: місто Київ, проспект Повітрофлотський, 52, приміщення 334 , в якому здійснює діяльність Товариство з обмеженою відповідальністю Об`єднана торговельна компанія «Європлюс» (посадова особа ОСОБА_1 (керівник)), встановлено порушення порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), а саме: здійснення розрахунку готівкою із фізичною особою протягом одного дня, понад установлену граничну суму, чим порушено пункт 6 розділу ІІ Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року №148 (зі змінами та доповненнями), що зафіксовано в акті фактичної перевірки від 18 листопада 2022 року, бланк акта №004527, за що передбачена адміністративна відповідальність за статтею 163-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Зі змісту Протоколу №17521 вбачається, що ОСОБА_1 за викликом з питань складання протоколу не з`явився, відомостей щодо себе не надав, у зв`язку з чим складено акт відмови від підписання протоколу та неявки від 28 листопада 2022 року №5764/26-15-07-07-01-17.

Також, у Протоколі №17521 зазначено про відсутність інформації щодо притягнення до адміністративної відповідальності раніше та про те, що розгляд справи відбудеться 05 грудня 2022 року у приміщенні Головного управління ДПС у м. Києві за адресою: місто Київ, вулиця Смілянська, 6.

Примірник вказаного Протоколу №17521, як вбачається з матеріалів справи, відправлено засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке отримано позивачем 06 грудня 2022 року.

05 грудня 2022 року заступником начальника Головного управління ДПС у м. Києві Якушко І., за наслідками розгляду протоколу від 28 листопада 2022 року №17521 і доданих до нього матеріалів справи про адміністративні правопорушення: акт фактичної перевірки №39518/26/15/07/ НОМЕР_1 від 18 листопада 2022 року, щодо ОСОБА_1 , який працює керівником Товариства з обмеженою відповідальністю Об`єднана торговельна компанія «Європлюс» винесено постанову про накладення адміністративного стягнення (далі по тексту - Постанова), відповідно до якої встановлено порушення порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), а саме: здійснення розрахунку готівкою із фізичною особою протягом одного дня, понад установлену граничну суму, чим порушено пункт 6 розділу ІІ Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року №148 (зі змінами та доповненнями), у зв`язку з чим ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу в сумі 17 000,00 грн за порушення частини 2 статті 163-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Примірник вказаної постанови направлено на адресу позивача засобами поштового зв`язку та отримано останнім 13 грудня 2022 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Не погоджуючись з постановою про накладення адміністративного стягнення від 05 грудня 2022 року, вважаючи її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення такою, що підлягає закриттю, позивач звернувся до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту - КУпАП) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно статті 234-2 КУпАП справи про адміністративні правопорушення податкові органи розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням порядку приймання готівки для подальшого її переказу (стаття 163-13), порушенням порядку проведення готівкових розрахунків та розрахунків з використанням електронних платіжних засобів за товари (послуги) (стаття 163-15), ухиленням від подання декларації про доходи (стаття 164-1), порушенням законодавства про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (стаття 165-1), порушенням порядку припинення юридичної особи (частини третя - шоста статті 166-6), перешкоджанням уповноваженим особам податкових органів у проведенні перевірок (стаття 188-23). Від імені податкових органів розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники податкових органів та їх заступники, уповноважені ними посадові (службові) особи.

Відповідно статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Наведене в сукупності дозволяє дійти висновку, що порушення порядку проведення готівкових розрахунків та розрахунків з використанням електронних платіжних засобів за товари (послуги) , за що передбачена відповідальність КУпАП, має підтверджуватися відповідними доказами, вичерпний перелік яких наведений у статті 251 Кодексу.

Так, відповідно до пункту 6 Розділу ІІ «Вимоги до організації готівкових розрахунків» Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні затвердженого постановою правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року №148 суб`єкти господарювання мають право здійснювати розрахунки готівкою протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами:

1) між собою - у розмірі до 10000 (десяти тисяч) гривень включно;

2) з фізичними особами - у розмірі до 50000 (п`ятдесяти тисяч) гривень включно.

Суб`єкти господарювання у разі зняття готівкових коштів із поточних рахунків з метою здійснення готівкових розрахунків із фізичними особами зобов`язані надавати на запит банку (філії, відділення) підтвердні документи, на підставі яких здійснюються такі готівкові розрахунки, необхідні банку (філії, відділенню) для вивчення клієнта з урахуванням ризик-орієнтованого підходу.

Платежі понад установлені граничні суми проводяться через банки або небанківські фінансові установи/юридичних осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, які в установленому законодавством порядку отримали ліцензію на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунку (далі - небанківські установи), шляхом переказу коштів з поточного рахунку на поточний рахунок або внесення коштів до банку чи небанківської установи для подальшого їх переказу на поточні рахунки в банку. Кількість суб`єктів господарювання та фізичних осіб, з якими здійснюються готівкові розрахунки, протягом дня не обмежується.

Обмеження, установлене в пункті 6 розділу II цього Положення, стосується також розрахунків під час оплати за товари, придбані на виробничі (господарські) потреби за рахунок готівки, одержаної за допомогою електронного платіжного засобу.

Статтею 163-15 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), у тому числі перевищення граничних сум розрахунків готівкою, недотримання установлених законодавством вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.

1) Щодо доводів позивача в частину відсутності своєчасного сповіщення про місце і час розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно нього, суд зазначає таке.

Згідно статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Згідно статті 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Частиною 4 розділу ІІІ Інструкції з оформлення органами доходів і зборів матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02 липня 2016 року №566 (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За відсутності зазначеної особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Верховний Суд у своїх постановах від 31 березня 2021 року у справі №676/752/17, від 21 березня 2019 року у справі №489/1004/17, від 30 січня 2020 року у справі №308/12552/16-а та у справі №482/9/17, від 06 лютого 2020 року у справі №205/7145/16-а, від 25 травня 2022 року у справі №465/5145/16-а, від 30 серпня 2022 року у справі № 683/743/17 зробив наступні висновки:

«………закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема, передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи.

Обов`язок повідомити особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.

Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення…….».

Крім того, суд вважає за необхідне у тому числі зазначити, що вирішуючи питання наслідків розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яку належним чином не повідомили про дату Верховний Суд у постановах від 06 березня 2018 року у справі №522/20755/16-а, від 30 вересня 2019 року у справі №591/2794/17, від 06 лютого 2020 року №05/7145/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №286/4145/15-а та від від 30 серпня 2022 року у справі № 683/743/17, дійшов наступного висновку:

«………факт несвоєчасного повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням встановленої процедури. Як наслідок, позивача позбавлено прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу….».

Тобто, позивач мав бути забезпечений правом завчасно знати про час, дату та місце розгляду справи стосовно себе, оскільки таке право є гарантією реалізації інших прав, зокрема, на участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо.

Суд наголошує, що чинне законодавство покладає обов`язок щодо своєчасного повідомлення особи про час та місце розгляду справи саме на уповноважену посадову особу. Зміст цього обов`язку не вичерпується надсиланням тексту відповідного повідомлення, оскільки саме лише надсилання, без отримання, не свідчить про поінформованість особи про час та місце розгляду справи, а отже робить це право недієвим.

Проте, відповідачем не було надано доказів, які б підтверджували, що позивач дійсно був завчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду порушеної відносно нього справи про адміністративне правопорушення.

Наведене свідчить, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся за відсутності позивача, якого при цьому не було своєчасно повідомлено про розгляд справи, що в силу приписів частини 1 статті 268 КупАП виключало можливість розгляду справи.

При цьому, суд відхиляє доводи відповідача в обгрунтування заперечень проти позовних вимог про те, що інформація про розгляд справи 05 грудня 2022 року містилася в протоколі про адміністративне правопорушення, який був направлений позивачу рекомендованим листом, з огляду на те, що, як вже зазначалось судом, примірник Протоколу №17521 засобами поштового зв`язку було отримано позивачем 06 грудня 2022 року, а в самому протоколі не зазначено часу розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Крім того, слід наголосити, що відповідачем не заперечується факт своєчасного не отримання позивачем вказаного Протоколу №17521, де зазначено лише дату та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, суд погоджується з доводами позивача щодо несвоєчасного сповіщення його про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього.

2) Щодо доводів позивача про відсутність обгрунтування розміру накладеного адміністративного стягнення, суд зазначає таке.

Як вже було зазначено судом, статтею 163-15 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), у тому числі перевищення граничних сум розрахунків готівкою, недотримання установлених законодавством вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.

У відповідності до частини 2 статті 163-15 КУпАП дія, передбачена частиною першою цієї статті, вчинена особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за таке ж порушення тягне за собою накладення штрафу від п`ятисот до тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В обгрунтування своїх позовних вимог в цій частині позивач стверджує про те, що у протоколі №17521 відсутня інформація щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за аналогічне правопорушення протягом року, у зв`язку з чим, вважає, що відповідач протиправно притягнув його до відповідальності за частиною 2 статті 163-15 КУпАП.

В свою чергу, представник відповідача, на обгрунтування правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу саме за частиною 2 статті 163-15 КУпАП посилається виключно на зміст позовної заяви позивача, в якій останній зазначив, що вже був притягнутий до відповідальності за аналогічне правопорушення.

Суд наголошує, що відповідно до приписів частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Наведене свідчить, що саме на відповідача, як на суб`єкта владних повноважень, покладено обов`язок щодо доказування правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності саме за частиною 2 статті 163-15 КУпАП.

Таким доказом, в даному випадку, є постанова про адміністративне правопорушення стосовно позивача, відповідно до якої останнього протягом року було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 163-15 КУпАП.

Між тим, таких доказів відповідачем суду не надано, що, відповідно свідчить про недоведеність останнім вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 163-15 КУпАП повторно протягом року.

3) Щодо доводів позивача про те, що він не є суб`єктом правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 163-15 КУпАП, суд зазначає таке.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю Об`єднана торговельна компанія «Європлюс» зареєстрована у реєстрі як юридична особа приватного права з 30 листопада 1998 рокууповноваженою особою (керівником) зазначено ОСОБА_1 , тобто, позивача у даній адміністративній справі.

Так, відповідно до пункту 15.1 статті 15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

У відповідності до пункту 110.1 статті 110 Податкового кодексу України платники податків, податкові агенти, а також інші суб`єкти у випадках, прямо передбачених цим Кодексом, несуть фінансову відповідальність за вчинення податкових правопорушень.

Юридична особа - платник податку несе фінансову відповідальність за вчинення податкових правопорушень її відокремленими підрозділами (пункт 110.5 статті 110 Податкового кодексу України).

Згідно частини 1 статті 42 Закону України «Про товариства з обмеженою відповідальністю» посадовими особами товариства є члени виконавчого органу, наглядової ради, а також інші особи, передбачені статутом товариства.

Частиною 3 статті 65 Господарського кодексу України передбачено, що для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядова рада такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу чи наглядовій раді. Керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи.

Наведене в сукупності свідчить про те, що позивач, як керівник (директор) Товариства з обмеженою відповідальністю Об`єднана торговельна компанія «Європлюс» є суб`єктом правопорушення у розумінні статті 165-13 КУпАП, а тому твердження позивача в цій частині є безпідставними та такими, що не грунтуються на вимогах чинного законодавства.

4) Щодо доводів позивача про сплив строку накладення адміністративного стягнення, суд зазначає таке.

У відповідності до положень статті 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Тобто, приписами статті 38 КУпАП встановлено строки, після закінчення яких виключається накладення адміністративних стягнень.

Згідно з пунктом 7 статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Таким чином, початком відліку строку для накладення адміністративного стягнення у розумінні статті 38 КУпАП є день вчинення адміністративного правопорушення.

Суд наголошує, що вказана стаття не передбачає інших умов відліку цього строку, крім як для триваючих правопорушень.

Водночас, Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить визначення поняття «триваюче правопорушення».

Проте, як зазначено у листі Міністерства юстиції України від 02 серпня 2013 року № 6802-0-4-13/11, в теорії адміністративного права триваючими визначаються правопорушення, які, почавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов`язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов`язок, або виконує його не повністю чи неналежним чином.

Факт правопорушення, за яке позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, мав місце 10 вересня 2022 року (фіскальний чек №-bnLt_W6R0k від 10 серпня 2022 року 12:41:08).

За диспозицією статті 163-15 КУпАП адміністративне правопорушення у виді перевищення граничних сум розрахунків готівкою є одноразовою дією, оскільки його склад є закінченим з моменту перевищення граничної суми такого розрахунку протягом одного дня.

Отже, враховуючи вимоги пункту 6 Розділу ІІ «Вимоги до організації готівкових розрахунків» Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні затвердженого постановою правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року №148, яке утворює склад проступку за статтею 163-15 КУпАП, не може супроводжуватися перебуванням у незаконному стані певний час і, відповідно, мати триваючий характер.

Відтак, проступок з формальним складом за статтею 163-15 є закінченим з моменту, коли сума готівкового розрахунку через касу підприємства за день з фізичною особою стає більшою за 50 000,00 грн.

Враховуючи те, що позивачу ставилися за вину дії з перевищення граничних сум розрахунків готівкою - більше 50000,00 грн за день, вчинені 10 вересня 2022 року, а постанова про притягнення до адміністративної відповідальності відповідачем винесена лише 05 грудня 2022 року, тобто після спливу строку накладення адміністративного стягнення встановленого статтею 38 КУпАП у два місяці з дня вчинення, на переконання суду, провадження у справі не могло бути розпочато, а розпочате підлягало закриттю на підставі пункту 7 статті 247 КУпАП.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача та наявність правових підстав для їх задоволення

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На переконання суду, відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваної постанови, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо вимоги позивача про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 132 КАС України).

Відповідно до частин 1-5 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування слід виходити саме з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Такий підхід застосовано Великою Палатою Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

За змістом частин 7, 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз вищенаведених положень закону дає підстави суду дійти висновку про те, що судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

З матеріалів справи вбачається, що 25 жовтня 2022 року між адвокатом Вакуленко Сергієм Володимировичем (далі по тексту - адвокат) та ОСОБА_1 (далі по тексту - клієнт) укладено договір № 25/22/10-ФО про надання правової (правничої) допомоги (далі по тексту - договір), відповідно до умов якого адвокат взяв на себе зобов`язання надавати необхідну правову допомогу клієнту у будь-якому статусі, у тому числі, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення (пункт 1.1. договору).

У розділі 4 договору надано визначення поняття «Гонорар», а саме, пунктом 4.1., 4.6., 4.8. передбачено, що гонорар - винагорода адвоката за здійснення захисту, представництва інтересів клієнта та надання йому інших видів правової допомоги на умовах і в порядку, що визначені договором. Факт наданої правової допомоги підтверджується актом наданих послуг, зразок якого є Додатком №2 до цього Договору. Гонорар сплачується готівкою або здійснюється у безготівковому порядку на рахунок адвоката.

Відповідно до додаткової угоди від 28 жовтня 2022 року, сторони договору погодили викласти пункт 4.7. договору в наступній редакції: «4.7. Клієнт сплачує гонорар на підставі підписаного договору акта наданих послуг протягом п`яти днів після винесення судового рішення у справі, в якій адвокат здійснює представництво інтересів клієнта. Сторони можуть встановити сплату гонорару в розмірі 0,00 за принципом «pro bono», про що зазначається у Додатку №1 до цього договору».

Згідно наявної в матеріалах справи копії Акта прийому - передачі наданих послуг №2 до договору №25/22/10-ФО від 25 жовтня 2022 року про надання правової (правничої) допомоги від 19 січня 2023 року, адвокат надав, а клієнт прийняв правову допомогу щодо:

1. Вивчення, правовий аналіз матеріалів та надання правового висновку щодо визнання протиправною та скасування постанови від 05 грудня 2022 року Головного управління ДПС у м. Києві про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), винесеної на підставі протоколу про адміністративне правопорушення №17521 від 28 листопада 2022 року та акта фактичної перевірки №39518/26/15/07/ НОМЕР_1 (бланк 004319) від 18 листопада 2022 року, і закриття справи про адміністративне правопорушення. Витраченого часу - 0,2 години, розмір винагороди 1094,00 грн.

2. Складення позовної заяви про визнання протиправною та скасування постанови від 05 грудня 2022 року Головного управління ДПС у м. Києві про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), винесеної на підставі протоколу про адміністративне правопорушення №17521 від 28 листопада 2022 року та акта фактичної перевірки №39518/26/15/07/ НОМЕР_1 (бланк 004319) від 18 листопада 2022 року, і закриття справи про адміністративне правопорушення. Витраченого часу - 0,3 години, розмір винагороди 1641,00 грн.

3. Складення відповіді на відзив відповідача на позовну заяву. Витраченого часу - 0,25 години, розмір винагороди 1367,50 грн.

4. Складення заяви про розподіл судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції. Витраченого часу - 0,25 години, розмір винагороди 1367,50 грн.

А разом витраченого часу 1 година, розмір винагороди - 5470,00 грн.

Відповідач не подавав суду заперечення проти стягнення за рахунок його бюджетних асигнувань витрат на професійну (правничу) допомогу.

В той же час, необхідно зазначити, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суду необхідно дослідити на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 160/19098/21 від 01 лютого 2023 року).

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 3 грудня 2021 у справі № 927/237/20).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Аналізуючи перелік наданих послуг представником позивача, суд не вбачає підстав для відшкодування витрат на складання заяви про розподіл судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції в розмірі 1367,50 грн., оскільки заявами та суті спору є позов та відзив, а складання будь-яких інших заяв по справі є правом позивача. Крім того, обгрунтування компенсації витрат на правничу допомогу, прохання про розподіл судових витрат, а також орієнтовний розрахунок міститься в позовній заяві, а тому на переконання суду надання такої послуги, як підготовка заяви про розподіл судових витрат не обумовлено критерієм неминучості витрат на правничу допомогу.

З огляду на викладене, суд, оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, та виходячи із засад розумності та справедливості, вважає, що заявлена представником позивача сума витрат на правову допомогу підлягає зменшенню в частині компенсації витрат на складення заяви про розподіл судових витрат, оскільки вказана послуга не відмовідає критерію неминучості та необхідності.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь позивача підлягають відшкодуванню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4102,50 грн., судовий збір у розмірі 496,20 грн.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління ДПС у Києві про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді штрафу у розмірі 17 000,0 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 163-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 05 грудня 2022 року.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 163-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрити на підставі пункту 7 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 496,20 грн (чотириста дев`яносто шість грн. 20 коп.).

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві понесені ним витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 4102,50 грн (чотири тисячі сто дві грн. 50 коп.).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням положень частини 4 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом десяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Головне управління ДПС у м. Києві: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, .

Повний текст рішення суду складений 07.03.2023 р.

СУДДЯ І.П. РОМАНИШЕНА