Справа № 420/425/23
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2023-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/425/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці в Одеській області, третя особа Державна служба України з питань праці, про визнання дій протиправними та зобов`язання повторно розглянути повідомлення про грубі порушення законодавства про працю,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до Головного управління Держпраці в Одеській області (далі відповідач), третя особа Державна служба України з питань праці, в якій просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Держпраці в Одеській області щодо відмови у здійсненні позапланового заходу державного контролю на підставі звернення працівника ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Держпраці в Одеський області повторно розглянути повідомлення ОСОБА_1 про грубі порушення законодавства про працю, подане 08.08.2022 року, в порядку, передбаченому законом, з урахуванням висновків суду;

- стягнути з Головного управління Держпраці в Одеській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 12 000 гривень.

Обгрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначив, що 08.08.2022 року на адресу відповідача було надіслане повідомлення про грубі порушення законодавства про працю відносно нього та інших працівників з боку ОСББ «Сімекс». 06.09.2022 року Головне управління Держпраці в Одеській області листом №ОД/1/322-ЗВ-22 відмовило у проведенні позапланового заходу державного контролю щодо додержання вимог законодавства у сфері охорони праці. Таку відмову позивач вважає протиправною і просить задовольнити позовні вимоги, посилаючись на норми ЗУ «Про охорону праці» та положення про Державну службу України з питань праці.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнали та зазначили, що заходи державного контролю з питань, визначених статтею 16 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 № 2136-ХІ (далі - Закон № 2136), будуть здійснюватися Держпрацею та її територіальними органами після зняття мораторію на їх проведення, встановленого Постановою № 303, або отримання відповідного рішення Мінекономіки. Тому позивач повинен скористатись іншими способами захисту порушених прав.

Третьою особою надані пояснення щодо позовних вимог які співпадають з позицією відповідача.

Судом встановлені такі обставини по спраі.

Згідно Контракту з управителем з адміністративної діяльності ОСББ «Сімекс» від 04.07.2022 року ОСОБА_1 був найнятий на посаду управителя з адміністративної діяльності з 04.07.2022 по 03.10.2022 року.

08.08.2022 ОСОБА_1 до ГУ Держпраці в Одеській області направляє повідомленя про грубі порушення законодавства про працю, в якому зазначає про дострокове, а саме 08.08.2022 року розірвання трудового договору за власним бажанням у зв`язку з невиконанням ОСББ законодавства про працю, зокрема невиплати заробітною плати, незабезпечення належними умовами праці, відсутністю колективного договору, внутрішнього трудового розпорядку та примушуванням до виконання завдань що не відносяться до посадових обов`язків, у зв`язку з чим просить провести перевірку ОСББ «Сімекс».

06.09.2022 року ГУ Держпраці в Одеській області надало відповідь позивачу в якій відмовило у проведенні заходів контролю та рекомендувало у відповідності до ст. 232, 233 КЗпП України звернутись до суду за захистом порушених трудових прав.

Дослідивши позиції сторін викладені у їх заявах по суті, проаналізувавши приписи діючого законодавства суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з такого.

Конституційне право на доступ до правосуддя не є безмежним. Метою суду (правосуддя) є захист порушених прав, свобод та інтересів, належних безпосередньо особі, яка звертається за захистом (її суб`єктивних прав). Тому заінтересована особа має довести (а суд - встановити), що позивачеві належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких він звернувся до суду.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У розвиток цієї конституційної норми статтею 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).

Суд зазначає, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Предметом оскарження у цій справі є на думку позивача бездіяльність ГУ Держпраці в Одеській області щодо відмови у здійсненні позапланового заходу контролю на підставі звернення позивача про порушення його трудових прав.

Позивач вважає, що порушені його трудові права, але обирає спосіб захисту такий, який на думку суду не є належним та неефективним, оскільки звертається ОСОБА_1 до суду не захистом його порушених трудових прав, а з вимогою визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у проведенні перевірки по факту порушення трудових прав, що не є тотожним.

Про це обгрунтовано та правильно зазначає відповідач у своїй відповіді на заяву ОСОБА_1 та у віздиві на позов, а саме, що порушені трудові права можуть буди захищені шляхом звернення до суду.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 № 2136-ХІ (далі - Закон № 2136) у період дії воєнного стану Держпраця та її територіальні органи можуть здійснювати заходи державного нагляду (контролю) за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання та фізичними особами, які використовують найману працю, в частині додержання вимог цього Закону, а також з питань виявлення неоформлених трудових відносин та законності припинення трудових договорів.

Що стосується позапланового заходу контролю, відповідач обґрунтовано зазначив про неможливість їх проведення у зв`язку постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2022 № 303 «Про припинення заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду в умовах воєнного стану» (далі - Постанова № 303), згідно з пунктом 1 якої, Урядом прийнято рішення припинити проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду на період воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні».

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.12.2022 № 1363 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 13 березня 2022 р. № 303» внесені зміни до Постанови № 303, зокрема пункт 2 викладений в такій редакції: за наявності загрози, що має негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави, а також для виконання міжнародних зобов`язань України протягом періоду воєнного стану дозволити здійснення позапланових заходів державного нагляду (контролю) на підставі рішень центральних органів виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у відповідних сферах.

Таким чином, заходи державного контролю з питань, визначених статтею 16 Закону №2136, можуть здійснюватися Держпрацею та її територіальними органами після зняття мораторію на їх проведення, встановленого Постановою № 303, або отримання відповідного рішення Мінекономіки.

Наявність вищенаведених обмежень жодним чином не впливає на право позивача звернутись з позовом до суду про захист своїх порушених прав в порядку та строки визначені трудовим законодавством.

Суд не вбачає протиправних дій чи протиправної бездіяльності зі сторони ГУ Держпраці в Одеській області щодо відмови позивачу у проведенні позапланового заходу контролю.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі "Серявін та інші проти України").

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд зазначає, що у відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України позивачем не доведені ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

В той же час, відповідач надав суду належні та допустимі докази, виклав правові обґрунтування правомірності прийнятого рішення, яке на думку суду відповідає вимогам зазначеним у ч. 2 ст. 2 КАС України.

У підсумку, з урахуванням вищезазначеного, у сукупності суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Щодо судових витрат суд зазначає, що при подачі позовної заяви позивач сплатив судовий збір як за одну вимогу у сумі 858,88 грн, хоча позов складається з двох. Наведене було підставою для залишення позовної заяви без руху. Позивач повинен був доплатити ще 858,88 грн судового збору, але на усунення недоліків було сплачено 1984,80 грн.

Враховуючи наведене, позивачу підлягає поверненню судовий збір у сумі 1125,92 грн.

Керуючись ст. 241-246 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог повністю.

Повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 1125,92 грн (одна тисяча сто двадцять п`ять гривень 92 коп.) сплаченого 21.01.2023 року, квитанція № 2866-9456-1807-6730.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Попов В.Ф.