Справа № 300/321/22
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2023-03-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/321/22 пров. № А/857/553/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,-

суддя у І інстанції - Біньковська Н.В.,

час ухвалення рішення - 08.12.2022 року,

місце ухвалення рішення - м. Івано-Франківськ,

дата складення повного тексту рішення - не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі також ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, відповідач), в якому просив:

- визнати дії відповідача щодо зменшення основного розміру пенсії з 79% до 70% неправомірними;

- зобов`язати відповідача здійснити з 01.12.2019 перерахунок та виплату пенсії за вислугою років в розмірі 79% грошового забезпечення, з врахуванням виплачених сум. без обмеження максимального розміру пенсії, передбаченого статтею 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2022 року позовні вимоги було задоволено частково: визнано протиправними дії відповідача щодо обмеження позивача пенсії за вислугою років максимальним розміром, що не перевищує десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність; зобов`язано відповідача здійснити з 01.12.2019 перерахунок та виплату пенсії позивача без обмеження пенсії максимальним розміром, із врахуванням проведених платежів. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 496,20 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач та відповідач оскаржили його в апеляційному порядку, вважають, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.

Позивач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, та в обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що пенсію позивачу було призначено у 2003 році, її розмір складав 79% від грошового забезпечення, відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», на момент призначення пенсії цією статтею було визначено, що розмір пенсії, не повинен перевищувати 90% відповідних сум грошового забезпечення. Також, зазначає, що право на основний розмір грошового забезпечення у розмірі 79%, було визнано рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.11.2019 року у справі №300/375/19, яке набрало законної сили, і виконувалося відповідачем. Просить, суд апеляційної інстанції, скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, в обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що відповідно до статті 43 Закону №2262 максимальний розмір пенсії з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, (крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Окрім того, вважає помилковим посилання на рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 року, оскільки цим рішенням Конституційним Судом України оспорюванні положення Закону №2262 обмежені конкретним часовим періодом (з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року), та не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

17.02.2023 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу позивача, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку в частині відмови в задоволенні позовних вимог. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду в частині відмови - без змін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачу з грудня 2003 року призначена пенсія за вислугою років, згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" із розрахунку 79% грошового забезпечення, при вислузі 28 років (календарних - 25 років).

З 01.01.2016 відповідач згідно постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" здійснено перерахунок пенсії позивача, виходячи з 70% грошового забезпечення за прирівняною посадою, яку позивач займав на день звільнення. Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.11.2019 у справі №300/375/19, яке набрало законної сили 21.01.2020, серед іншого, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 01 січня 2018 року перерахунок пенсії позивача, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 79% сум грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

На виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.11.2019 у справі №300/375/19 відповідачем здійснено перерахунок пенсії за вислугу років позивача із застосуванням 79% відповідних сум грошового забезпечення.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.09.2021 у справі №300/3921/21, яке набрало законної сили 11.10.2021, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області провести з 01.12.2019 перерахунок пенсії позивача на підставі наданої Державною установою "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Івано-Франківській області" оновленої довідки від 03.06.2021 №677 про розмір грошового забезпечення позивача станом на листопад 2019 року та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії.

На виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.09.2021 у справі №300/3921/21 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснено перерахунок позивачу пенсії за вислугу років з 01.12.2019 із врахуванням таких сум грошового забезпечення: посадовий оклад - 3250,00 грн., оклад за військовим званням - 2000,00 грн., надбавка за вислугу років 50% - 2625,00 грн., середньомісячна сума додаткових видів грошового забезпечення 13477,17 грн. Всього - 21352,17 грн. Розмір пенсії визначений у розмірі 70% грошового забезпечення в сумі 14946,52 грн. Із врахуванням надбавки за проживання в гірській місцевості (2989,30 грн.) загальний розмір пенсії позивача склав 17935,82 грн. Із змісту протоколу за пенсійною справою №00-7525 (МВС) від 09.03.2022 слідує, що загальний розмір пенсії позивача із врахуванням індексації та надбавки за проживання в гірській місцевості складає 20446,84 грн., до виплати визначено 19340,00 грн.

15.11.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії з 01.12.2019 виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 79% сум грошового забезпечення та без обмеження максимального розміру пенсії.

Відповідач листом від 10.12.2021 за №9562-9090/В-02/8-0900/21 повідомив позивача про те, що станом на 10.12.2021 змін щодо збільшення відсотків максимального розміру пенсії до чинної статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» не вносилися, нових умов, порядку та розмірів для перерахунку пенсії особам, зазначеним в п.п.1, 2 Постанови №103, Кабінетом Міністрів України не визначено, а тому у пенсійного органу немає ні законних підстав, ні відповідних повноважень для проведення перерахунку пенсії позивача.

Не погодившись з діями відповідача щодо зменшення розміру пенсії за вислугу років з 79% на 70% грошового забезпечення в результаті перерахунку, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції дійшов висновку, що обмеження пенсії максимальним розміром порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, суд зазначив, що пенсійний орган, відмовляючи позивачу у виплаті перерахованої на підставі довідки за №677 від 03.06.2021, наданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Івано-Франківській області», пенсії без обмеження її максимальним розміром, діяв всупереч приписам Конституції України та Закону №2262-ХІІ.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправними дій відповідача, що полягають у зменшенні відсоткового значення розміру пенсії позивача з 79% до 70% сум грошового забезпечення, суд виходив з того, що у випадку перерахунку призначеної пенсії військовослужбовця на підставі оновленої довідки, виданої станом на листопад 2019, згідно Постанови №988 (із включенням додаткових щомісячних видів грошового забезпечення і премії), таке право може ґрунтуватися лише на положеннях чинного на день звернення із заявою про перерахунок пенсії законодавства, та не може бути реалізоване на підставі закону, який втратив чинність.

Суд апеляційної інстанції, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема, на військовій службі, визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ).

Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Відповідно до положень статті 13 Закону №2262-ХІІ (у редакції, чинній на момент призначення пенсії позивачу) максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.

Законом України «Про заходи законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року, який набрав чинності з 01.10.2011 року внесені зміни до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зокрема, максимальний розмір пенсії не повинен перевищувати 80 % відповідних сум грошового забезпечення.

В подальшому Законом України від 27.03.2014 року за №1166-VІІ «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України», який набрав чинності 01.04.2014 року внесено зміни до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Зокрема, ст. 13 даного закону викладена в наступній редакції:

«Максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті не повинен перевищувати 70 % відповідних сум грошового забезпечення ( ст. 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1 - 100 %, до категорії 2 - 95%.».

Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновків, що внесені зміни щодо обмеження граничного розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії військовослужбовцям у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунок вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом та механізмом їх проведення.

Згідно ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також відповідно до ч.3 ст.291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Колегія суддів враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у рішенні від 16.10.2019 року за результатами розгляду зразкової справи №240/5401/18.

Так, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків, що відсотковий розмір при призначенні пенсії визначається ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ) на момент призначення пенсії, а розміри складових пенсії визначаються Кабінетом Міністрів України.

Із наведеного вбачається, що така складова пенсії, як і її розмір, не є сталою і регулюється постановами Кабінету Міністрів України.

Разом з тим, відсоткове співвідношення, установлене ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» уже призначеної пенсії до складових грошового забезпечення (окладу) є сталим, оскільки визначається на день призначення пенсії.

Тобто, призначення та перерахунок пенсії є різними за змістом та механізмом процедури їх проведення, а внесені зміни до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 80%, а потім 70% грошового забезпечення не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку стосовно необґрунтованості позовних вимог, що полягають у зменшенні відсоткового значення розміру пенсії позивача з 79% до 70% сум грошового забезпечення, оскільки при перерахунку пенсії має застосовуватися норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.

Колегія суддів звертає увагу, що застосування в даному випадку іншого показника до перерахунку пенсії стосується призначення нової пенсій, а не перерахунку раніше призначених, з огляду і на те, що законодавчо діє принцип незворотності нормативно-правових актів у часі в силу прямих приписів ст.58 Конституції України. Оскільки при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, однак відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної вислуги років, є незмінним.

Згідно із Законом України від 24.12.2015 року № 848-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», ст. 43 Закону № 2262-XII доповнено частиною 7 про те, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Проте, зазначене положення в цілому визнано неконституційним відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 року.

Обґрунтовуючи свої висновки, Конституційний Суд України вказав, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-XII, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Так, згідно із абз. 1 п. 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016, зокрема, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, а саме: частини сьомої статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Відповідно до п. 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016, зокрема, положення частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Отже, з 20.12.2016 року нечинною є ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до Закону України від 06.12.2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, набрав чинності з 01.01.2017 року, у ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».

Таким чином, буквальне розуміння змін, внесених Законом України від 06.12.2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 року дозволяє стверджувати, що у Законі № 2262-XII відсутня ч. 7 ст. 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр, є нереалізованими.

Отже, внесені Законом України від 06.12.2016 року № 1774 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» до частини 7 зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30.10.2020 року у справі № 522/16881/17, від 09.11.2020 року у справі № 813/678/18.

За встановлених обставин, в контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції вважає, що законних підстав для обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність, не було.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії , параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні Петриченко проти України (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового, яким слід задоволити позовні вимоги.

Відповідно до ст.139 КАС України з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати, які складаються з судового збору за подання позовної заяви (496,20) та подання апеляційної скарги (1488,60).

Керуючись ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2022 року у справі № 300/321/22 в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в цій частині.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо зменшення основного розміру пенсії з 79% до 70%.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 01.12.2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 за вислугою років в розмірі 79% грошового забезпечення, з врахуванням раніше виплачених сум.

В решті рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2022 року у справі № 300/321/22 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області (ідентифікаційний код 20551088, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1984 (тисячу дев`ятсот вісімдесят четвертий) гривень 80 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді М. П. Кушнерик
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 08 березня 2023 року.