Справа № 120/8/23
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2023-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2023 р. Справа № 120/8/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши у місті Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Теплицької селищної ради про визнання бездіяльності протиправною та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИВ:

02.01.2023 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Теплицької селищної ради про:

- визнання протиправною бездіяльність Теплицької селищної ради щодо непроведення розрахунку з позивачкою за період з 22.11.2022 по 01.01.2023 у зв`язку з припиненням нею повноважень сільського голови с. Веселівка Теплицького району Вінницької області на підставі рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 20.10.2020 у справі № 144/1048/16-а;

- стягнення з Теплицької селищної ради на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 22.11.2022 по 01.01.2023 включно в сумі 17 645,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 20.10.2020 у справі № 144/1048/16-а, яке набрало законної сили, серед іншого визначено припиненими повноваження позивачки на посаді сільського голови с. Веселівка Теплицького району Вінницької області, на яку вона була обрана на чергових місцевих виборах та склала присягу відповідно до Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" 10.11.2015, у зв`язку з утворенням об`єднаної територіальної громади та реорганізації органів місцевого самоврядування з моменту припинення у неї повноважень сільського голови територіальної громади с. Веселівка Теплицького району Вінницької області, що приєдналася до Теплицької селищної об`єднаної територіальної громади у день офіційного оголошення територіальною виборчою комісією на сесії селищної ради об`єднаної територіальної громади рішення про підсумки додаткових виборів до Теплицької селищної ради об`єднаної територіальної громади, а саме з 17.07.2019.

Разом з тим, як зазначає позивачка, станом на дату звернення до суду з цим позовом відповідач на порушення вимог статей 116, 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) не виплатив позивачці всіх сум, що їй належать у зв`язку із звільненням з роботи, а також не видав їй належно оформленої трудової книжки, як і не видав належно оформленого відповідно до вимог чинного законодавства дубліката трудової книжки, що свідчить про непроведення із позивачкою повного розрахунку внаслідок припинення її повноважень Веселівського сільського голови та дає підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 22.11.2022 по 01.01.2023. Водночас позивачка визначає саме цей період як спірний, оскільки питання щодо виплати їй середнього заробітку за інші попередні періоди вже врегульоване судовими рішенням, зокрема у тій же справі за № 144/1048/16-а (період з 02.08.2017 по 20.10.2020, а також у справах за № 120/5552/21-а (період з 21.10.2020 по 31.05.2021), № 120/19224/21-а (період з 22.09.2021 по 28.04.2022), № 120/5251/22 (період з 29.04.2022 по 12.07.2022) та № 120/7013/22 (період з 13.07.2022 по 30.09.2022).

Позивачка наголошує на тому, що дублікат трудової книжки, який був виготовлений відповідачем 21.09.2021 та направлений на її домашню адресу, оформлений з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58), а тому не підтверджує належного оформлення звільнення позивачки з роботи. Натомість станом на 30.10.2022 іншого дублікату трудової книжки, який би відповідав вимогам Інструкції, Теплицька селищна рада не виготовила та позивачці, як звільненій з посади сільського голови с. Вербівка, не видавала.

Відтак, на думку позивачки, відповідач несе відповідальність, установлену для роботодавця приписами частини п`ятої статті 235 КЗпП України та пункту 4.2 Інструкції № 58, а саме зобов`язаний виплатити позивачці середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, який у цій справі охоплюється періодом з 22.11.2022 по 01.01.2023 та становить 29 днів вимушеного прогулу.

Отже, як зазначає позивачка, з урахуванням розміру середньоденного заробітку позивачки 608,46 грн, який визначений рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 20.10.2020 у справі № 144/1048/16-а, на її користь з відповідача підлягає стягненню середній заробіток в сумі 17645,00 грн (608,46х29).

Ухвалою суду від 05.01.2023 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

25.01.2023 поштою до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов заперечує та зазначає, що рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 20.10.2020 у справі № 144/1048/16-а повноваження позивачки на посаді сільського голови с. Веселівка визначено такими, що припинилися з 17.07.2019. Оскільки у Теплицької селищної ради, як правонаступника Веселівської сільської ради, був відсутній оригінал трудової книжки, яку позивачка самовільна забрала ще до звільнення з посади сільського голови, що підтверджується відповідними актами від 31.08.2017 та від 21.09.2017, то для виконання вищевказаного судового рішення 21.09.2021 Теплицькою селищною радою було виготовлено дублікат трудової книжки позивачки, до якого внесено запис про припинення повноважень позивачки на посаді селищного голови с. Веселівка Теплицького району Вінницької області із 17.07.2019, як це визначено рішенням суду.

При цьому відповідач звертає увагу на те, що позивачка запрошувалася до селищної ради та їй пропонувалося надати трудову книжку для внесення відповідного запису. Однак позивачка трудової книжки не надала та відмовилася від отримання дублікату наручно, у зв`язку з чим він був надісланий на адресу позивачки поштою та отриманий нею.

Відповідач вважає, що передбачена нормами трудового законодавства відповідальність роботодавця у вигляді виплати працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу настає лише за умови наявності вини роботодавця у затримці видачі трудової книжки. Разом з тим не реалізація працівником свого права на отримання трудової книжки не може мати наслідком юридичну чи матеріальну відповідальність роботодавця у вигляді сплати працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки розбалансує систему прав та обов`язків у трудових відносинах.

06.02.2022 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивачка заперечує доводи та аргументи відповідача, викладені у відзиві, та просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві.

Додатково позивачка зауважує, що рішенням суду у справі № 144/1048/16-а підтверджується та обставина, що станом на 20.10.2020 Теплицькою селищною радою не видавалося розпорядження про звільнення позивачки з посади сільського голови с. Веселівка і що станом на 20.10.2020 позивачці не повернули трудову книжку, яку вона здала до Веселівської сільської ради при вступі на посаду селищного голови.

Крім того, позивачка посилається на рішення суду апеляційної інстанції у справі № 120/7013/22, яким підтверджується, що і станом на 31.08.2022 відповідач не видав розпорядження про оформлення звільнення позивачки, а також не видав позивачці належно оформленої трудової книжки.

При цьому позивачка зазначає, що разом з відзивом на позовну заяву Теплицька селищна рада не надала розпорядження про оформлення процедури звільнення позивачки з посади Веселівського сільського голови, що лише підтверджує неналежне оформлення відповідачем звільнення позивачки з роботи.

Також позивачка не погоджується з твердженнями відповідача щодо правомірності видачі їй дубліката трудової книжки та зазначає, що факт невидачі відповідачем трудової книжки неодноразово встановлювався рішеннями судів, зокрема у справах за №№ 120/5552/21-а, 120/19224/21-а, 120/5387/22 та 120/7013/22.

Заперечення від відповідача не надходили.

08.02.2023 (вх. № 5425) та 27.02.2023 (вх. № 8404) від представника позивачки до суду надійшли письмові "додаткові пояснення у справі".

Вирішуючи питання про можливість їх прийняття до розгляду, суд зазначає, що в силу приписів ч. 2 ст. 159 КАС України в адміністративній справі заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Отже, подання стороною додаткових письмових пояснень нормами процесуального права не передбачено.

Винятком є положення ч. 5 ст. 159 КАС України, відповідно до яких суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним.

Тобто додаткові пояснення в адміністративному процесі можуть надаватися стороною лише за ініціативою суду та лише щодо окремого питання.

Водночас цих обов`язкових умов представник позивачки не дотримався та подав суду додаткові письмові пояснення з власної ініціативи.

Наведене свідчить про неможливість прийняття судом до розгляду додаткових письмових пояснень представника позивача та їх врахування під час ухвалення рішення у справі, оскільки в іншому разі це порушуватиме такі основні засади адміністративного судочинства, як рівність учасників судового процесу перед законом і судом, а також змагальність сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Оцінивши доводи сторін на підтримку своїх вимог та заперечень, а також надані ними докази в їх сукупності, суд встановив такі обставини справи.

На чергових місцевих виборах, які відбулися 25.10.2015, позивачку ОСОБА_1 було обрано сільським головою с. Веселівка Теплицького району Вінницької області.

10.11.2015 на першій сесії Веселівської сільської ради 7-го скликання позивачка набула повноваження Веселівського сільського голова та склала присягу посадової особи місцевого самоврядування.

Рішеннями 8-ї сесії 7-го скликання Веселівської сільської ради від 24.06.2016 вирішено достроково припинити повноваження Веселівського сільського голови ОСОБА_1 та обрати секретарем Веселівської сільської ради ОСОБА_2 з покладенням на неї виконання повноважень сільського голови с. Веселівка.

Не погодившись з рішенням ради щодо дострокового припинення своїх повноважень Веселівського сільського голови, позивачка звернулася до суду.

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 20.10.2020 у справі №144/1048/16-а визнано протиправним та скасовано рішення б/№ 8-ї сесії Веселівської сільської ради Теплицького району Вінницької області 7-го скликання від 24.06.2016 "Про обрання секретаря Веселівської сільської ради", на підставі якого обрано секретарем ОСОБА_2 ; визнано протиправним та скасовано рішення б/№ 8-ї сесії Веселівської сільської ради Теплицького району Вінницької області 7-го скликання від 24.06.2016 "Про дострокове припинення повноважень голови села Веселівка Теплицького району Вінницької області", на підставі якого достроково припинено повноваження ОСОБА_1 ; визнано протиправним та скасовано рішення б/№ 11-ї сесії Веселівської сільської ради Теплицького району Вінницької області 7-го скликання від 25.07.2017 "Про обрання секретаря Веселівської сільської ради", на підставі якого обрано секретарем ОСОБА_3 ; визнано протиправним та скасовано рішення б/№ 11-ї сесії Веселівської сільської ради Теплицького району Вінницької області 7-го скликання від 25.07.2017 "Про покладання обов`язків голови села Веселівка на секретаря Веселівської сільської ради", на підставі якого обов`язки сільського голови покладено на ОСОБА_3 ; визнано протиправним та скасовано рішення б/№ 12-ї сесії Веселівської сільської ради Теплицького району Вінницької області 7-го скликання від 18.08.2017 "Про обрання секретаря Веселівської сільської ради", на підставі якого обрано секретарем ОСОБА_2 ; визнано протиправним та скасовано рішення № 83 13-ї сесії Веселівської сільської ради Теплицького району Вінницької області 7-го скликання від 13.09.2017 "Про дострокове припинення повноважень голови села Веселівка Теплицького району Вінницької області", на підставі якого достроково припинено повноваження ОСОБА_1 ; визнано протиправним та скасовано рішення № 84 13-ї сесії Веселівської сільської ради Теплицького району Вінницької області 7-го скликання від 13.09.2017 "Про надання повноважень секретарю Веселівської сільської ради Теплицького району Вінницької області", на підставі якого обов`язки сільського голови покладено на ОСОБА_2 ; визначено припиненими повноваження ОСОБА_1 на посаді сільського голови с. Веселівка Теплицького району Вінницької області, на яку вона була обрана на чергових місцевих виборах та склала присягу відповідно до Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" 10.11.2015, у зв`язку із утворенням об`єднаної територіальної громади та реорганізації органів місцевого самоврядування з моменту припинення у неї повноважень сільського голови територіальної громади села Веселівка Теплицького району, що приєдналася до Теплицької селищної об`єднаної територіальної громади у день офіційного оголошення територіальною виборчою комісією на сесії селищної ради об`єднаної територіальної громади рішення про підсумки додаткових виборів до Теплицької селищної ради об`єднаної територіальної громади, а саме із 17.07.2019; cтягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Теплицької селищної ради Теплицького району Вінницької області середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 25.06.2016 по 20.10.2020 у сумі 338 608 гривень, з урахуванням виплачених сум.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.02.2021 у справі № 144/1048/16-а вищезазначене рішення змінено в частині абзацу 10 резолютивної частини, яка викладена у наступній редакції: "Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Теплицької селищної ради Теплицького району Вінницької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 02.08.2017 по 20.10.2020 у сумі 340 607 (триста сорок тисяч шістсот сім) гривень, з урахуванням виплачених сум.".

У подальшому рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 09.09.2021 у справі № 120/5552/21-а, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13.12.2021, визнано протиправною бездіяльність Теплицької селищної ради щодо непроведення розрахунку з ОСОБА_1 на дату припинення нею повноважень сільського голови с. Веселівка Теплицького району Вінницької області та стягнуто з Теплицької селищної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21.10.2020 по 31.05.2021 включно в сумі 92 485,92 грн.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 31.08.2021 у справі 120/5553/21-а визнано протиправною бездіяльність Теплицької селищної ради щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористану відпустку за період з 10.11.2015 по 24.07.2017 та зобов`язано Теплицьку селищну раду нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку за період з 10.11.2015 по 24.07.2017.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2022 вищевказане рішення скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Теплицької селищної ради щодо непроведення розрахунку з виплати компенсації за невикористану відпустку та матеріальної допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 у зв`язку з припиненням нею повноважень сільського голови села Веселівка Теплицького району Вінницької області за період з 10.11.2015 по 17.07.2019 таз зобов`язано Теплицьку селищну раду нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку та матеріальну допомогу на оздоровлення за період з 10.11.2015 по 17.07.2019, з урахуванням висновків, викладених в мотивувальній частині цього судового рішення, та з урахуванням виплачених сум.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 28.04.2022 у справі № 120/19224/21-а визнано протиправною бездіяльність Теплицької селищної ради щодо непроведення розрахунку з ОСОБА_1 за період з 22.09.2021 по 28.04.2022 у зв`язку з припиненням нею повноважень сільського голови с. Веселівка Теплицького району Вінницької області та стягнуто з Теплицької селищної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22.09.2021 по 28.04.2022 включно в сумі 93 094 грн.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 21.09.2022 у справі № 120/5251/22 визнано протиправною бездіяльність Теплицької селищної ради щодо непроведення розрахунку з ОСОБА_1 за період з 29.04.2022 по 12.07.2022 у зв`язку з припиненням нею повноважень сільського голови с. Веселівка Теплицького району Вінницької області та стягнуто з Теплицької селищної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.04.2022 по 12.07.2022 включно в сумі 32 248,38 грн.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11.01.2023 вищезазначене рішення скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 08.11.2022 у справі № 120/7013/22, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2023, визнано протиправною бездіяльність Теплицької селищної ради щодо непроведення розрахунку з ОСОБА_1 за період з 13.07.2022 по 30.10.2022 у зв`язку з припиненням нею повноважень сільського голови с. Веселівка Теплицького району Вінницької області та стягнуто з Теплицької селищної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.07.2022 по 30.09.2022 включно в сумі 35 290,68 грн.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 24.01.2023 у справі № 120/8810/22 відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Теплицької селищної ради про визнання протиправною бездіяльність Теплицької селищної ради щодо непроведення розрахунку з ОСОБА_1 за період з 01.10.2022 по 21.11.2022 у зв`язку з припиненням нею повноважень сільського голови с. Веселівка Теплицького району Вінницької області на підставі рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 20.10.2020 у справі № 144/1048/16-а та стягнення з Теплицької селищної ради на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.10.2022 по 21.11.2022 включно в сумі 21 904 грн.

Вищевказане рішення суду на дату ухвалення рішення у цій справі законної сили не набрало у зв`язку з поданням на нього апеляційної скарги.

Крім того, судом встановлено, що через відсутність у Теплицької селищної ради оригіналу трудової книжки ОСОБА_1 , що підтверджується актами Веселівської селищної ради від 31.08.2017 та від 21.09.2017, з метою виконання рішення суду у справі № 144/1048/16-а та внесення до трудової книжки ОСОБА_1 запису про припинення її повноважень сільського голови с. Веселівка з 17.07.2019, відповідач листом від 15.09.2021 № 1473 повідомив позивачку про необхідність її прибуття до приміщення Теплицької селищної ради 21.09.2021 та надання трудової книжки з метою внесення запису до неї. При цьому позивачку інформовано, що у разі відсутності трудової книжки, селищною радою буде видано її дублікат, а неявка позивачки буде свідчити про те, що вона надає свою згоду на надсилання їй дублікату трудової книжки на адресу її місця проживання.

Вказаний лист позивачка отримала 20.09.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

21.09.2022 на адресу Теплицької селищної ради надійшла заява ОСОБА_1 , зі змісту якої слідує, що позивачка заперечила наявність у неї трудової книжки та зазначила, що у разі втрати Веселівською селищною радою її трудової книжки, просить провести процедуру її звільнення з посади сільського голови с. Веселівка за процедурою, визначеною нормами законодавства України. Водночас позивачка повідомила відповідача, що не може прибути до Теплицької селищної ради 21.09.2021.

У зв`язку з отриманою від ОСОБА_1 заявою та враховуючи її неприбуття до Теплицької селищної ради і ненадання оригіналу трудової книжки з метою внесення до нього запису на виконання рішення суду, 21.09.2021 відповідач оформив дублікат трудової книжки на ім`я позивачки, до якого вніс запис № 1 від 21.09.2021 про припинення повноважень позивачки на посаді сільського голови с. Веселівка Теплицького району Вінницької області у зв`язку із утворенням об`єднаної територіальної громади, із 17.07.2019, п. 5 ст. 41 КЗпП України. Підстава для внесення запису: рішення Гайсинського райсуду від 20.10.2020, постанова 7ААС від 24.02.2021 у справі № 144/1048/16, рішення ВОАС від 09.09.2021 у справі № 120/5552/21.

Листом Теплицької селищної ради від 21.09.2021 № 1514 оригінал дублікату трудової книжки НОМЕР_1 надіслано на адресу ОСОБА_1 поштою із описом вкладення.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення вказаний лист позивачка отримало особисто 29.09.2021.

Вважаючи, що відповідач з порушенням вимог Інструкції № 58 виготовив дублікат трудової книжки, а отже, не оформив належного звільнення з роботи, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи суд керується такими мотивами.

Предметом позову у цій справі є оскарження бездіяльності Теплицької селищної ради щодо проведення з позивачкою розрахунку за період з 22.11.2022 по 01.01.2023 у зв`язку з припиненням нею повноважень сільського голови с. Веселівка Теплицького району Вінницької області на підставі рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 20.10.2020 у справі № 144/1048/16-а.

Похідною від зазначеної вимоги є позовна вимога про стягнення з Теплицької селищної ради на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 17 645,00 грн, який розрахований виходячи із сумарної кількості днів вимушеного прогулу (29 днів) за період з 22.11.2022 по 01.01.2023.

Водночас фактичною підставою для стягнення з відповідача зазначеного середнього заробітку, на думку позивачки, є затримка у видачі їй належно оформленої трудової книжки у зв`язку з припиненням повноважень на посаді Веселівського сільського голови.

Позивачка вважає, що оскільки відповідач Теплицька селищна рада, як правонаступник Веселівської сільської ради, на виконання рішення суду у справі № 144/1048/16-а не вніс до оригіналу її трудової книжки запису про звільнення з роботи, тоді як дублікат трудової книжки оформлений без дотримання вимог чинного законодавства, то відтак має місце затримка видачі працівнику з вини роботодавця трудової книжки, у зв`язку з чим роботодавець, тобто відповідач, несе відповідальність, передбачену пунктом 4.2 Інструкції № 58 та частиною п`ятою статті 235 КЗпП України, а саме зобов`язаний сплатити позивачці середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, який триває до цього часу і включає у себе в тому числі спірний період з 22.11.2022 по 01.01.2023.

Таким чином, до безпосереднього предмету доказування у цій справі входять обставини, пов`язані з оформленням звільнення позивачки у зв`язку з припиненням її повноважень на посаді сільського голови с. Веселівка, та видачею позивачці трудової книжки з відповідним записом.

Ба більше, вказані обставини суд вважає визначальними для вирішення справи по суті, оскільки задоволення позовних вимог про стягнення на користь позивачки середнього заробітку напряму залежать від задоволення основних позовних вимог про визнання бездіяльності відповідача протиправною, для чого суд, проаналізувавши зібрані у справі докази, повинен констатувати факт неналежного оформлення відповідачем припинення повноважень позивачки на посаді в органах місцевого самоврядування та факт затримки з вини відповідача видачі позивачці трудової книжки.

Крім того, суд враховує, що позивачка стверджує про триваючий характер бездіяльності відповідача, що додатково свідчить про те, що оцінка судом такої бездіяльності може бути здійснена лише через оцінку обставин, з якими позивачка пов`язує виникнення такої бездіяльності, тобто обставин, що пов`язані з видачею позивачці трудової книжки. Тим паче, що відповідач заперечує заявлений позов саме з посиланням на те, що оформлення припинення повноважень позивачки на посаді сільського голови здійснено ним правомірно у спосіб видачі позивачці дублікату трудової книжки з дотримання вимог чинного законодавства.

Відтак суд не бере до уваги посилання позивачки на преюдиційний характер судових рішень у попередніх справах, таких як справа № 120/19224/21-а, справа № 120/5251/22 та справа № 120/7013/22 (період з 13.07.2022 по 30.09.2022), і що описані вище обставини та факти не входять до предмета доказування у цій справі.

Отже, перевіряючи доводи сторін в частині оскаржуваної бездіяльності відповідача та належного/неналежного вчинення відповідачем дій щодо оформлення звільнення позивачки з посади в органі місцевого самоврядування, суд переш за все враховує, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Верховний Суд у постанові від 21.01.2021 у справі № 640/16224/19 вказав на те, що для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

А у постанові від 16.02.2021 (справа № 320/950/19) Верховний Суд закцентував на тому, що особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб`єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

У розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб, за загальним правилом, є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

З урахуванням приписів статей 2, 5, 9 КАС України слід дійти висновку, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення, за загальним правилом, має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Однією з умовою розгляду судом питання про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів такою бездіяльністю.

Як встановлено при вирішенні цієї справи, рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 20.10.2020 у справі № 144/1048/16-а, зокрема, визначено припиненими повноваження ОСОБА_1 на посаді сільського голови с. Веселівка Теплицького району Вінницької області, на яку вона була обрана на чергових місцевих виборах та склала присягу відповідно до Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" 10.11.2015, у зв`язку із утворенням об`єднаної територіальної громади та реорганізації органів місцевого самоврядування з моменту припинення у неї повноважень сільського голови територіальної громади села Веселівка Теплицького району, що приєдналася до Теплицької селищної об`єднаної територіальної громади у день офіційного оголошення територіальною виборчою комісією на сесії селищної ради об`єднаної територіальної громади рішення про підсумки додаткових виборів до Теплицької селищної ради об`єднаної територіальної громади, а саме із 17.07.2019.

У вказаній частині рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 20.10.2020 у справі №144/1048/16-а залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.02.2021.

Отже, судовим рішенням, яке набрало законної сили, було визначено ту дату припинення повноважень позивачки на посаді Веселівського сільського голови, яка відповідає вимогам чинного законодавства.

При цьому суд зауважує, що йдеться саме про припинення в силу закону повноважень позивачки на посаді в органі місцевого самоврядування, а не про звільнення позивачки з роботи за рішенням роботодавця (відповідача). Адже ці поняття є різними та мають різні правові підстави, а тому не можуть ототожнюватися. Попри це, для цілей трудового законодавства датою припинення повноважень на виборній посаді і слід вважати датою звільнення працівника з роботи.

Так, систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правовий статус в відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон № 280/97-ВР).

Водночас правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування регулює Закон України від 07 червня 2001 року № 2493-ІІІ "Про службу в органах місцевого самоврядування" (далі - № 2493-ІІІ), який визначає загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 7 Закону № 2493-ІІІ правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про статус депутатів місцевих рад", "Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів", цим та іншими законами України.

Посадові особи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією України і законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, актами органів місцевого самоврядування, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія Закону України "Про запобігання корупції" та законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 2493-ІІІ, служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Відповідно до ст. 3 Закону № 2493-ІІІ посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Статтею 20 Закону № 2493-ІІІ визначено, що крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", цим та іншими законами України, а також у разі: порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги, передбаченої статтею 11 цього Закону; порушення умов реалізації права на службу в органах місцевого самоврядування (стаття 5 цього Закону); виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню на службі, чи недотримання вимог, пов`язаних із проходженням служби в органах місцевого самоврядування (стаття 12 цього Закону); досягнення посадовою особою місцевого самоврядування граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (стаття 18 цього Закону).

Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону № 280/97-ВР сільський, селищний, міський голова обирається відповідною територіальною громадою на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування в порядку, визначеному законом, і здійснює свої повноваження на постійній основі. Строк повноважень сільського, селищного, міського голови, обраного на чергових місцевих виборах, визначається Конституцією України.

За змістом положень ч. 2 ст. 141 Конституції України територіальні громади на основі загального, рівного, прямого виборчого права обирають шляхом таємного голосування відповідно сільського, селищного, міського голову, який очолює виконавчий орган ради та головує на її засіданнях. Строк повноважень сільського, селищного, міського голови, обраного на чергових виборах, становить п`ять років.

А відповідно до норм ч. 1 ст. 42 Закону № 280/97-ВР повноваження сільського, селищного, міського голови закінчуються в день відкриття першої сесії відповідної сільської, селищної, міської ради, обраної на наступних чергових місцевих виборах, або, якщо рада не обрана, з моменту вступу на цю посаду іншої особи, обраної на наступних місцевих виборах, крім випадків дострокового припинення його повноважень відповідно до частин першої та другої статті 79 цього Закону.

Як видно з тексту рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 20.10.2020 у справі № 144/1048/16-а, повноваження, права та обов`язки Веселівської сільської ради припинилися 17.07.2019 у зв`язку із об`єднанням територіальних громад та перейшли до її правонаступника - Теплицької селищної ради.

Рішенням № 4-01 від 17.07.2019 1-ї сесії 7-го скликання Теплицької селищної ради "Про внесення змін до структури виконавчого апарату Теплицької селищної ради та до рішень сільських рад" вирішено: 1) затвердити структуру та штатну чисельність виконавчого апарату селищної ради на 2019 рік згідно додатку № 1; 2) внести зміни до рішення 29 сесії 7 скликання Веселівської сільської ради від 18.12.2018 № 221 та Додаток до нього викладено в редакції в додатку 2 до рішення, відповідно до якого починаючи із 17.07.2019 посада сільського голови с. Веселівка Тепицького району не передбачена (припинена), а натомість введено посаду старости Веселівського старостинського округу.

Крім того, рішеннями № 6-01 та № 7-01 від 17.07.2019 1-ї сесії 7-го скликання Теплицької селищної ради вирішено утворити на території Теплицької селищної ради Веселівський старостинський округ з центром у с. Веселівка Теплицького району Вінницької області та до обрання старости на перших виборах Теплицької селищної об`єднаної територіальної громади покласти виконання обов`язків старости з 18.07.2019 у с. Веселівка Тепицького району на особу, яка здійснювала повноваження Веселівського сільського голови.

Відтак рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 20.10.2020 у справі № 144/1048/16-а визначено, що датою припинення повноважень позивачки ОСОБА_1 на посаді сільського голови с. Веселівка Теплицького району Вінницької області є 17.07.2019 - дата офіційного оголошення територіальною виборчою комісією на сесії Теплицької селищної ради об`єднаної територіальної громади рішення про підсумки додаткових виборів до Теплицької селищної ради об`єднаної територіальної громади та, відповідно, припинення повноважень сільського голови територіальної громади села Веселівка Теплицького району, яка приєдналася до Теплицької селищної об`єднаної територіальної громади у зв`язку із утворенням об`єднаної територіальної громади та реорганізацією органів місцевого самоврядування.

При цьому, в контексті розгляду цієї справи, суд враховує, що оскільки посада сільського голови є виборною посадою, то для трудових правовідносин припинення повноважень на такій посаді означає і звільнення з роботи.

Отже, дату припинення повноважень позивачки на посаді сільського голови с. Веселівка слід вважати датою її звільнення, і таку дату визначив саме суд своїм рішенням, яке набрало законної сили.

Водночас у відповідача Теплицької селищної ради, як правонаступника Веселівської сільської ради, у зв`язку з ухваленням вищевказаного судового рішення виник обов`язок оформити припинення повноважень позивачки ОСОБА_1 на посаді Веселівського сільського голови шляхом внесення до трудової книжки відповідного запису.

Відповідно до положень ст. 47 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, з наступними змінами, затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (Інструкція № 58).

Главою 2 вказаної Інструкції визначається порядок заповнення трудових книжок.

Так, згідно з п. 2.2 Інструкції № 58 до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу та звільнення.

У відповідності до п 2.3, п. 2.4 Інструкції № 58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Пунктом 2.6 Інструкції № 58 передбачено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Згідно з п. 2.9, 2.10 Інструкції № 58 виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.

У розділі "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження", "Відомості про заохочення" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається.

Окремо нормами Інструкції № 58 регламентовано порядок заповнення трудової книжки працівника при звільненні з роботи.

Так, пунктом 2.26 визначено, що записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Наприклад, "Звільнений в зв`язку з прогулом без поважних причин, п. 4 ст. 40 КЗпП України".

При розірванні трудового договору з ініціативи працівника з причин, за яких законодавство пов`язує надання певних пільг і переваг, запис про звільнення вноситься до трудової книжки із зазначенням цих причин. Наприклад, "Звільнений за власним бажанням" у зв`язку з зарахування у вищий навчальний заклад, ст. 38 КЗпП України".

Відповідно до норм пункту 2.27 Інструкції № 58 запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Водночас днем звільнення вважається останній день роботи.

Крім того, пунктом 5.2 Інструкції № 58 передбачено, що дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділи "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження" і "Відомості про заохочення" при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень).

Судом встановлено, що 21.09.2021 Теплицькою селищною радою виготовлено дублікат трудової книжки позивачки серії НОМЕР_1 , до якого внесено запис за № 1 про припинення повноважень на посаді сільського голови с. Веселівка Теплицького району Вінницької області у зв`язку із утворенням об`єднаної територіальної громади, з 17.07.2019, п. 5 ст. 41 КЗпП України.

Підставою для внесення вказаного запису зазначено рішення Гайсинського районного суду від 20.10.2020 та постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.02.2021 у справі № 144/1048/16, а також рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09.09.2021 у справі № 120/5552/21, яким визнано протиправною бездіяльність Теплицької селищної ради щодо непроведення розрахунку із ОСОБА_1 на дату припинення нею повноважень сільського голови с. Веселівка Теплицького району Вінницької області та стягнуто з Теплицької селищної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21.10.2020 по 31.05.2021 включно в сумі 92 485,92 грн.

При цьому оригінал дублікату трудової книжки серії НОМЕР_1 отриманий позивачкою поштою 29.09.2021, що підтверджується відповідним рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення із описом вкладення.

Позивачка не заперечує факт отримання нею дублікату трудової книжки, а також правильність внесення до такого дублікату запису про припинення повноважень позивачки на посаді Веселівського сільського голови.

Разом з тим, на думку позивачки, відповідач оформив дублікат трудової книжки з порушенням вимог Інструкції № 58, оскільки вніс до неї лише один, вказаний вище запис, але не вніс усіх інших записів про загальний трудовий стаж позивачки, що не відповідає правилам заповнення трудових книжок.

Відтак позивачка вважає, що допоки відповідач не видасть їй належно оформленої трудової книжки, не прийме наказу (розпорядження) про зміну дати звільнення позивачки у зв`язку із затримкою видачі трудової книжки і не внесе до трудової книжки запис про новий день звільнення, відповідач повинен нести встановлену законодавством відповідальність, а саме сплатити позивачці середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Оцінюючи вказані доводи позивачки, суд враховує, що в силу вимог ч. 1 ст. 47 КЗпП України у редакції, що була чинною на дату набрання законної сили рішенням суду у справі № 144/1048/16-а (станом на лютий 2021 року), власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку.

При цьому наслідки невиконання власником або уповноваженим ним органом такого обов`язку визначалися положеннями ч. 5 ст. 235 КЗпП України, згідно з якими у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Крім того, норми аналогічного змісту містилися у абз. 5, 6, 7 п. 4.1 Інструкції № 58, яким було передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Як уже зазначалося вище, у зв`язку з набранням в лютому 2021 року законної сили рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 20.10.2020 у справі № 144/1048/16-а, у Теплицької селищної ради, як правонаступника Веселівської сільської ради, на реалізацію цього судового рішення виник обов`язок оформити припинення повноважень ОСОБА_1 на посаді сільського голови с. Веселівка шляхом внесення до її трудової книжки відповідного запису.

Однак суд зауважує, що оскільки відповідач не звільняв позивачку з роботи, а її повноваження на вказаній посаді припинилися в силу положень закону, а дату припинення повноважень було визначено судовим рішенням, діючі на той час норми ч. 1 ст. 47 КЗпП України та абз. 5 п. 4.1 Інструкції № 58 в принципі не могли бути виконані Теплицькою селищною радою, враховуючи те, що датою звільнення позивачки з посади вважалося 17.07.2019, тобто відповідач ніяк не міг видати позивачці трудову книжку із записом про звільнення в день звільнення, визначений судом.

При цьому суд вважає помилковими твердження позивачки про те, що після набрання законної сили рішенням суду у справі № 144/1048/16-а відповідач був зобов`язаний видати якийсь додатковий розпорядчий акт (наказ, розпорядження) про звільнення позивачки з посади, оскільки жодною нормою законодавства такого обов`язку відповідача не встановлено, а підставою припинення повноважень позивачки на виборній посаді та, відповідно, внесення запису про це до її трудової книжки, у даному випадку було саме рішення суду, яким визначено момент (дату) припинення повноважень позивачки на посаді сільського голови с. Веселівка Теплицького району Вінницької області відповідно до норм законодавства, а саме 17.07.2019.

Позивачка звертає увагу на те, що рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 20.10.202 у справі № 144/1048/16-а начебто підтверджено обов`язок Теплицької селищної ради своїм розпорядженням оформити звільнення ОСОБА_1 з посади Веселівського сільського голови.

Втім, суд з такими аргументами позивачки не погоджується і вважає, що вони ґрунтуються на невірному тлумаченні висновків суду.

Так, у вказаному рішенні суд зазначив, що виходячи з того, що повноваження позивача ОСОБА_1 на посаді сільського голови с. Веселівка Теплицького району Вінницької області було припинено на підставі протиправного рішення відповідача від 24.06.2016 (рішення б/№ 8-ї сесії Веселівської сільської ради 7-го скликання від 24.06.2016 "Про дострокове припинення повноважень голови села Веселівка Теплицького району Вінницької області", на підставі якого достроково припинено повноваження ОСОБА_1 ), після 24.06.2016 ОСОБА_1 до роботи сільським головою не допускалась та була позбавлена можливості працювати, тобто з вини уповноваженого органу; у період часу, починаючи із 24.06.2016 та станом на 20.10.2020, ні Веселівською сільською радою, ні Теплицькою селищною радою звільнення ОСОБА_1 з посади сільського голови с. Веселівка Тепицького району не оформлялось, а саме розпорядження про оформлення звільнення ОСОБА_1 органом місцевого самоврядування не видавалось, а також ОСОБА_1 як звільненій з посади особі не видавалась належно оформлена трудова книжка (ст. 47 КЗпП України) і не проводився з нею розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (ст. 116 КЗпП України), а тому з урахуванням викладеного у своїй сукупності суд дійшов висновку про необхідність стягнення на користь позивачки із відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Тобто, ухвалюючи рішення у справі № 144/1048/16-а, суд вирішив стягнути на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу включно по дату ухвалення рішення (по 20.10.2020) з тих мотивів, що дострокове припинення повноважень позивачки на посаді Веселівського сільського голови відбулося протиправно і, як наслідок, після настання визначеного законом моменту для припинення її повноважень на цій посаді, який обумовлювався утворенням об`єднаної територіальної громади і настав 17.07.2019, ані реорганізована Веселівська сільська рада, ані її правонаступник Теплицька селищна рада не оформили звільнення позивачки у зв`язку з припиненням її повноважень на вказаній посаді 17.07.2019, що свідчить про право позивачка на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Водночас суд зауважує, що предмет спору у справі № 144/1048/16-а був значним за обсягом та охоплював в тому числі питання правомірності дострокового припинення повноважень позивачки на посаді Веселівського сільського голови за рішенням ради від 24.06.2016. Проте, у зв`язку з реорганізацією органів місцевого самоврядування та укрупненням територіальних громад, на дату ухвалення рішення у справі № 144/1048/16-а, тобто станом на 20.10.2020, спірні правовідносини істотно змінилися і виключали можливість поновлення повноважень позивачки на посаді Веселівського сільського голови, через що суд самостійно визначив законну дату припинення таких повноважень.

Відтак суд вважає, що у зв`язку з набранням законної сили рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 20.10.2020 у справі № 144/1048/16-а у відповідача лише виник обов`язок внести до трудової книжки позивачки запис про припинення її повноважень датою, визначеною судом, що, однак, закономірно унеможливлювало вчинення відповідачем таких дій у день звільнення, як це було передбачено діючими на той час нормами трудового законодавства, оскільки відповідний обов`язок із внесення запису виник у відповідача значно пізніше, аніж дата звільнена, визначена судовим рішенням.

Водночас під час розгляду цієї справи судом встановлено, що вищевказаний обов`язок відповідач виконав 21.09.2021 шляхом виготовлення дублікату трудової книжки НОМЕР_1 та внесення до нього запис за № 1 про припинення 17.07.2019 повноважень позивачки на посаді сільського голови с. Веселівка Теплицького району Вінницької області у зв`язку із утворенням об`єднаної територіальної громади.

При цьому суд відхиляє доводи позивачки про те, що зазначені дії відповідач вчинив без дотримання вимог законодавства щодо порядку заповнення трудової книжки.

Так, з наданих суду доказів видно, що відповідач був позбавлений можливості внести запис до оригіналу трудової книжки позивачки через те, що такий оригінал був відсутній як у Веселівській сільській раді, так і в Теплицькій селищній раді.

Цей факт підтверджується:

1) актом відкриття та огляду службового кабінету голови органу місцевого самоврядування з метою фіксування наявності, встановлення місць зберігання (знаходження) печатки, штампів, документації та інших цінностей, які забезпечують роботу органу місцевого самоврядування та складання опису від 31.08.2017, до якого додано перелік усіх предметів, документів та цінностей, що були виявлені у службовому кабінеті голови Веселівської сільської ради, який на момент відкриття та огляду використовувався ОСОБА_1 ;

2) актом про відсутність в приміщенні Веслівської сільської ради трудових книжок ОСОБА_1 та ОСОБА_4 від 21.09.2017, згідно з яким: в приміщенні Веселівської сільської ради відсутня трудова книжка ОСОБА_1 ; в книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них в графі підпису власників не виявлено; як пояснила секретар виконкому ОСОБА_5 , яка вела облік руху трудових книжок, трудова книжка ОСОБА_1 відсутня, оскільки остання самовільно забрала вказаний документ задовго до звільнення, мотивуючи тим, що побоюється за збереження та цілісність своїх документів.

Вказані акти оформлені уповноваженими на те посадовими особами, містять необхідні відомості та підписи осіб, які їх склали, засвідчують юридичні факти, а тому судом визнаються належними, допустимим й достовірними доказами на підтвердження відсутності у відповідача оригіналу трудової книжки позивачки.

Більше того, з доданих до відзиву документів вбачається, що оригінал трудової книжки позивачки дійсно знаходиться у самої позивачки.

Зокрема, у відповідь на запит Теплицької селищної ради, листом від 02.02.2022 № 01-7/64 Управління соціального захисту населення Гайсинської РДА повідомило відповідача, що 19.07.2019 ОСОБА_1 звернулася до Теплицького УПСЗН із заявою про призначення компенсаційних виплат по догляду за своїм батьком, як непрацюючою фізичною особою похилого віку, яка потребує сторонньої допомоги. За результатами розгляду такої заяви та доданих до неї документів 23.07.2019 прийнято рішення про призначення ОСОБА_1 компенсації на період з 19.07.2019 по 13.05.2032.

Водночас з вказаного листа також слідує, що серед обов`язкових документів, які мають бути надані заявником для призначення відповідної допомоги, є копія трудової книжки і що для отримання цієї соціальної виплати позивачка надала в органи управління соціального захисту населення копію оригіналу своєї трудової книжки.

При вирішенні справи суд не бере до уваги посилання позивачки на те, що доказове значення актів від 31.08.2017 та від 21.09.2017 нівелюється рішеннями судів у справах № 144/1048/16-а та № 120/7013/22.

По-перше, у відповідних судових рішеннях, на які посилається позивачка, судом безпосередньо не надавалася оцінка вказаним актам в аспекті дослідження питання щодо наявності/відсутності у відповідача оригіналу трудової книжки позивачки.

По-друге, згідно із ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. А за змістом положень ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оскільки відповідач обґрунтовує свої заперечення на позов із посиланням на такі акти і ці акти стосуються предмету доказування, мають значення для правильного вирішення справи та відповідають вимогам до доказів в адміністративній справі, суд зобов`язаний наданим їм оцінку при вирішенні справи, зокрема взяти до уваги або ж відхилити.

По-третє, однією із основних засад адміністративного судочинства є принцип змагальності сторін, який передбачає свободу у наданні сторонами своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Це принцип також зобов`язує кожну із сторін довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 3 ст. 2, ч. 1 ст. 9, ч. 1 ст. 77 КАС України). Під час розгляду справи відповідач посилається на відсутність у нього оригіналу трудової книжки та із наданням цілого ряду письмових доказів зазначає, що оригінал трудової книжки знаходиться саме у позивачки. Натомість позивачка, заперечуючи ці доводи відповідача, не спростовує їх належними й допустимими доказами.

З огляду на викладене суд вважає встановленим, що на момент виникнення у Теплицької селищної ради в 2021 році обов`язку із внесення до трудової книжки позивачки запису про припинення її повноважень на посаді Веселівського сільського голови у зв`язку з ухваленням рішення у справі № 144/1048/16-а, у відповідача був відсутній оригінал трудової книжки позивачки, що об`єктивно перешкоджало вчиненню відповідачем таких дій.

У зв`язку з цим, листом від 15.09.2021 за № 1473 відповідач повідомив позивачку, що на підставі наявних у селищній раді документів трудова книжка позивачки знаходиться у самої позивачки, а відтак вказав на необхідність прибуття позивачки до приміщення ради 21.09.2021 разом із трудовою книжкою для внесення до неї відповідного запису про звільнення. При цьому позивачку інформовано, що у разі відсутності трудової книжки, селищною радою буде виготовлено її дублікат. Крім того, відповідач попередив позивачку, що її неявка до ради буде свідчити про те, що позивачка надає свою згоду на надсилання їй дублікату трудової книжки поштою.

У відповідь на вказаний лист, 21.09.2022 на адресу Теплицької селищної ради позивачка подала заяву. У заяві позивачка вдалася до цитування висновків із рішення суду у справі № 144/1048/16-а, поставила під сумнів акти від 31.08.2017 та від 21.09.2017, як докази на підтвердження відсутності в раді її трудової книжки, та фактично заперечила, що трудова книжка знаходиться у неї. Разом з тим позивачка зазначила, що у разі якщо Веселівська селищна рада втратила її трудову книжку, то позивачка просить провести процедуру її звільнення з посади сільського голови с. Веселівка за процедурою, визначеною нормами законодавства України. Крім того, позивачка повідомила, що не може з`явитися до Теплицької селищної ради у призначений день 21.09.2021.

Відтак 21.09.2021 відповідач виготовив дублікат трудової книжки на ім`я позивачки, до якого вніс запис за № 1 від 21.09.2021 про припинення повноважень позивачки на посаді сільського голови с. Веселівка Теплицького району Вінницької області у зв`язку із утворенням об`єднаної територіальної громади, із 17.07.2019, п. 5 ст. 41 КЗпП України. Підстава для внесення запису: рішення Гайсинського райсуду від 20.10.2020, постанова 7ААС від 24.02.2021 у справі № 144/1048/16, рішення ВОАС від 09.09.2021 у справі № 120/5552/21.

Зазначений дублікат трудової книжки НОМЕР_1 був надісланий позивачці поштою листом від 21.09.2021 № 1514 та отриманий позивачкою 29.09.2021.

Отже, встановлені судом обставини та зібрані у справі докази свідчать про те, що відповідач вжив усіх необхідних заходів для оформлення звільнення позивачки шляхом внесення до її трудової книжки запису про припинення повноважень на посаді Веселівського сільського голови відповідно до рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 20.10.2020 у справі № 144/1048/16-а та для видачі позивачці трудової книжки з внесеним записом.

При цьому, незважаючи на ухилення позивачкою від надання трудової книжки для внесення запису та від отримання трудової книжки, суд доходить висновку, що відповідач належним чином виконав свій обов`язок, оформивши та переславши позивачці поштою дублікат трудової книжки із внесеним записом про припинення її повноважень на посаді сільського голови с. Веселівка Теплицького району Вінницької області.

Суд відхиляє доводи позивачки про порушення відповідачем вимог пункту 5.3 Інструкції № 58 під час внесення відомостей до дублікату трудової книжки.

Так, відповідно до приписів зазначеного пункту Інструкції № 58, якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ "Відомості про роботу" у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами.

Загальний стаж роботи записується сумарно, тобто зазначається загальна кількість років, місяців, днів роботи без уточнення, на якому підприємстві, в які періоди часу і на яких посадах працював у минулому власник трудової книжки.

Після цього загальний стаж, підтверджений належно оформленими документами, записується по окремих періодах роботи в такому порядку: у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу; у графі 3 пишеться найменування підприємства, де працював працівник, а також цех (відділ) і посада (робота), на яку було прийнято працівника. Запис у дублікаті трудової книжки відомостей про роботу за сумісництвом та за суміщенням професій провадиться за бажанням працівника.

Якщо з поданих документів видно, що працівник переводився на іншу постійну роботу на тому ж самому підприємстві, то про це робиться відповідний запис.

Після цього у графі 2 записується дата звільнення, а у графі 3 - причина звільнення, якщо у поданому працівником документі є такі дані.

У тому разі, коли документи не містять повністю зазначених вище даних про роботу у минулому, в дублікат трудової книжки вносяться тільки ті дані, що є у документах.

У графі 4 зазначаються найменування, дата і номер документа, на підставі якого проведено відповідні записи у дублікаті. Документи, що підтверджують стаж роботи, повертаються їх власнику. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний сприяти працівникові в одержанні документів, які підтверджують стаж його роботи, що передував влаштуванню на це підприємство.

Аналіз наведених правових норм вказує на те, що при заповненні дублікату трудової книжки записи про попередній стаж роботи працівника вносяться виключно за наявності відповідних підтверджуючих документів про роботу, і що обов`язок з надання таких документів з метою відображення у дублікаті трудової книжки відомостей про попередню роботу працівника покладається насамперед на працівника, тоді як власник або уповноважений ним орган не вправі вносити будь-які відомості до дублікату без документів, які підтверджують стаж роботи працівника.

З наведеного висновується, що відповідач не порушив вимог пункту 5.3 Інструкції № 58, оскільки не мав у своєму розпорядженні документів щодо попереднього стажу роботи позивачки, тоді як позивачка, маючи на руках оригінал своєї трудової книжки з усіма записами, ані такої трудової книжки, ані будь-яких інших документів для оформлення її дублікату відповідачу не надала.

При цьому суд вкотре наголошує, що обов`язок відповідача у зв`язку з ухваленням рішення у справі № 144/1048/16-а полягав виключно у внесенні до трудової книжки позивачки запису про припинення з 17.07.2019 її повноважень на посаді сільського голови с. Веселівка Теплицького району Вінницької області.

Крім того, суд враховує, що після отримання дубліката трудової книжки 29.09.2021 та ознайомлення із внесеним відповідачем записом, у разі з незгоди з ним позивачка мала право на його оскарження у встановленому законом порядку. Однак матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 оскаржувала такий запис, в тому числі до суду, і що такий запис визнаний недійсним.

Також слід зазначити, що запис про звільнення не був предметом спору і у справі № 120/19224/21-а, на рішення в якій позивачка посилається.

В контексті наведеного суд зауважує, що трудове законодавство України побудоване на балансі прав та обов`язків як працівника, так і роботодавця. За положеннями трудового законодавства невиконання зобов`язань, як і зловживання правами, не допускається, а право працівника отримати трудову книжку в день звільнення пов`язується не лише з обов`язком роботодавця видати трудову книжку, а й з обов`язком працівника її забрати, якщо роботодавець створив всі умови для її вчасної видачі.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 09.03.2021 у справі № 600/121/19.

Таким чином, за встановлених у цій справі обставин, суд доходить висновку про відсутність підстав вважати, що видача позивачці дублікату трудової книжки НОМЕР_1 із внесеним до нього запису про припинення повноважень на посаді Веселівського сільського голови є свідченням факту неналежного оформлення звільнення позивачки та факту невидачі позивачці трудової книжки у зв`язку із звільненням.

Відповідно, суд визнає непідтвердженими доводи позивачки щодо наявності затримки з вини відповідача видачі позивачці трудової книжки, як підстави для стягнення на користь позивачки середнього заробітку за вимушений прогул.

Крім того, суд враховує, що і станом на дату видачі позивачці дубліката трудової книжки у вересні 2021 року, і станом на дату звернення позивачки до суду з цим позовом Кодекс законів про працю України не містив та не містить норм, які установлюють відповідальність у разі затримки видачі працівнику трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу.

Це важливо, адже позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу саме з мотивів невидачі їй належно оформленої трудової книжки у зв`язку з припиненням повноважень сільського голови с. Веселівка Теплицького району Вінницької області на підставі рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 20.10.2020 у справі № 144/1048/16-а.

При цьому позивачка помилково посилається на положення ч. 5 ст. 235 КЗпП України, яка була змінена ще у червні 2021 року.

Так, Законом України від 05.02.2021 № 1217-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі", який набув чинності 10.06.2021, частину першу статті 47 КЗпП України викладено в такій редакції:

"Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника".

А у частині п`ятій статті 235 КЗпП України слова "трудової книжки" замінено словами "копії наказу (розпорядження) про звільнення".

З урахуванням наведених змін норми ч. 1 ст. 47 та ч. 5 ст. 235 КЗпП України діють дотепер.

Отже, починаючи з червня 2021 року роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника (ч. 1 ст. 47 КЗПП України).

При цьому працівникові сплачується середній заробіток за час вимушеного прогулу у разі затримки з вини роботодавця у видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення (ч. 5 ст. 235 КЗпП України).

З огляду на викладене суд вважає безпідставними посилання позивачки на положення ч. 5 ст. 235 КЗпП України, як на правову підставу для стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 22.11.2022 по 01.01.2023.

Щодо положень п. 4.1 Інструкції № 58, якими все ж передбачено право працівника на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу, незважаючи на те, що із КЗпП України таку норму фактично було виключено, то, виходячи із загальних правил застосування нормативно-правових актів у разі існування неузгодженості між ними, застосуванню підлягає правовий акт, який має вищу юридичну силу (ч. 3 ст. 7 КАС України, лист Міністерства юстиції України від 30.01.2009 № Н-35267-18).

Крім того, при вирішенні справи суд відхиляє як безпідставні доводи позивачки про те, що через затримку, як вважає позивачка, у видачі їй трудової книжки відповідач зобов`язаний не лише виплатити середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, але й також видати наказ (розпорядження) про новий день звільнення позивачки датою видачі трудової книжки і внести відповідні записи до трудової книжки позивачки.

У цьому зв`язку суд повторює свої висновки, наведені вище, та зазначає, що датою звільнення позивачки вважається саме 17.07.2019, тобто дата припинення її повноважень на посаді Веселівського сільського голови. Ця дата визначена рішенням суду відповідно до закону і не може бути змінена відповідачем, в тому числі з підстав, на які посилається позивачка (на підставі положень п. 4.2 Інструкції № 58).

Крім того, безпідставними суд вважає твердження позивачки про те, що відповідач не виконав свого обов`язку, передбаченого ч. 1 ст. 116 КЗПП України, та не повідомив письмово позивачку про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні).

Відповідні зміни до ч. 1 ст. 116 КЗпП України були внесені на підставі Закону України від 01.07.2022 № 2352-IX (набрав чинності 19.07.2022), тобто задовго після виникнення у відповідача обов`язку із внесення запису про звільнення до трудової книжки позивачки на виконання рішення суду у справі № 144/1048/16-а та після виконання цього обов`язку і видачі позивачці у вересні 2021 року дублікату трудової книжки.

Також суд звертає увагу на те, що позивачка заявляє вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з невидачею, на її думку, належно оформленої трудової книжки або її дублікату, але при цьому обґрунтовує такі свої вимоги положеннями ст. 117 КЗпП України, якими передбачено право працівника на одержання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Суд зазначає, що виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є різними видами юридичної відповідальності роботодавця, для настання якої трудове законодавство установляє різні підстави, а також порядок нарахування середнього заробітку.

Вище суд уже констатував відсутність правових підстав для виплати позивачці середнього заробітку за час вимушеного прогулу через неналежне, як вважає позивачка, оформлення відповідачем її звільнення та затримку видачі трудової книжки.

Щодо наявності підстав для стягнення на користь позивачки середнього заробітку у зв`язку із затримкою остаточного розрахунку при звільненні, то суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Таким чином, працівник має право на отримання за рахунок роботодавця середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні у випадку недотримання роботодавцем передбачених статтею 116 КЗпП України строків виплати тих сум, що належать працівникові при звільненні з роботи (як правило, такі виплати мають бути проведенні у день звільнення). Втім, незалежно від періоду затримки розрахунку при звільненні, середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні виплачується не більш як за шість місяців.

Позивачка посилається на те, що відповідач порушив установлені статтею 116 КЗпП строки розрахунку, оскільки станом на дату звернення до суду з цим позовом не виплатив позивачці жодних коштів за період її перебування у вимушеному прогулі з 22.11.2022.

Проте вказані доводи позивачки є безпідставними, оскільки у спірний період з 22.11.2022 по 01.01.2023 позивачка не перебувала у вимушеному прогулі і у відповідача був відсутній обов`язок із виплати їй будь-яких сум за цей період.

Інших підстав для стягнення середнього заробітку відповідно до положень ст. 117 КЗпП України позивачка не наводить.

До того ж заявлені позивачкою вимоги стосуються стягнення середнього заробітку саме за час вимушеного прогулу в період з 22.11.2023 по 01.01.2023, що виключає можливість стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за аналогічний період.

Так чи інакше суд враховує, що за рішеннями суду у справі № 120/19224/21-а та № 120/7013/22 на користь позивачки вже стягнуто середній заробіток за період з 21.09.2021 по 28.04.2022 та з 13.07.2022 по 30.09.2022, тобто за період, який сукупно перевищує максимальний період виплати середнього заробітку відповідно до ст. 117 КЗпП України, положеннями якої позивачка обґрунтовує позовні вимоги у цій справі.

Підсумовуючи наведене, суд доходить висновку про відсутність протиправної бездіяльності Теплицької селищної ради щодо проведення з позивачкою розрахунку у зв`язку з припиненням нею повноважень сільського голови с. Веселівка Теплицького району Вінницької області на підставі рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 20.10.2020 у справі № 144/1048/16-а.

Крім того, судом не встановлено факту затримки з вини відповідача видачі позивачці трудової книжки у зв`язку з припиненням нею повноважень сільського голови с. Веселівка Теплицького району Вінницької області на підставі рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 20.10.2020 у справі № 144/1048/16-а

Відтак заявлені позовні вимоги про визнання оскарженої бездіяльності відповідача протиправною та стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 22.11.2022 по 01.01.2023 не можуть бути задоволені.

Згідно з частиною п`ятою статті 55 Конституції України кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Гарантоване статтею 55 Конституції України право на захист можливе лише у разі його порушення, тому логічною вимогою при захисті такого права є обґрунтування такого порушення. Отже, порушення права має бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення, а саме право - конкретизоване у законах України.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що у зв`язку з прийняттям рішення, дією або бездіяльністю суб`єктом владних повноважень порушуються індивідуально-виражені права позивача.

Водночас право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у статті 5 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного суду за захистом ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист. Адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких вона просить і це право, свобода чи інтерес порушені рішенням, дією або бездіяльністю відповідача у публічно-правових відносинах.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Згідно з положеннями статей 9, 90 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Як зазначено у Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Низка рішень ЄСПЛ містить, розвиває та удосконалює підхід до обґрунтованості (мотивованості) судових рішень, зокрема, наголошується на тому, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує національні суди обґрунтовувати свої рішення (рішення у справі "Якущенко проти України", заява № 57706/10, пункт 28).

Принцип належного здійснення правосуддя також передбачає, що судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони ґрунтуються (рішення у справах "Garcнa Ruiz v. Spain" [GC] (заява №30544/96, пункт 26), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23), "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58), "Бендерський проти України" (заява N 22750/02, пункт 42)).

Поряд з цим, ЄСПЛ неодноразово зазначав, зокрема у рішенні "Garcнa Ruiz v. Spain" [GC] (заява № 30544/96, пункт 26) про те, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте вказаний підхід не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (рішення у справах "Van de Hurk v. The Netherlands" (заява № 16034/90, пункт 61), "Шкіря проти України" (заява № 30850/11, пункт 43). Ступінь застосування обов`язку викладати мотиви може варіюватися в залежності від характеру рішення і повинно визначатися у світлі обставин кожної справи.

Подібних висновків щодо необхідності дотримання вказаного зобов`язання виключно з огляду на обставини справи ЄСПЛ дійшов також у рішеннях "Ruiz Torija v. Spain" (заява №18390/91, пункт 29), "Higgins and others v. France" (заява № 20124/92, пункт 42), "Бендерський проти України" (заява №22750/02, пункт 42) та "Трофимчук проти України" (заява № 4241/03, пункт 54).

Тобто у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього, а мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи.

Відтак, перевіривши ключові доводи сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні вимог адміністративного позову належить відмовити повністю.

Враховуючи положення статті 139 КАС України, позивачка немає права на відшкодування будь-яких понесених у цій справі судових витрат.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у випадку розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

1) позивачка: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 );

2) представник позивачки: ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 );

3) відповідач: Теплицька селищна рада (, місцезнаходження: вул. Незалежності, 25, смт. Теплик, Гайсинський район, Вінницька область, 23800).

Повне судове рішення складено 10.03.2023.

Суддя Сало Павло Ігорович