Справа № 260/3797/21
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2023-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 260/3797/21 пров. № А/857/16876/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Носа С.П., Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Закарпатської митниці Держмитслужби на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2022 року (ухвалене головуючим-суддею Луцовичем М.М., час проголошення судового рішення 10 год 51 хв у м. Івано-Франківську, повний текст судового рішення складено 24 жовтня 2022 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці Держмитслужби про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до Закарпатської митниці Держмитслужби (далі Закарпатська митниця, митний орган, відповідач), в якому просила визнати протиправною бездіяльність Закарпатської митниці, яка полягає у не вчиненні дій щодо зняття з неї зобов`язань як особи, відповідальної за дотримання митного режиму, транзит - транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ B180, реєстраційний номерний знак Польщі НОМЕР_1 , VIN - код НОМЕР_2 , зобов`язати митний орган вчинити дії щодо припинення таких зобов`язань щодо неї, з виключенням її даних з облікових баз як відповідальної особи.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 29.09.2022 позовні вимоги були задоволені повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Закарпатська митниця подала апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що вимоги щодо виключення даних позивачки із облікових баз як відповідальної особи є безпідставними зважаючи на відсутність підстав для припинення митного режиму «транзит».

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Згідно п.1 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного

З матеріалів справи видно, що Закарпатською митницею 20.01.2018 було розпочато провадження у справі про порушення митних правил №0504/30500/18 та винесено постанову №0504/30500/18 від 18.04.2018, якою позивачку було визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 Митного кодексу України (далі - МКУ) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн.

У вищевказаній постанові зазначено, що проведеними аналітично-перевірочними заходами з використанням баз даних, а саме : АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДФС України встановлено, що позивачкою було ввезено 12.02.2016 о 21 год 07 хв через митний пост «Ужгород» Закарпатської митниці ДФС транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ B180», реєстраційний номерний знак Польщі - НОМЕР_1 , VIN - код НОМЕР_2 , з метою транзиту на митну територію України, однак станом на 20.01.2018 його не було вивезено з митної території України.

Позивачка звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову у справі про порушення митних правил №0504/30500/18 від 18.04.2018.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.03.2019 оспорювану позивачкою постанову було скасовано, а справу надіслано на новий розгляд.

У рішенні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.03.2019 по справі №308/4447/18 (набрала законної сили 22.03.2019) зазначено, що згідно довідки, отриманої на письмовий запит з відділу зв`язку і транспорту округу Старівства Вадовицького повіту, транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ B180», реєстраційний номерний знак Польщі - НОМЕР_1 , VIN код НОМЕР_3 , а не номер кузова, який зазначений у постанові про порушення митних правил.

Так, згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.03.2019 по справі №308/4447/18 суд дійшов висновку, що при винесенні постанови, уповноважена на те особа не надала належної оцінки обставинам справи, не вжила всіх заходів для всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин вчинення порушення митних правил, не прийняла до уваги пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та не навела мотиви їх відхилення, не вжила заходів для допиту свідків, на яких посилався позивач, як на підтвердження своїх тверджень.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2019 у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.03.2019 по справі №308/4447/18 було відмовлено, і, як наслідок, відмовлено у відкритті апеляційного провадження у даній справі. Ухвалою Верховного Суду від 12.07.2019 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою відповідача також було відмовлено.

У подальшому, відповідачем вдруге при здійсненні провадження у справі про порушення митних правил №0504/30500/18, було прийнято постанову від 26.12.2019 про визнання позивачки винною у порушенні митних правил, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.470 МКУ.

Позивачка оскаржила винесену відповідачем постанову у справі про порушення митних правил №0504/30500/18 від 26.12.2019 до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.10.2019 по справі №308/375/20 (набрало законної сили 03.11.2020) (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 19.11.2020) позовні вимоги ОСОБА_1 до Закарпатської митниці про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил №0504/30500/18 від 26.12.2019 було задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано оспорювану позивачкою постанову.

При цьому, Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у рішенні зазначив, що матеріали справи не містять достатніх належних та допустимих доказів того, що саме позивачка здійснила ввезення на митну територію України транспортного засобу, а тому дійшов висновку про передчасність висновку особи, уповноваженої на складання протоколу, про винність ОСОБА_1 у порушенні митних правил, передбачених ч.3 ст.470 МК України.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиключення відомостей щодо неї, як особи відповідальної за дотримання режиму тимчасового ввезення транспортного засобу, ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування своїх заперечень і не довів правомірності не вчинення дій щодо зняття з ОСОБА_1 зобов`язань, як особи, відповідальної за дотримання митного режиму, транзит - вищевказаного транспортного засобу.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ст.90 МКУ, транзит - це митний режим, відповідно до якого товари (до яких згідно ст.4 МКУ віднесено ТЗ особистого користування) переміщуються під митним контролем між двома митними органами або в межах одного митного органу без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно ст.381 МКУ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, ввозяться громадянами з метою транзиту без письмового декларування та без внесення грошової застави.

Відповідно до ч.1 ст.102 МКУ, митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, за межі митної території України. Таке вивезення здійснюється під контролем митного органу призначення.

Згідно п.3 розділу 1 наказу ДМСУ №1118 від 17.11.2005 «Про затвердження Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України», транспортний засіб для здійснення митного контролю та митного оформлення може бути пред`явлений митному органу як власником, так і уповноваженою особою. Уповноважена особа - особа, яка на підставі договору або належно оформленого доручення, виданого власником товарів і транспортних засобів, наділена правом вчиняти дії, пов`язані з пред`явленням цих товарів і транспортних засобів митним органам для митного контролю та митного оформлення при переміщенні їх через митний кордон України, або іншим чином розпоряджатися зазначеними товарами та транспортними засобами.

Відповідно до п.4 розділу 1 цього Наказу, транспортний засіб, що переміщуються через митний кордон України громадянами, перебуває під митним контролем : при ввезенні з метою транзиту - з моменту перетину митного кордону України до вивезення за межі митної території України; при вивезенні для вільного обігу або тимчасово - з моменту пред`явлення митному органу до завершення митного оформлення та вивезення за межі митної території України.

Відповідно до п.7 Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом ДМСУ №1118 від 17.11.2005 (далі - Правила), власник транспортного засобу або уповноважена особа, який переміщує транспортний засіб через митний кордони України, пред`являє його митному органу для проведення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії в тому числі документів, що підтверджують право власності на транспортний засіб або користування ним (у тому числі з правом розпорядження).

Відповідно до п.9 Правил, не підлягає пропуску через митний кордон України транспортний засіб, увезення якого в Україну заборонено згідно із законодавством або на який відсутні документи, що підтверджують право власності на транспортний засіб або користування ним (у тому числі з правом розпорядження).

Разом з тим, за змістом абз.4 п.9 Правил, не підлягає пропуску через митний кордон України ТЗ, увезення якого в Україну заборонено згідно із законодавством або на який відсутні документи, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження).

У разі ввезення з метою транзиту на митну територію України громадянином-резидентом ТЗ, зареєстрованого постійно у відповідному реєстраційному органі іноземної держави та який йому належить, що підтверджується відповідним документом про право власності на такий транспортний засіб та реєстраційним документом, декларування такого ТЗ здійснюється в усній формі (п.п.3.1 п.3 розділу IV Правил).

Аналізуючи вищевикладене, суд першої інстанції вірно зазначив, що належними доказами в підтвердження факту ввезення позивачкою вищевказаного транспортного засобу в режимі транзит на митну територію України за умови, що вона заперечувала цей факт, мають бути документи, які подавалися при його переміщенні через митний кордон України.

Разом з тим, відповідачем жодних документів на спростування факту ввезення вказаного транспортного засобу саме позивачкою не надано. а також відсутні такі докази і в матеріалах справи.

Натомість, згідно Довідки відділу зв`язку та транспорту Старівства Вадовицького повіту від 21.08.2018, на підставі записів про транспортні засоби, позивачка не значиться у записах як власник або співвласник автомобіля марки марки MERCEDES-BENZ з реєстраційним номером Республіки Польща НОМЕР_1 .

Більше того, у вказаній Довідці зазначено, що у записах значиться ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , однак ідентифікаційний номер НОМЕР_2 не фігурує у їх базі даних транспортних засобів.

Відповідно до ст.489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати : чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1, ч.2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що митним органом безпідставно внесено інформацію до ЄАІС щодо позивачки, як особи, відповідальної за дотримання режиму тимчасового ввезення вищевказаного транспортного засобу.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що позивачка зверталася до митного органу для вирішення спірного питання в досудовому порядку, з проханням виключити її з баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДФС України, як безпідставно внесену інформацію щодо неї, однак відповідачем жодних дій вчинено не було, що свідчить про його протиправну бездіяльність.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції.

У рішенні від 16.09.2015 по справі №21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

При цьому, колегія суддів погоджується з доводами позивачки, що наявність відомостей в ЄАІС про особу, яка відповідальну за дотримання режиму тимчасового ввезення вищевказаного транспортного засобу порушує її права, оскільки вона позбавлена можливості безперешкодно здійснювати перетин кордону, крім того даний транспортний засіб не знаходиться у її володінні, і можливість вивезення не залежить від її волі.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Закарпатської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2022 року по справі №260/3797/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
І. М. Обрізко