Справа № 420/622/23
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2023-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/622/23
Головуючий в 1 інстанції: Хом`якова В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Домусчі С.Д.

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 17 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними, зобов`язання здійснити перерахунок і виплату пенсії з 01.12.2019 в розмірі 73% сум грошового забезпечення,

В С Т А Н О В И В:

11.01.2023 позивач ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просила суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зі зменшення з 01 грудня 2019 року розміру пенсії з 73% грошового забезпечення до 70% грошового забезпечення;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату призначеної пенсії в основному розмірі 73 % сум грошового забезпечення, починаючи з 01.12.2019 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Постанови КМУ «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.04.2021 у справі № 240/2753/21, з урахуванням довідки Державної установи «ТМО МВС України по Одеській області» від 27.05.2021 №33-36/352.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що вона з 03.04.1998 року отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яка була призначена в розмірі 73% сум грошового забезпечення. Однак при здійсненні перерахунку пенсії з 01.01.2016 територіальний пенсійний орган протиправно зменшив розмір пенсії з 73% до 70% сум грошового забезпечення, проте рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.04.2021 у справі №420/2753/21, яке набрало законної сили 02.07.2021, порушене право було відновлене та встановлене право ОСОБА_1 на отримання пенсії за вислугу років саме в розмірі 73% сум грошового забезпечення, зокрема і з 01.01.2016.

Також позивач зазначала, що в подальшому рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25.10.2021 у справі №420/15027/21, яке набрало законної сили 25.11.2021, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області було зобов`язане провести з 01.12.2019 перерахунок та виплату пенсії на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області» від 27.05.2021 року № 33/36-352 про розмір грошового забезпечення, що враховується при перерахунку пенсії, з урахуванням здійснених виплат.

Проте, виконуючи рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.10.2021 у справі №420/15027/21, пенсійний орган провів перерахунок пенсії виходячи з 70 % сум грошового забезпечення, а не з 73%.

Позивач вказувала, що вона звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області 19.10.2022 із заявою в якій просила провести перерахунок пенсії відповідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.10.2021 у справі №420/15027/21 виходячи з розміру пенсії 73% сум грошового забезпечення, але отримала лист відповідь від 01.11.2022, в якій пенсійний орган зазначив, що перерахунок пенсії проведений з 01.12.2019 виходячи з розміру пенсії 70% сум грошового забезпечення.

Вказані дії позивач вважала протиправними та звернулась до суду з відповідним позовом в межах справи №420/622/23.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17.01.2023 відмовлено у відкриті провадження за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними, зобов`язання здійснити перерахунок і виплату пенсії з 01.12.2019 в розмірі 73% сум грошового забезпечення.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає про необґрунтованість, незаконність та необ`єктивність оскаржуваної ухвали. Вказує апелянт і на порушення судом першої інстанції норм як матеріального, так і процесуального права.

Зокрема апелянт вказує на те, що суд першої інстанції мав би, відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, вважаючи за необхідне вийти за межі позовних вимог та прийняти позовну заяву до свого провадження.

Також, апелянт зазначає, що суд першої інстанції зробив помилкові висновки про те, що з 01.12.2019 пенсійний орган перестав виконувати судове рішення від 30.04.2021 у справі №420/2753/21, адже судовим рішенням у справі №420/15027/21 пенсійний орган був зобов`язаний повести перерахунок пенсії з 01.12.2019 без зазначення при цьому відсоткового розміру пенсії, що і призвело до того, що відповідач протиправно провів перерахунок пенсії з 01.12.2019 виходячи з 70% сум грошового забезпечення.

Отже, на думку апелянта у справі №420/622/23 існують інші спірні правовідносини, які ще не вирішувались у судовому порядку.

Також апелянт вказує на те, що суд першої інстанції не звернув уваги і на зразкове рішення КАС ВС від 04.02.2019 у справі №240/5401/18.

Відповідач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи у відкриття провадження у справи, виходив з того, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. Також суд першої інстанції виходив з того, що позивач у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправними дій, вчинених при наявності обов`язку щодо вчинення певних дій на виконання рішення суду, та зобов`язання вчинити певні дії. Проте, спірні правовідносини між сторонами, по суті, вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Апеляційний суд встановив, що предметом спору в цій справі є протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, яка виразилась у зменшенні з 01.12.2019 розміру пенсії позивача з 73% грошового забезпечення до 70% грошового забезпечення під час виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.10.2021 у справі № 240/15027/21, за наявності при цьому рішення цього ж суду від 30.04.2021 у справі №420/2753/21, яким вже вирішений спір щодо відсоткового розміру пенсії ОСОБА_1 (73% сум грошового забезпечення).

Належним способом відновлення прав, на думку позивача, є саме зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату призначеної пенсії в основному розмірі 73 % сум грошового забезпечення, починаючи з 01.12.2019 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Постанови КМУ «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.04.2021 у справі № 240/2753/21, з урахуванням довідки Державної установи «ТМО МВС України по Одеській області» від 27.05.2021 №33-36/352.

Відповідно до матеріалів справи, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.04.2021 у справі №420/2753/21, яке набрало законної сили 02.07.2021, був вирішений спір між Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області та ОСОБА_1 , який стосувався відсоткового розміру пенсії ОСОБА_1 , та в межах цієї справи було встановлено право ОСОБА_1 на пенсію за вислугу років в розмірі 73% сум грошового забезпечення.

Також, як вбачається з матеріалів справи, в подальшому, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області при виконанні іншого рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.10.2021 у справі № 240/15027/21, пенсійний орган здійснюючи перерахунок пенсії ОСОБА_1 знову визначив відсотковий розмір пенсії як 70% сум грошового забезпечення. На звернення ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Одеській області щодо належного обрахунку пенсії виходячи з 73% сум грошового забезпечення, вона отримала відповідь про проведення з 01.12.2019 перерахунку пенсії відповідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.10.2021 у справі №240/15027/21 в виходячи з розміру 70% сум грошового зобов`язання, у зв`язку тим, що встановлені нові види грошового забезпечення, які не були враховані при перерахунку пенсії на підставі рішення цього ж суду від 25.10.2021 у справі № 240/15027/21, яким визначений розмір пенсії 73% сум грошового забезпечення.

Отже, як правильно встановив суд першої інстанції, підтверджено матеріалами справи та змістом, як позовної заяви, так і апеляційної скарги, спірні правовідносини в цій справі №420/622/23 виникли у зв`язку із неналежним виконанням Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.10.2021 у справі №420/15027/21, яке набрало законної сили 25.11.2021.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Аналіз зазначених норм свідчить, що є наступні види судового контролю за виконанням судового рішення, такі як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (стаття 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (стаття 383 КАС України).

Апеляційний суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі №806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Крім того, Верховний Суд зазначав, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Як свідчать матеріали справи повторне звернення ОСОБА_1 з позовом до відповідача мало місце не у зв`язку із виникненням нових правовідносин, а на виконання рішення суду у справі №420/15027/21 від 25.10.2021 про зобов`язання провести з 01.12.2019 перерахунок пенсії за вислугу років на підставі довідки ДУ «ТМО МВС України по Одеській області» від 27.05.2021 №33/36-352 про розмір грошового забезпечення, що враховується при перерахунку пенсії.

Заявлений у даній справі позов фактично спонукає суд адміністративної юрисдикції вдатися до перевірки належності виконання рішення суду, що набрало законної сили, і у випадку встановлення неналежності його виконання повторно зобов`язати відповідача вчинити тотожні дії.

Отже, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими стаття 383 КАС України пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

За вказаних обставин, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.

У зв`язку з цим, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Близьких за змістом висновків дійшов Верховний Суд постанові від 07.09.2019 по справі №826/17587/18.

Також апеляційний суд зазначає, що КАС України містить інші спеціальні норми, які спрямовані на забезпечення належного виконання судового рішення, зокрема встановлення способу і порядку виконання судового рішення, за наявності, окрім іншого обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення в повному обсязі (нерозуміння боржником інших судових рішень, які впливають на правильність виконання судового рішення зокрема у справі №420/15027/21).

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень в межах нових судових справ. У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження і КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №686/23317/13-а зазначено, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». Зазначений спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 02.12.2021 в справі №808/1156/18, у разі порушення зазначеного порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду - провадження у справі належить закривати з посиланням на те, що спір вирішений судовим рішенням, яке набрало законної сили.

За вказаних фактичних обставин та враховуючи сталу правову позицію Верховного Суду, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для відмови у відкриті провадження у справі відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України, саме через те, що у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є таке, що набрало законної сили судове рішення.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням.

Інші доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2-12, 72-78, 242, 294, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 17 січня 2023 року у справі №420/622/23 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 07.03.2023

Головуючий суддя Домусчі С.Д.
Судді Семенюк Г.В. Шляхтицький О.І.