Справа № 160/20687/22
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кадникової Г.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому проваджені) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом про:
- визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач) щодо переведення позивача пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", враховуючи довідку про розмір грошового забезпечення від 06.07.2021 року № 33/24/С-2216, виданої Державною установою "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області" із розміру 88 % від грошового забезпечення без обмежень максимального розміру пенсії з 12.09.2022 року;
- зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивачу за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", враховуючи довідку про розмір грошового забезпечення від 06.07.2021 року № 33/24/С-2216, виданої Державною установою "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області" із розміру 88 % від грошового забезпечення без обмежень максимального розміру пенсії з 30.07.2021 року з урахуванням вже виплачених сум;
- здійснення виплати різниці невиплачених сум пенсії за минулий час після перерахунку пенсії однією сумою.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачу здійснено переведення з 12.09.2022 року на інший вид пенсії протиправно, оскільки право на здійснення такого переходу виникло з 30.07.2021 року. Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів.
Ухвалою суду від 30.12.2022р. позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.
Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що оскільки в резолютивній частині рішення суду по справі №160/9074/22 від 11.08.2022 відсутня дата, з якої необхідно здійснити переведення з пенсії за віком на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ, тому рішення суду виконано з дня набрання рішенням суду законної сили, а саме: з 12.09.2022.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи, суд виходить з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та вперше йому була призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон №2262).
Позивача переведено з пенсії за вислугу років відповідно до Закону №2262 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058).
14.02.2022 року листом №5311-2497/К-01/8-0400/22 відповідачем повторно відмовлено у здійсненні переведення на пенсію за вислугу років.
11.08.2022 року рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №160/9074/22. Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, викладене листом №5311-2497/К-01/8-0400/22 від 14.02.2022, яким повторно відмовлено ОСОБА_1 у здійсненні переведення на пенсію за вислугу років. Зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області здійснити переведення ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», враховуючи довідку про розмір грошового забезпечення від 06.07.2021 №33/24-/С-2216, видану Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області» із розміру 88% від грошового забезпечення без обмежень максимального розміру пенсії.
Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся за захистом свої прав, свобод та інтересів.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
У відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст.2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону №2262-XII особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
Згідно зі ст.7 Закону №2262-ХІІ, військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", призначається одна пенсія за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету.
Відповідно до ч.3 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Проте, суд не погоджується з такими діями відповідача та вважає їх протиправними, оскільки 30.07.2021 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до відповідача про переведення з пенсії за віком на пенсію за вислугу років, однак останній відмовив у здійсненні такого перерахунку, тому позивач був змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права.
Відповідачем здійснено переведення позивача з пенсії за віком на пенсію за вислугу років не з дати заяви, а з 12.09.2022 - дати набрання законної сили рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.08.2022 по справі №160/9074/22.
Однак, відповідачем протиправно не враховано норми ч.3 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме: переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Відтак, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно переведено позивача з пенсії за віком на пенсію за вислугу років з 12.09.2022, а тому підлягає задоволенню вимога позивача про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивачу за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", враховуючи довідку про розмір грошового забезпечення від 06.07.2021 року №33/24/С-2216, виданої Державною установою "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області" із розміру 88 % від грошового забезпечення без обмежень максимального розміру пенсії з 30.07.2021 року з урахуванням вже виплачених сум.
Стосовно вимоги позивача здійснити виплату різниці невиплачених сум пенсії за минулий час після перерахунку пенсії однією сумою, суд виходить з наступного.
Згідно ст.55 Закону №2262-ХІІ виплата недоплаченої пенсії однією сумою передбачена лише в тому разі, якщо пенсія належала пенсіонеру, однак, не була отримана ним вчасно з власної вини.
Проте, ця норма не містить приписів, які б визначали спосіб дій органу Пенсійного фонду щодо виплати суми пенсії, що утворилася з вини органу Пенсійного фонду, зокрема, внаслідок перерахунку за рішенням суду.
Отже, спосіб виконання дій, які має вчинити суб`єкт владних повноважень за рішенням суду, нормативно не визначений у спірних відносинах.
Належним виконанням судового рішення про здійснення виплати суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 30.07.2021 буде вважатися як перерахування присудженої суми одним платежем, так і кількома платежами, а повним виконанням рішення суду буде сплата відповідачем всієї недоплаченої різниці.
Кількість платежів у межах однієї суми коштів не порушує прав особи на соціальний захист у формі пенсійного забезпечення.
У зв`язку з викладеним, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги в цій частині.
За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності своїх дій під час відмови у здійсненні перерахунку пенсії на підставі відповідної довідки, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Щодо позовної вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 6000грн. 00коп., суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1-7 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Як встановлено судом між позивачем та адвокатом Мадалиць Вікторією Валеріївною укладено 20.06.2022 договір про надання правової допомоги №КС06/22 (далі - Договір).
Відповідно до п.5.1 Договору детальний перелік послуг, а також розмір та порядок оплати клієнтом адвокату гонорару та фактичних витрат, пов`язаних із виконанням даного договору, окремо обумовлюється сторонами та може визначатися додатковою(ми) угодою(ми) до цього Договору.
13.12.2022 року між позивачем та адвокатом Мадалиць Вікторією Валеріївною укладено Додаткову угоду до Договору про надання правової допомоги №КС06/22 від 20.06.2022 року (далі - Додаткова угода).
Відповідно до п.1 Додаткової угоди адвокатом надано позивачу наступні послуги:
- складання позовної заяви до Дніпропетровського окружного адміністративного суду щодо оскарження дій ГУ ПФУ в Дніпропетровській області (лист від 01.11.2022 року);
- супроводження адміністративної справи в Дніпропетровському окружному адміністративному суді;
- отримання рішення суду (виконавчого документа) у адміністративній справі.
З пункту 2 Додаткової угоди вбачається, що вартість послуг адвоката становить 6000,00 грн.
Відповідно до п.4 Додаткової угоди оплата послуг адвоката здійснюється на умовах 100% попередньої оплати.
Факт оплати наданих послуг з правничої допомоги у розмірі 6000,00 грн. підтверджується прибутковим касовим ордером №КС06/22 від 13.12.2022 року.
Верховний Суд в постанові від 07.05.2020 року по справі №820/4281/17 та постанові від 27.06.2018 року по справі № 826/1216/16 зробив висновок, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Також Верховний Суд зазначив, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.
З огляду на вищевикладене, враховуючи той факт, що позовні вимоги задоволено частково, а також представником позивача не наведено детального переліку виконаних робіт та не визначено розміру гонорару за окремо виконані роботи згідно договору про надання правової допомоги, з огляду на складність справи та відсутність в матеріалах справи доказів супроводження адміністративної справи в Дніпропетровському окружному адміністративному суді та отримання рішення суду (виконавчого документа) у адміністративній справі, суд дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6'000,00 грн. є неспівмірним складності справи, а отже, на думку суду, підлягає стягненню у розмірі 3'000,00 грн.
Враховуючи часткове задоволення адміністративного позову, в порядку ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для присудження на користь позивача судових витрат пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме: судового збору у розмірі 496,20 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3'000,00 грн.
Керуючись ст.ст.9, 72-77, 90, 139, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області щодо переведення ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", враховуючи довідку про розмір грошового забезпечення від 06.07.2021 року №33/24/С-2216, виданої Державною установою "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області" із розміру 88 % від грошового забезпечення без обмежень максимального розміру пенсії з 12.09.2022 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", враховуючи довідку про розмір грошового забезпечення від 06.07.2021 року №33/24/С-2216, виданої Державною установою "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області" із розміру 88 % від грошового забезпечення без обмежень максимального розміру пенсії з 30.07.2021 року з урахуванням вже виплачених сум.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В.Кадникова