Справа № 440/1747/22
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2023-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2023 р. Справа № 440/1747/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Дуднік Н.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції А.О. Чеснокова) від 20.06.2022 року (повний текст складено 24.06.22 року) по справі №440/1747/22

за позовом Приватного підприємства Торгівельний центр "Київ"

до Головного управління ДПС у Полтавській області

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне підприємство Торгівельний центр "Київ", звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області, в якому просить скасувати податкове повідомлення-рішення № від 26 серпня 2021 року.

В обґрунтування позову вказує, що контролюючий орган протиправно застосував до штраф за несвоєчасну сплату узгодженого податкового зобов`язання по податковим деклараціям з ПДВ за лютий-березень 2021 року, оскільки на даний факт вплинула сума по податковому повідомленню-рішенню від 11 березня 2021 року № 6, яка в силу абзаців першого і другого пункту 52-8 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідних положень" Податкового кодексу України фактично не набула статусу узгодженої. Крім того вказував на порушення відповідачем строків давності для проведення камеральної перевірки, а також зазначив про протиправність дій контролюючого органа щодо самовільного списання частини суми штрафу.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 20.06.2022 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 26 серпня 2021 року.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 2481 гривню 00 копійок.

Відповідач, не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи та невірно застосовані норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. Зазначив, що позивач самостійно визначив суму податкового зобов`язання, що підлягає до сплати в бюджет, тобто на етапі підготовки податкової декларації платник усвідомлював про обов`язок в подальшому сплатити податкові зобов`язання.Відповідач до граничного терміну сплати податкового зобов`язання та до складання акту перевірки не отримував від позивача будь-яких пояснень, листів з інформацією щодо неможливості виконання ним обов`язку або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності.Оскільки позивач не вжив достатніх заходів щодо дотримання правил та норм, визначених у положеннях чинного законодавства, діяв недобросовісно, затримуючи сплати узгоджених податкових зобов`язань на місяць при обізнаності платника податків із наявністю обов`язку щодо своєчасної сплати податкового зобов`язання, а в разі затримки сплати вказаних зобов`язань - нарахування штрафу за вказане правопорушення. В зв`язку з чим, створення платником податків удавано, цілеспрямовано умов які направлені на невиконання або неналежне виконання установлених законодавчих вимог, є свідченням того, що дані дії (бездіяльність) ним вчинені умисно. При цьому, оскільки камеральна перевірка проведена щодо своєчасності сплати узгодженої суми грошового зобов`язання за податковими деклараціями з податку на додану вартість за лютий-березень 2021 року, то твердження позивача стосовно того, що податковий орган пов`язує виникнення заборгованості з несплатою підприємством штрафних санкцій за податковим повідомленням-рішення, є помилковим. Крім того, оскільки в п. 52-8 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідних положень" Податкового кодексу України існує пряме обмеження, яким встановлено, що зупинення строків на адміністративне оскарження не породжує будь-яких наслідків, передбачених статтею 56 цього Кодексу, а тому правова природа неузгодженого поетового зобов`язання не поширюється на спірні правовідносини.

Позивач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у її задоволенні.

Представники сторін про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у визначеному законом порядку.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги та просив відмовити у її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що співробітниками Головного управління ДПС у Полтавській області проведено камеральну перевірку ПП ТЦ "Київ",з питань своєчасності сплати узгодженої суми грошового зобов`язання за податковими деклараціями з податку на додану вартість за лютий-березень 2021 року, за результатом якої складено акт№ 5580/16-31-18- П/36324299 від 21 липня 2021 року.

В акті перевірки ПП Торгівельний центр "Київ" визнано винним у несплаті узгодженої суми податкового зобов`язання 36077,92 грн. та застосовано штрафну санкцію 25% в сумі 18038,96 грн., у т.ч. щодо строку сплати до 30 березня 2021 року - 9019,48 грн. (24 дні) та до 30 квітня 2021 року - 9019,48 грн. (24 дні).

Не погоджуючись із висновками контролюючого органу, викладеного в акті камеральної перевірки, позивачем направлено заперечення № 10/00-003491 від 06 серпня 2021 року, за результатами розгляду якого контролюючий орган залишив висновки Акта камеральної перевірки від 21 липня 2021 року № 5580/16-31-18-06-11/36324299 без змін.

На підставі вищевказаного акта перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № від 26 серпня 2021 року про застосування штрафної санкції за порушення своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість по податковим деклараціям за лютий - березень 2021 року у розмірі 18038,96 грн.

У подальшому позивачем розпочато процедуру адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення № від 26 серпня 2021 року шляхом подання скарги до Державної податкової служби України.

Рішенням Державної податкової служби України від 22 грудня 2021 року вищий контролюючий орган залишив скаргу ПП Торгівельний центр "Київ" без задоволення, а спірне податкове повідомлення-рішення № від 26 серпня 2021 року - без змін.

Позивач, не погодившись із позицією контролюючого органу, звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість визначення позивачу суму штрафних санкцій на підставі оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст. 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За правилами підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

У розумінні пункту 36.1 статті 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Пунктом 38.1 статті 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Згідно вимог пункту 202.1 статті 202 ПК України звітним податковим періодом з податку на додану вартість є один календарний місяць.

За приписами пункту 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У свою чергу статтею 203 ПК України передбачено, що податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Як встановлено судом, позивач у строк подав контролюючому органу податкові декларації з ПДВ за лютий та березень 2021 року, а також з дотриманням передбачених податковим законодавством строків здійснив сплату поточних податкових зобов`язань, проте, такі зобов`язання були зараховані контролюючим органом в рахунок податкового боргу, що виник у попередніх податкових періодах, що призвело лише до часткового зарахування оплати поточних зобов`язань.

Так, матеріалами справи підтверджено, що 11 березня 2021 року контролюючим органом за результатами проведення камеральної перевірки від 17 лютого 2021 року винесено податкове повідомлення-рішення № 6 від 11 березня 2021 року про застосування штрафних санкцій в розмірі 37605,00 грн. (за затримку реєстрації податкових накладних на суму ПДВ 371190,99 грн. та за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних на 61 і більше днів на суму 1105,63 грн.).

Під час розгляду справи встановлено, що вищевказане податкове повідомлення-рішення позивачем не оскаржувалось, а визначена у ньому сума штрафу включена до інтегрованої картки позивача у складі його узгоджених зобов`язань.

Зазначені обставини зумовили зарахування поточних платежів позивача з ПДВ в рахунок визначених податковим повідомленням-рішенням № 6 штрафних санкцій в порядку пункту 87.9 статті 87 ПК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сума штрафних санкцій, визначена податковим повідомленням-рішенням№6 від 11 березня 2021 року не є узгодженою, тобто набула статусу податкового боргу, який може бути погашений за правилами пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України.

Згідно статті 56 ПК України, які регламентують порядок оскарження рішень контролюючих органів, встановлено, що:

скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій або електронній формі засобами електронного зв`язку (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 Кодексу) протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується;

якщо відповідно Кодексу контролюючий орган самостійно визначає грошове зобов`язання платника податків за причинами, не пов`язаними із порушенням податкового законодавства, такий платник податків має право на адміністративне оскарження рішень контролюючого органу протягом 30 календарних днів, що настають за днем надходження податкового повідомлення-рішення (рішення) контролюючого органу.

Проте, відповідно до абзаців першого і другого пункту 52-8 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідних положень" Податкового кодексу України тимчасово, на період по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків, встановлених, зокрема, статті 56 Кодексу (в частині процедури адміністративного оскарження) щодо скарг платників податків (крім скарг щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість), що надійшли (надійдуть) по останній календарний день місяця включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), та/або які не розглянуті станом на 18 березня 2020 року. Таке зупинення не породжує будь-яких наслідків, передбачених ст. 56 Кодексу.

З першого календарного дня місяця, наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), перебіг строків, які зупинялися відповідно до пунктом 52-8 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідних положень" Кодексу, продовжується з урахуванням часу, що минув до такого зупинення.

Таким чином, перебіг строку для подання скарги на податкове повідомлення-рішення та розгляду такої скарги контролюючим органом починається з першого календарного дня місяця, наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

Перебіг строків подання скарг в адміністративному порядку не зупиняється та застосовуються наслідки порушення їх розгляду, передбачені пунктом 56.9 статті 56 Кодексу, стосовно скарг щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість.

Відтак, контролюючий орган передчасно визнав узгодженою суму штрафних санкцій, визначену податковим повідомленням-рішенням №6 від 11 березня 2021 року, допустив її погашення за рахунок поточних платежів позивача, а відтак безпідставно визнав останні такими, що сплачені з порушенням граничного строку та нарахував визначені спірним податковим повідомленням-рішенням №6 від 26 серпня 2021 року санкції.

В зв`язку з чим, колегія суддів відхиляє доводи скаржника щодо узгодженості суми грошового зобов`язання.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне також вказати, що згідно з п. 124.1 ст. 124 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього па підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Зазначена норма, як виплаває з її змісту, є універсальним приписом, який підлягає застосуванню в будь-яких випадках прострочення сплати узгодженого податкового зобов`язання незалежно від того, з яких причин платником податків було здійснено несвоєчасну сплату. Після фактичного погашення боргу платник податку повинен сплатити суму штрафу в розмірі, який залежить від терміну прострочення.

При цьому, положеннями ст. 124.2 ПК України встановлено, що діяння, передбачені пунктом 124.1 цієї статті, вчинені умисно, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.

Відповідно до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення вбачається, що податковий орган застосував штраф у розмірі 25 % від загальної суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання, тобто за п. 124.2 ст. 124 ПК України.

Законом України від 16.01.2020 №466-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві" (далі - Закон №466) внесено зміни до Кодексу, у тому числі, в частині кваліфікації податкового правопорушення саме як протиправного, винного (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

Також, Законом №466 визначено, у яких випадках діяння вважається таким, що вчинене умисно, а також зазначено, що необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення, у випадках, визначених пунктом 119.3 статті 119, пунктами 123.2 - 123.5 статті 123, пунктами 124.2, 124.3 статті 124, пунктами 125-1.2 - 125-1.4 статті 125-1 Кодексу, є встановлення контролюючими органами вини особи.

Податковим правопорушенням, у відповідності із п.109.1 ст.109 ПК України, є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (у т. ч. осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.112.1, п.112.2 ст.112 ПК України особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Отже, не вжиття платником податків достатніх заходів щодо дотримання правил та норм податкового законодавства, або якщо контролюючий орган доведе що вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються не достатніми, платник податків вважається винною у вчиненні правопорушення.

Колегія суддів зазначає, що ПК України не містить визначення поняття "вина", однак умови, за яких особа вважається винною, наведені у пунктах 112.1, 112.2 ст.112 ПК України та полягають у тому, що особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

При цьому, необхідно враховувати, що вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Таким чином, умовами, які визначають вину особи, у розумінні ст. 112 Кодексу є:

- встановлення можливості дотримання особою правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжиття цією особою достатніх заходів щодо їх дотримання;

- доведення контролюючим органом того, що вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Саме можливість особою дотримуватися правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, однак не вжиття нею достатніх заходів щодо їх дотримання, через вчинення дій, які можуть бути кваліфіковані як нерозумні, недобросовісні та без належної обачності, за умови доведення цього контролюючим органом, є свідченням вини особи, у вчинені податкового правопорушення.

Таким чином, обов`язок доведення вини, ПК України покладено на контролюючий орган, без виконання якого, особу не можливо притягнути до фінансової відповідальності за податкове правопорушення, для кваліфікації якого, умовою є наявність вини.

Слід відмити, що згідно п.109.3 ст.109 Кодексу, необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення є встановлення контролюючими органами вини особи, лише у випадках визначених пунктом 119.3 статті 119, пунктами 123.2 - 123.5 статті 123, пунктами 124.2, 124.3 статті 124, пунктами 125-1.2 - 125-1.4 статті 125-1 цього Кодексу.

У всіх інших випадках визначених Кодексом, за які передбачена фінансова відповідальність, обов`язок встановлення вини особи на контролюючі органи не покладений. Підставою для притягнення особи до фінансової відповідальності є виключно не дотримання нею вимог Кодексу, за які така відповідальність встановлена.

Аналізуючи зазначені законодавчі положення, колегія суддів дійшла висновку, що юридичним фактом, з яким законодавець пов`язує відповідальність у вигляді штрафу за п. 124.2 ст. 124 ПК України, є обов`язок доведення контролюючим органом умислу платника податків, а саме, що платник податків мав можливість вжити заходи щодо дотримання правил та норм ПК України, але умисно не вчиняв певні дії щодо сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.

Натомість, акт камеральної перевірки не містить жодних обґрунтувань умисного вчинення позивачем порушення норм п.57.1 ст.57 ПК України.

Крім того, суд апеляційної інстанції не вбачає можливим встановлення в межах камеральної перевірки обставини, що свідчать про винність та умисність діянь платника податків, оскільки згідно з пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України камеральна перевірка проводиться виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях, та даних відповідних електронних систем, які об`єктивно не можуть підтвердити чи спростувати розумність, добросовісність і належну обачність платника податків, що є необхідним для встановлення його вини.

Посилання скаржника на обізнаність позивача з термінами сплати узгодженої суми грошового зобов`язання колегія суддів вважає такими, що не свідчать про наявність умислу в його діях.

На підставі цього, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що встановлені за наслідком проведеної перевірки висновки податкового органу про порушення позивачем вимог діючого законодавства не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню у судовому порядку.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.06.2022 року по справі №440/1747/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Бартош Н.С.
Судді(підпис) (підпис) Григоров А.М. Подобайло З.Г.
Повний текст постанови виготовлений 06.03.2023 року