Справа № 140/916/23
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2023-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року ЛуцькСправа № 140/916/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернувся із позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25.04.2022 №№ 1-0317, 1-0317.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.09.2022 позивач отримав від відповідача податкові повідомлення-рішення, а саме:

- від 25.04.2022 №1-0317, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18010300 за 2021 рік» в сумі 101 655,00 грн;

- від 25.04.2022 №1-0317, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18010300 за 2021 рік» в сумі 1140,70 грн.

ОСОБА_1 зазначає, що належний йому цех напівфабрикатів площею 3388,5 кв.м, який знаходиться по АДРЕСА_1 , не є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, оскільки належить до будівель промисловості, що віднесені до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК-018-2000, використовується за призначенням у господарській діяльності ФОП ОСОБА_1 до якої належить, зокрема, виробництво м`ясних продуктів, виробництво макаронних виробів та подібних борошняних виробі, що класифікується у секції С КВЕД ДК 009:2010.

Позивач вважає податкове повідомлення-рішення від 25.04.2022 №1-0317 протиправним та просить скасувати.

Крім того, позивач незгідний з проведеним розрахунком оскаржуваного податкового-повідомлення рішення.

Що стосується податкового-повідомлення рішення №1-0317 від 25.04.2022, яким відповідачем позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості» у сумі 1 140,70 грн. ОСОБА_1 не погоджується із застосованим ГУ ДПС у Волинській області розрахунком податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за ставкою в розмірі 0,2%, оскільки із додатку №1 до рішення Колодяжненської сільської ради Ковельського району Волинської області від 30.06.2020 №43/2 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Колодяжненської сільської ради на 2021 рік», - встановлено ставки на 2021 рік, які вводяться в дію з 01 січня 2021 року для фізичних осіб, в тому числі ФОП на будівлі сільськогосподарського призначення інші (Код 1272.9) зона 1 в розмірі 0,1%. (Білашівська сільська рада припинила свою діяльність 07.12.2020, шляхом приєднання до Колодяжненської сільської ради на підставі восьмого скликання Колодяжненської сільської ради Ковельського району Волинської області від 07.12.2020 №1/12).

Також, зазначає що зерносклад по якому винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення належить позивачу як сільськогосподарському товариству на праві приватної власності, як сільськогосподарському товаровиробнику.

З наведених підстав позивач просить визнати протиправними та скасувати вказані податкові повідомлення-рішення.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 27.01.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову, з наступних підстав.

Відповідно до баз даних інформаційної системи «Податковий блок», які сформовані ДПС України на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) обліковано цех напівфабрикатів загальною площею 3388,5 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Даний об`єкт в ІС «Податковий блок» обліковано як «Будівля промисловості та склади» за ставкою податку 0,5% (поділ по підкласах не передбачено).

Разом з тим, згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДПС України про суми виплачених доходів даних інформаційних баз даних ДПС України ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за ознакою 157 «дохід, виплачений самозайнятій особі» було нараховано та виплачено дохід в сумі 2 400,00 грн від ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) перебувала на обліку в Ковельській ДПІ з 28.11.2018 по 31.08.2021. В «Повідомленні про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність» (форма 20-ОПП) поданому платником 21.03.2019 вказано цех напівфабрикатів, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . В графі «Вид права на об`єкт» зазначено - право короткострокового користування, оренди. 31.08.2021 відображено інформацію про припинення права короткострокового користування даним об`єктом.

В податкових звітах «Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску» інформація про нарахування та виплату доходу за ознакою 157 «дохід, виплачений самозайнятій особі» за 1 кв. 2021 року відображено виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в розмірі 1 200,00 грн та за 2 кв. 2021 року відображено виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в розмірі 1 200,00 грн.

Даний факт підтверджує здачу в оренду нерухомого майна, а саме - цех напівфабрикатів загальною площею 3388,5 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з цим, ОСОБА_1 нараховано податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 рік в сумі 101 655,00 грн (податкове - повідомлення рішення №1-0317 від 25.04.2022).

Також, відповідно до баз даних інформаційної системи «Податковий блок», за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) обліковано зерносклад загальною площею 1140,7 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , припинено право власності 25.02.2021.

Повідомлення про об`єкти оподаткування (20 ОПП) до Ковельської ДПІ ОСОБА_1 , по приміщенню зерноскладу, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , не подавалось.

У зв`язку з цим, ОСОБА_1 нараховано податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 рік в сумі 1 140,70 грн (податкове - повідомлення рішення №1-0317 від 25.04.2022) по приміщенню зерноскладу загальною площею 1140,7 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця за 1 півріччя 2021 рік, поданої ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 30.07.2021 реєстраційний № НОМЕР_3 , відомості щодо отримання доходів від продажу сільськогосподарської продукції відсутні.

Представник відповідача зазначила, що основний КВЕД ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, то приміщення зерноскладу, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , є об`єктом оподаткування, а податкове-повідомлення рішення №1-0317 від 25.04.2021 прийнято в межах норм передбачених законом.

Разом з тим, представник відповідача просила розгляд справи здійснювати за її участі.

Щодо клопотання про здійснення розгляду справи за участі представника ГУ ДПС у Волинській області.

Відповідно до приписів частин п`ятої та шостої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Частиною шостою статті 12 КАС України визначено перелік справ незначної складності. Відповідно до пункту 10 вказаної норми справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Частиною четвертою статті 257 КАС України встановлено перелік категорій справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження. Дана адміністративна справа не підпадає під вказаний перелік.

Таким чином, з огляду на характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі, дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому, беручи до уваги, що відповідачем було надано суду та позивачу відзив на адміністративний позов, суд не вбачав підстав для розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, які беруть участь у справі.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 був зареєстрований з 06.06.2003 по 29.06.2021 як фізична особа - підприємець, що підтверджується відомостями із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Видами діяльності позивача за КВЕД були: 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (основний) 10.13 Виробництво м`ясних продуктів 10.73 Виробництво макаронних виробів і подібних борошняних виробів 96.09 Надання інших індивідуальних послуг, н.в.і.у. 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах 49.41 Вантажний автомобільний транспорт 52.21 Допоміжне обслуговування наземного транспорту 77.12 Надання в оренду вантажних автомобілів 01.50 Змішане сільське господарство.

Як слідує із матеріалів справи ГУ ДПС у Волинській області винесено податкові повідомлення рішення:

- від 25.04.2022 №1-0317, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18010300 за 2021 рік» в сумі 101 655,00 грн;

- від 25.04.2022 №1-0317, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18010300 за 2021 рік» в сумі 1 140,70 грн.

Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями рішеннями, ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються ПК України.

Порядок справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначено статтею 266 ПК України.

Пунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлено, що платники податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 на праві власності належать:

- цех напівфабрикатів площею 3388,5 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим згідно податкового повідомлення-рішення від 25.04.2022 №1-0317 контролюючий орган визначив йому суму грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки.

- приміщення зерноскладу за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим згідно податкового повідомлення-рішення від 25.04.2022 №1-0317 контролюючий орган визначив йому суму грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки.

Разом з тим, спірним питанням у межах цих відносин є встановлення чи є вищезазначене нерухоме майно об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінним від земельної ділянки.

Так, положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Суд звертає увагу, що наданням пільги щодо сплати податку, звільненням від сплати податків, держава має на меті встановлення певного рівня соціального або економічного захисту відповідної категорії платників податків.

Відповідно до підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

При цьому суд враховує, що Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові 17.02.2020 в справі №820/3556/17 частково відступив від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 в справі №806/2676/17, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов, наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств, та сформував новий правовий висновок, відповідно до якого застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Як уже встановлено судом, у власності ОСОБА_1 перебуває цех напівфабрикатів площею 3388,5 кв. м та серед видів його діяльності наявний КВЕД 10.13- виробництво м`ясних продуктів.

На підтвердження фактичного виготовлення промислової продукції та використання вказаного цеху за функціональним призначенням, позивач надав суду договір на виготовлення харчових напівфабрикатів №Н-1-2021 від 05.01.2021, умовами яких передбачено, що виробник (ФОП ОСОБА_1 ) на основі замовлень замовника (ФОП ОСОБА_3 ) виготовляє на апараті харчові напівфабрикати з сировини замовника та приймає і оплачує продукцію в асортименті, згідно наданих накладних (а.с.22), акти приймання-передачі сировини від 08.02.2021, 12.05.2021 (а.с.23-24), акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.03.2021, 28.06.2021, рахунки фактури, прибутково касові ордери, акти звірки взаєморозрахунків (а.с.25-31).

Також на підтвердження фактичного використання вказаного цеху напівфабрикатів позивач надав суду документи, що свідчать про оплату ним коштів за послуги зв`язку та використану електроенергію по вказаному об`єкті (а.с.64-70).

Подальша реалізація виготовлених, ФОП ОСОБА_1 напівфабрикатів підтверджується наданими суду видатковими накладними (а. с.32, 34, 36-37, 40, 42, 44, 46).

Наявність у позивача достатніх трудових ресурсів для виготовлення харчових напівфабрикатів на апараті підтверджується трудовими договорами від 05.01.2021 № 1, від 05.01.2021 №2 (а.с.48-51), розрахунково-платіжними відомостями щодо нарахування працівникам зарплати (а.с.52-54).

Враховуючи наведене, суд вважає, що позивач надав суду достатні та належні докази на підтвердження того, що цех напівфабрикатів площею 3388,5 кв. м використовується ним за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Доводи відповідача про те, що позивач цех напівфабрикатів площею 3388,5 кв. м здає в оренду суд до уваги не приймає, з огляду на таке.

Відповідач зазначає, що згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДПС України про суми виплачених доходів даних інформаційних баз даних ДПС України ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за ознакою 157 «дохід, виплачений самозайнятій особі» було нараховано та виплачено дохід в сумі 2 400,00 грн від ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) перебувала на обліку в Ковельській ДПІ з 28.11.2018 по 31.08.2021. В «Повідомленні про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність» (форма 20-ОПП) поданому платником 21.03.2019 вказано цех напівфабрикатів, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . В графі «Вид права на об`єкт» зазначено - право короткострокового користування, оренди. 31.08.2021 відображено інформацію про припинення права короткострокового користування даним об`єктом.

В податкових звітах «Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску» інформація про нарахування та виплату доходу за ознакою 157 «дохід, виплачений самозайнятій особі» за 1 кв. 2021 року відображено виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в розмірі 1 200,00 грн та за 2 кв. 2021 року відображено виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в розмірі 1 200,00 грн.

Вважає, що цей факт підтверджує здачу в оренду нерухомого майна, а саме - цех напівфабрикатів загальною площею 3388,5 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, суд зазначає, що з наведених обставин неможливо встановити чи орендна плата ФОП ОСОБА_2 здійснена на користь ОСОБА_1 сплачена саме за користування цехом напівфабрикатів, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , а також те, що ця плата здійснена саме за період 2021 року, оскільки повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (форма 20-ОПП) в якому вказано, що вона використовує цех напівфабрикатів, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . В гр. подано нею в 2019 році (21.03.2019), а за 2021 рік такого суду не надано.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано належних та допустимих доказів того, що позивачем у 2021 році цех напівфабрикатів, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , здавався в оренду, а тому такий є об`єктом оподаткування.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для нарахування позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 рік за цех напівфабрикатів площею 3388,5 кв. м, який використовується підприємцем для виготовлення промислової продукції, а, відтак, податкове повідомлення рішення від 25.04.2022 №1-0317 є протиправним та підлягає скасуванню.

Крім того, суд зазначає, що підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування, до яких віднесено будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Аналізуючи наведену норму ПК України, суд дійшов висновку, що її застосування передбачає наявність трьох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) віднесений до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, третя - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) не здається власником в оренду, лізинг, позичку.

Положеннями підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що сільськогосподарський товаровиробник - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Тобто, визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», тоді як в цьому випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ «Податок на майно»).

Разом з тим, визначення поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18.01.2001 №2238-III, під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

У наведеному вище визначенні відсутній поділ сільськогосподарських товаровиробників на фізичних та юридичних осіб.

Більш того, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».

Згідно з абзацом другим статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Як видно з матеріалів справи, у власності ОСОБА_1 перебуває приміщення зерноскладу за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 є засновником та керівником Фермерського господарства «777-ПЛЮС», яке зареєстроване як суб`єкт господарювання 20.01.2006, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.154-156). Основним видом діяльності ФГ «777-ПЛЮС» є: Код КВЕД 01.50 Змішане сільське господарство.

Відповідно до договору оренди землі від 10.01.2006, укладеного між Ковельською районною державною адміністрацією як орендодавцем та ОСОБА_1 як орендарем, позивачу передано в оренду терміном на 48 років земельну ділянку загальною площею 74,9261 га, розташовану на землях Білашівської сільської ради, для створення фермерського господарства (а.с.158-159). Додатковою угодою до даного договору від 30.01.2006 визначено, що у зв`язку з державною реєстрацією ФГ «777-ПЛЮС» орендарем земельної ділянки рахувати ФГ «777-ПЛЮС» в особі його голови Стельмаха В.М. (а.с.160).

Отже, матеріалами справи підтверджується та обставина, що позивач в розумінні ПК України є сільськогосподарським товаровиробником. Доказів протилежного відповідач суду не подав.

Відповідно до підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють, зокрема будівлі промислові та склади. Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України.

Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (1271) включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін. Цей клас не включає: споруди зоологічних та ботанічних садів.

Відтак перелік будівель сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства, визначений наведеною нормою, не є вичерпним та містить лише одне виключення.

Так, об`єкт нерухомого майна приміщення зерноскладу за адресою: вул. Кайдана, 1а, с. Білашів, Ковельський район, Волинська область, що належать позивачу як сільськогосподарському товаровиробнику на праві власності і щодо якого контролюючим органом донараховані податкові зобов`язання, є будівлею, віднесеного до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ДК 018-2000 приміщення зерноскладу слід відносити до коду 1271.9 «Будівлі сільськогосподарського призначення інші», а не коду 1252.9 «Склади та сховища», оскільки поняття «зерносклад» тотожне поняттю «зерносховище», яке відноситься до коду 1271 ДК 018-2000.

Отже, нежитлова будівля, що належить позивачу на праві власності використовуються ним безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, як сільськогосподарським товаровиробником, тому у цьому випадку не є об`єктом оподаткування, відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду 04.12.2018 у справі №649/593/16-а, від 24.04.2020 у справі №540/2206/19, у яких судами застосовано підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України у подібних правовідносинах.

Враховуючи наведене, податкове повідомлення-рішення 25.04.2022 №1-0317 є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, не довів правомірності своїх рішень.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 073,60 грн підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 25 квітня 2022 року №№ 1-0317, 1-0317.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 4, ) судовий збір у розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Дмитрук