Справа № 420/11126/22
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2023-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2023 р. Категорія 106000000м.ОдесаСправа № 420/11126/22
Головуючий в 1 інстанції: Марин П.П.

час і місце ухвалення: спрощене провадження,

м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Семенюка Г.В.

суддів: Домусчі С.Д. , Шляхтицького О.І.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Одеської обласної прокуратури на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Одеської обласної прокуратури про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, мотивуючи його тим, що 05 серпня 2021 року рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/7426/21 стягнуто з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у зв`язку зі звільненням у розмірі 22 589,39 грн. та понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн. Остаточний розрахунок при звільненні з позивачем проведено - 28.07.2022 року. Позивач зазначає, що оскільки, відповідачем не було здійснено своєчасно остаточний розрахунок при звільненні, а тим більше рішення суду, яке набрало законної не виконувалось, то відповідно останнім і не здійснено нарахування та виплату позивачеві середньомісячної заробітної плати за період затримки розрахунку при звільненні. Не виплативши позивачу своєчасно вихідну допомогу при звільненні, відповідач не своєчасно здійснив повний розрахунок, що є підставою для застосування до відповідача відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2022 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Одеської обласної прокуратури щодо несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 , у період з 01.04.2021 року по 28.07.2022 року. Зобов`язано Одеську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2021 року по 28.07.2022 року в сумі 50405,60 грн (п`ятдесят тисяч чотириста п`ять гривень шістдесят копійок).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Одеська обласна прокуратура подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції змінити рішення суду першої інстанції, змінивши суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував, що правовий висновок Великої палати Верховного Суду від 26.06.2019 по справі №761/9584/15-ц та безпідставно взяв до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19, що призвело до порушення принципу пропорційності, розумності та справедливості при визначенні суми стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 .

На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне:

Судом першої інстанції встановлено, що 11.03.2021 року наказом керівника Одеської обласної прокуратури №408к, позивача звільнено з посади прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області та органів прокуратури, на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» з 31.03.2021р. Підставою для прийняття вказаного наказу зазначено рішення 14-ї Кадрової комісії від 19.02.2021р. №11.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність відповідача стосовно не нарахування та невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у зв`язку зі звільненням у розмірі - 22589,39 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Одеської обласної прокуратури на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі - 908 грн.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2022 року апеляційну скаргу Одеської обласної прокуратури - залишено без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2021 року - без змін.

15.06.2022 року Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №420/7426/21.

28.07.2022 року Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області здійснено виконання виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду від 15.06.2022 по справі №420/742/21 у повному обсязі.

Позивач вважає, що не виплативши своєчасно при звільненні вихідну допомогу, відповідач допустив не проведення повного розрахунку, що відповідно до статті 117 КЗпП України тягне за собою стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки при звільненні з 01.04.2021 по 28.07.2022 р.р.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що виходячи з принципу пропорційності, та застосовуючи висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 30.11.2020 року по справі № 480/3105/19, суд доходить висновку, що достатнім способом захисту порушених прав позивача нарахувати та виплатити на її користь 50405,60 гривень як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (12,95 % від 389232,48 грн.).

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду частково погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно з ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

В пункті 2.2. Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року в справі № 4-рп/2012 зазначено, що всі суми, що належать працівнику від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.05.2020 у справі № 810/451/17 зауважила, що за змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.

Таким чином, можна дійти висновку, що з моменту звільнення у роботодавця виникає обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити працівникові всі суми, що йому належать. Якщо роботодавець не виконує цей обов`язок, він вчиняє триваюче правопорушення, відповідальність за яке визначена статтею 117 КЗпП України. Припиненням такого правопорушення є проведення фактичного розрахунку, тобто, реальне виконання цього обов`язку (виплата всіх сум, що належать звільненому працівникові).

Крім того Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 підсумувала, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Обчислення середнього заробітку слід проводити відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження порядку обчислення середнього заробітної плати» (надалі за текстом - Порядок № 100).

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку № 100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з п. 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З матеріалів справи вбачається, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складала 1158,43 грн., що підтверджується довідкою Одеської обласної прокуратури від 01.04.2021 року № 21-94.

Поряд із тим, як на момент звернення позивача із даним позовом, так і на час вирішення спору, редакція ст. 117 КЗпП України передбачає виплату працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

В свою чергу, відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Так як остаточний розрахунок з позивачем здійснений відповідачем тільки 28 липня 2022 року, - періодом, протягом якого відповідач не виконував свій обов`язок щодо виплати належних позивачеві сум, є проміжок часу з 01.04.2021 (з дня, наступного за датою звільнення) по 28.07.2022 року.

З огляду на приписи ст. 117 КЗпП України в редакції від 01.07.2022, зазначений період обмежено шістьма місяцями, у зв`язку із чим позивачу належить до виплати компенсація у вигляді середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку в періоді з 01.04.2021 по 30.09.2020 включно.

В зазначеному періоді 124 робочих днів, у зв`язку із чим розмір середнього заробітку за час затримки складає 143645,32 грн (124 днів х 1158,34 грн).

З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15-ц.

Крім того, у вказаній вище постанові зазначено, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком Верховного Суду України у постанові від 27.04.2016 року у справі №6-113цс16 у тому, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Велика Палата у постанові від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15-ц зазначила, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні службовця незалежно від того, чи позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум підлягають задоволенню у повному обсязі чи частково.

Вказаний висновок відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 30.11.2020 року у справі №480/3105/19.

Також колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 24.10.2011 року у справі №6-39цс11 та у Пленумі Верховного Суду України у постанові від 24.12.1999 року №13, а також постановах Верховного Суду від 04.04.2018 року у справі №524/1714/16-а та від 30.10.2019 року у справі №806/2473/18, Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 року у справі №821/1083/17.

Отже, з врахуванням принципу співмірності та порядку визначення істотності частки заборгованості при звільненні, який викладений в постановах Верховного Суду, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені складає: 15% = 22589,39 грн (сума невиплаченої вихідної допомоги при звільненні) : 143645,32 грн. (середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні) х 100%.

Сума, яка підлягає відшкодуванню з врахуванням істотності частки заборгованості становить: 1158,48 грн. (середньоденна заробітна плата) х 15% х 124 днів затримки розрахунку = 21473,08 грн.

Також суд враховує, що стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити про відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів.

Аналогічна правова позиція зазначена в п. 39-41 постанови Верховного Суду від 08 листопада 2018 у справі №805/1008/16-а.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин у цій адміністративній справі та правових позицій Верховного Суду щодо співмірності, суд вважає, що позивач частково довів позовні вимоги за період з 01.04.2021 по 30.09.2020 включно у сумі 21473,08 грн.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до положень частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв не у спосіб, що визначені законами та Конституцією України, однак суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи - невірно визначив істотність частки заборгованості при звільненні, що є підставою для зміни рішення в цій частині.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Одеської обласної прокуратури, - задовольнити.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2022 року по справі № 420/11126/22, - змінити.

В абзаці третьому резолютивної частини рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2022 року по справі № 420/11126/22 - слова та цифри «у розмірі 50405,60 (п`ятдесят тисяч чотириста п`ять гривень шістдесят копійок)», замінити словами та цифрами «в розмірі 21473,08 (двадцять одна тисяча чотириста сімдесят три) гривень 08 копійок».

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2022 року по справі № 420/11126/22, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

суддя-доповідач Семенюк Г.В.
судді Домусчі С.Д. Шляхтицький О.І.