Справа № 520/28591/21
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2023-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

07.03.2023 р. справа №520/28591/21 Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) осіб справу за позовом

ОСОБА_1
до Червонозаводського районного суду м. Харкова
провизнання дій протиправним та спонукання до вчинення певних дій, -
встановив:

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом - заявник, громадянин, скаржник), у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання дій Червонозаводського районного суду м. Харкова неправомірними з приводу розгляду скарги ОСОБА_1 від 13 вересня 2021 року; 2) зобов`язання Червонозаводського районного суду м. Харкова поновити порушені права ОСОБА_1 та усунути допущені порушення при розгляді скарги ОСОБА_1 від 13 вересня 2021 року.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що дійсно звернувся до суду із заявою про ознайомлення із двома справами, указавши неправильні унікальні номери судових справи і отримавши у відповідь лист за підписом керівника апарату суду про відсутність цих справ. Стверджуючи про прояв керівником апарату суду надмірного формалізму до принципового правозахисника, подав скаргу, яка була неналежно розглянута Головою Червонозаводського районного суду міста Харкова.

Відповідач, Червонозаводський районний суд міста Харкова (далі за текстом - владний суб`єкт, орган публічної адміністрації), із поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що скарга заявника від 13.09.2021р. була розглянута вчасно, повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено.

Відзив на позов надійшов до суду - 31.01.2022р. Клопотань про ознайомлення з матеріалами справи заявник не подавав. Клопотань про існування наміру на подачу відповіді на відзив заявник не подавав. Клопотань про усунення перешкод у реалізації наміру на подачу відповіді на відзив заявник не подавав. За таких обставин, суд не вбачає перешкод у вирішенні спору по суті, адже учасниками справи у прийнятні поза розумним сумнівом строки були реалізовані права на подачу відповідних процесуальних документів. За таких обставин, суд не вбачає перешкод у вирішенні спору по суті, адже учасниками справи у прийнятні поза розумним сумнівом строки були реалізовані права на подачу відповідних процесуальних документів.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

За відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень постанова Червонозаводського районного суду міста Харкова від 05.03.2015р. у справі №646/2390/15-п стосувалась розгляду справи про адміністративне правопорушення за протоколом про вчинення адміністративного правопорушення, складеним представником уповноваженого Верховної ради з прав людини відносно Голови Апеляційного суду Харківської області за ознаками ч.2 ст.2123 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Червонозаводського районного суду міста Харкова від 05.03.2015р. у справі №646/2390/15-п провадження у справі про притягнення Голови Апеляційного суду Харківської області до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, було закрито.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 20.01.2016р. у справі №646/2390/15-п була залишена без змін постанова Червонозаводського районного суду міста Харкова від 05.03.2015р. у справі №646/2390/15-п.

Постанова Червонозаводського районного суду міста Харкова від 24.02.2015р. у справі №646/2382/15-п (унікальний номер справи, указаний заявником у тексті позову) стосувалась повернення на дооформлення адміністративного матеріалу Червонозаводського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області, складеного за ознаками ст.173 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова Червонозаводського районного суду міста Харкова від 06.03.2015р. у справі №646/2392/15-п стосувалась розгляду справи про адміністративне правопорушення за протоколом про вчинення адміністративного правопорушення, складеним представником уповноваженого Верховної ради з прав людини відносно заступника керівника апарату Апеляційного суду Харківської області за ознаками ч.2 ст.2123 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Червонозаводського районного суду міста Харкова від 06.03.2015р. у справі №646/2392/15-п про притягнення заступника керівника апарату Апеляційного суду Харківської області до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, було закрито.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 23.12.2015р. у справі №646/2392/15-п була залишена без змін постанова Червонозаводського районного суду міста Харкова від 06.03.2015р. у справі №646/2392/15-п.

Заявою, датованою 02.08.2021р. та складеною не державною мовою, 02.08.2021р. заявник звернувся до Голови Червонозаводського районного суду міста Харкова з приводу ознайомлення із матеріалами справи №646/2390/15-ц.

Суд відмічає, що усі реквізити указаного в означеній заяві унікального номеру справи викладені чітко, розбірливо, не здатні створити будь-яких обґрунтованих сумнівів у дійсності наміру заявника.

Листом від 06.08.2021р. №09-04/117/30901/2020 Червонозаводський районний суд міста Харкова в особі керівника апарату сповістив заявника про те, що справа №646/2390/15-ц у провадженні Червонозаводського суду міста Харкова не перебувала та не розглядалась.

Заявою, датованою 02.08.2021р. та складеною не державною мовою, заявник 02.08.2021 р. звернувся до Голови Червонозаводського районного суду міста Харкова з приводу ознайомлення із матеріалами справи №646/2392/15-ц.

Суд відмічає, що усі реквізити указаного в означеній заяві унікального номеру справи викладені чітко, розбірливо, не здатні створити будь-яких обґрунтованих сумнівів у дійсності наміру заявника.

Листом від 06.08.2021р. №09-04/116/30901/2020 Червонозаводський районний суд міста Харкова в особі керівника апарату сповістив заявника про те, що справа №646/2392/15-ц у провадженні Червонозаводського суду міста Харкова не перебувала та не розглядалась.

13.09.2021р. заявник склав недержавною мовою і в цей же самий календарний день подав до Червонозаводського районного суду міста Харкова письмове звернення у формі скарги, де виклав вимогу про застосування до керівника апарату Червонозаводського районного суду міста Харкова за надмірний формалізм та витрачання державного майна.

Відповідь на це звернення заявника була надана листом Червонозаводського районного суду міста Харкова від 29.09.2021р. №09-04/149/47889/2020, де указано, що у діях керівника апарату Червонозаводського районного суду міста Харкова під час розгляду заяви гр. ОСОБА_1 від 02.08.2021р. з приводу ознайомлення із матеріалами справи №646/2390/15-ц та під час розгляду заяви гр. ОСОБА_1 з приводу ознайомлення із матеріалами справи №646/2392/15-ц не виявлено порушень закону.

Стверджуючи про невідповідність закону вчиненого за скаргою громадянина України управлінського волевиявлення органу публічної адміністрації, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

У ч.2 ст.19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної влади/адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Суспільні відносини з приводу практичної реалізації права особи на звернення унормовані, насамперед, приписами ст.40 Конституції України, згідно з якою усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк, а також додатково деталізовані приписами Закону України від 02.10.1996р. №393/96-ВР "Про звернення громадян" (далі за текстом - Закон №393/96-ВР), Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992р. №2657-ХІI (далі за текстом - Закон №2657-ХІІ), Закону України від 13.01.2011р. №2939-VІ "Про доступ до публічної інформації" (далі за текстом - Закон №2939-VI).

При цьому, приписи перелічених вище законів одночасно регламентують і суспільні відносини з обігу інформації.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів, а також практичної реалізації права на участь в управлінні державними і громадськими справами, права на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, практичної реалізації права на позасудовий захист прав і законних інтересів регламентовані, насамперед, приписами Закону України "Про звернення громадян".

Так, згідно з ст. 4 Закону України «Про звернення громадян» до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Приписами ст.ст.14-16 Закону України "Про звернення громадян" звернення розподілені законодавцем за критерієм предмету порушеного ініціатором питання за категоріями пропозицій (зауважень) (ст.14), заяв (клопотань) (ст.15), скарг (ст.16).

При цьому, у силу ст.12 Закону України "Про звернення громадян" дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України", законами України "Про запобігання корупції", "Про виконавче провадження".

Отже, Закон України "Про звернення громадян" є базовим актом законодавства у питанні визначення порядку вирішення звернень громадян, що між тим, як у силу приписів ст.12 означеного закону, так і у силу інших спеціальних актів законодавства не виключає випадків існування іншого порядку вирішення звернень громадян.

Між тим, звернення, предметом яких є намір громадянина на ознайомлення з матеріалами судових справ, підлягають вирішенню за правилами Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України (затверджена наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019р. №84; далі за текстом - Інструкція №84).

У даному конкретному випадку самим заявником у тексті позову визнані обставини неправильного викладення унікального номеру судової справи.

Суд зважає на те, що відображений в обох зверненнях заявника від 02.08.2021р. унікальний номер судової справи складається із 10 графічних елементів та стосується справ про адміністративне правопорушення, де за загальним правилом (оскільки іншого не визначено нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення) безумовним правом на ознайомлення із матеріалами судової справи наділені виключно особа, відносно якої був складений протокол про вчинення адміністративного правопорушення та прокурор.

Одночасне поєднання двох цих факторів обєктивно позбавляло Червонозаводський районний суд міста Харкова як орган судової влади України вдатись до практичної реалізації свободи адміністративного розсуду і створити умови для фізичного ознайомлення заявника з матеріалами зовсім інших судових справ, ніж були указані у зверненнях зацікавленої особи.

До того ж, за доводами відповідача, які підтверджуються здобутими у ході розгляду цього спору об`єктивними даними, матеріалів судової справи №646/2390/15-ц та матеріалів судової справи №646/2392/15-ц не існує взагалі як речі матеріального світу, а матеріали судової справи №646/2390/15-п та матеріали судової справи №646/2392/15-п були знищені за протоколом №1 від 05.02.2019р.

За відсутності матеріалів судових справ як речей матеріального світу відповіді на звернення зацікавленої особи (тобто заяви від 02.08.2021р.) з приводу ознайомлення із неіснуючими судовими справами правомірно були надані керівником апарату суду у порядку Закону України "Про звернення громадян" без застосування норм Інструкції №84.

У розумінні ст.3 Закону України від 02.10.1996р. №393/96-ВР "Про звернення громадян" скарга як форма звернення - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Частиною 1 ст.7 Закону України від 02.10.1996р. №393/96-ВР "Про звернення громадян" передбачено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Як то указано у ч.1 ст.16 Закону України від 02.10.1996р. №393/96-ВР "Про звернення громадян", скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Відповідно до ст.18 Закону України від 02.10.1996р. №393/96-ВР "Про звернення громадян" громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Згідно з ст.19 Закону України від 02.10.1996р. №393/96-ВР "Про звернення громадян" органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

За приписами ст.20 Закону України від 02.10.1996р. №393/96-ВР "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 29.01.2020р. у справі №814/1460/16 адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення (вчинення дії, допущення бездіяльності).

Продовжуючи вирішення спору, суд відзначає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта ч.2 ст.77 КАС України і повинен виконуватись шляхом подання до суду доказів і наведення у процесуальних документах адекватних аргументів відповідності закону вчиненого волевиявлення і безпідставності доводів іншого учасника справи.

У розумінні ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, згідно з ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а у силу запроваджених частинами 1 і 2 ст.74 КАС України застережень суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням встановленого законом порядку або не підтверджені визначеними законом певними засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а за правилом ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не підтвердженого документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не означає реального існування такої обставини.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

До того ж і у силу правового висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19 визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України предметом судової перевірки у порядку адміністративного судочинства є рішення та діяння (дія чи бездіяльність) владних суб`єктів.

Зміст рішення владного суб`єкта розтлумачено законодавцем у положеннях п.п.18 і 19 ч.1 ст.4 КАС України.

Визначення ж змісту діяння (дії чи бездіяльності) владного суб`єкта норми КАС України не містять.

Разом із тим, у силу ч.6 ст.7 КАС України суд вважає за можливе застосувати у межах даного спору загальні визначення рішення, дії, бездіяльності, наведені у п.п.1, 2 і 3 ч.2 ст.24 Митного кодексу України, згідно з якими рішення владного суб`єкта - це письмовий акт, дія владного суб`єкта - це вчинок компетентного працівника владного суб`єкта, бездіяльність владного суб`єкта - це невиконання обов`язку.

При цьому, суд зважає, що окрім перелічених вище форм проявів - управлінське волевиявлення органу публічної адміністрації може бути також реалізовано і у формі відмови як шляхом складання письмового листа (тобто вчинення письмової відмови), так і шляхом скоєння вчинку із певною документальною фіксацією (тобто вчинення дієвої відмови).

Тому, належним і ефективним способом захисту є як вимога приватної особи про визнання неправомірної дії владного суб`єкта з приводу відмови, так і вимога приватної особи про визнання протиправною відмови, оформленої відповідним письмовим документом, зокрема, листом.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону було викладено Верховним Судом у постанові від 07.11.2019р. по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав та інтересів.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, оцінивши добуті докази за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, підсумовуючи викладені вище міркування, суд доходить до переконання про те, що у спірних правовідносинах суд як орган публічної адміністрації забезпечив дотримання ч.2 ст.19 Конституції України, вчасно, повно, об`єктивно та всебічно розглянув звернення зацікавленої особи у формі скарги, взяв до уваги усі юридично значимі фактори (зокрема, відсутність справ, до ознайомлення з якими прагнув заявник та відсутність фізичної можливості із абсолютною вірністю ідентифікувати ті справи, котрі із дотриманням вимог закону можуть бути надані для вивчення заявником), унаслідок чого вчинене управлінське волевиявлення цілком узгоджується як із змістом нормативного регламентування, так і з вчинками приватної особи.

Тому суд резюмує, що у спірних правовідносинах відповіді Червонозаводського районного суду міста Харкова (лист від 06.08.2021р. №09-04/117/30901/2020, лист від 06.08.2021р. №09-04/116/30902/2020, лист від 29.09.2021р. №09-04/149/47889/2020) були надані у межах повноважень органу судової влади, узгоджуються із фактичними обставинами спірних правовідносин, публічних прав та інтересів заявника не порушують, до погіршення правового становища заявника не призводять.

Відтак, позов слід залишити без задоволення.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії), вичерпно реалізував діючі механізми з`ясування об`єктивної істини; надав розгорнуту оцінку усім юридично значимим факторам, доводам і обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; у достатньому поза розумним сумнівом обсязі виклав власні міркування та мотиви з приводу тлумачення змісту норм права, оцінки обставин спору та доводів сторін.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст.139-143 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

При цьому, підстав для врахування поданих 10.02.2022 р. позивачем копій фіскальних чеків з аптек, які мають підтвердити скрутне матеріальне становище, суд не знаходить, позаяк жодних ідентифікуючих або персоналізуючих ознак належності саме гр. ОСОБА_1 зазначені чеки не містять. Отже, з позивача належить стягнути судовий збір, сплату якого було відстрочено до ухвалення даного судового рішення.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.132-139, 143, 149, 241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса реєстрації місця проживання - АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ; дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в дохід Державного бюджету України через Державну судову адміністрацію України (код за ЄДРПОУ - 26255795, місцезнаходження - 01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, отримувач коштів: ГУК у м. Києві/Печерс.р-н/21081100, код отримувача - 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача - UA0026007, код класифікації доходів бюджету - 21081100) суму судового збору у розмірі 56 (п`ятдесят шість) грн. 40 коп., оплата якого була відстрочена ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04.01.2022р. по справі №520/28590/21 до ухвалення рішення по суті позову.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України.

Суддя А.В. Сліденко