Справа № 300/3102/22
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2023-03-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/3102/22 пров. № А/857/13972/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н. В., Коваля Р.Й.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області,

на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2022 року (суддя Матуляк Я.П., час ухвалення не вказано, місце ухвалення м.Івано-Франківськ, дата складання повного тексту не вказано),

в адміністративній справі №300/3102/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області,

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У серпні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, в якому просив: 1) визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у переведенні позивача з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років відповідно пункту а ч.1 ст.12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб №2262-ХІІ; 2) зобов`язати відповідача здійснити перевід позивача з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років відповідно пункту а ч.1 ст.12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб №2262-ХІІ, із врахуванням вислуги років для призначення пенсії в пільговому обчисленні, яка становить 24 роки 10 місяців 10 днів.

Відповідач позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у в повному обсязі.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.08.2022 позов задоволено повністю. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у переведенні ОСОБА_1 на пенсію за вислугу років відповідно пункту а частини 1 статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області перевести ОСОБА_1 на пенсію за вислугу років відповідно пункту а частини 1 статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб та здійснити перерахунок та виплату пенсії з 5 липня 2022 року.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що прийняте судом рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що позивач звільнений з військової служби через хворобу. Пенсія позивачу призначена по інвалідності з 30.06.2016 року в розмірі 40% грошового забезпечення, як це передбачено пунктом Б, частини 1 статті 21 Закону 2262. Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні та для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні становила 21 рік 10 місяців 5 днів, у пільговому обчисленні - 24 роки 10 місяців 10 днів. Проте, позивач не має права на пенсію за вислугу років оскільки, на час звільнення зі служби в Національні поліції України 29.06.2016 календарна вислуга ОСОБА_1 складала 21 років 10 місяців 05 днів, у пільговому обчисленні - 24 роки 10 місяців 10 днів. В то й же час для отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі - 22 календарних роки та 6 місяців. Таким чином, зобов`язання здійснити перевід позивача з пенсії но інвалідності на пенсію за вислугу років з липня 2022 є безпідставними та необґрунтованими.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 29.08.2022 та постанови нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач подав суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому висловив незгоду з її доводами, вважаючи оскаржене судове рішення законним та обґрунтованим. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України та згідно з наказом Головного управління Національної поліції в Івано-Франківські області від 29.06.2016 за №207о/с з 29.06.2016 звільнений зі служби в поліції за підпунктом 2 пункту 1 статті 77 Закону України Про Національну поліцію (через хворобу) (а.с. 12).

Відповідно до вказаного наказу вислуга років позивача станом на день звільнення складала: у календарному обчисленні - 21 рік 10 місяців 05 днів, у пільговому обчисленні - 24 роки 10 місяців 10 днів.

Позивач є особою з інвалідністю та з жовтня 2016 року отримує пенсію по інвалідності від захворювання, яке пов`язане з проходження служби в органах внутрішніх справ, відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб та перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, що підтверджується протоколами за пенсійною справою (а.с. 7, 10, 11).

05.07.2022 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про переведення його на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб (а.с. 8).

Листом від 28.07.2022 за №2816-2593/Ш-02/8-0900/22 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області повідомило позивача, що згідно із статтею 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах б-д, ж статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше. Відповідно до матеріалів пенсійної справи календарна вислуга років складає 21 рік, що є меншим від мінімально визначеного законодавством розміру вислуги років. Враховуючи наведене, перевести позивача на пенсію за вислугу років немає законних підстав у зв`язку з відсутністю вислуги років необхідної тривалості (а.с. 9).

Вважаючи такі дії пенсійного органу протиправними, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Суд першої інстанції при вирішенні спору правильно керувався наступними правовими нормами.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення, визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, в органах внутрішніх справ є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» №2262-XII від 09.04.1992 року (далі - Закон №2262-ХІІ).

Відповідно до пункту «а» частини 1 статті 12 Закону №2262-ХІІ, право на пенсійне забезпечення на умовах цього закону мають звільнені зі служби особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом.

Як передбачено пунктом «а» частини 1 статті 12 Закону №2262-ХІІ, пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах б-д, ж статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Статтею 17 Закону №2262-ХІІ визначено види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії. При призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Відповідно до статті 17-1 Закону №2262-ХІІ, порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених вимог Закону №2262-ХІІ Кабінетом Міністрів України постановою №393 від 17.07.1992 року затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсії і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей (далі - Порядок №393). Вказаним Порядком №393 також визначаються періоди проходження військової служби, що зараховуються до вислуги років, зокрема, на пільгових умовах.

Отже, Законом №2262-ХІІ передбачено пільгові умови для призначення пенсій за вислугу років, які встановлюються урядом шляхом прийняття підзаконних нормативно-правових актів.

Таким чином, основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон №2262-ХІІ. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлений Верховним Судом в постановах від 27.06.2018 року у справі №750/9775/16-а, від 03.03.2021 року у справі №805/3923/18-а, від 10.03.2021 року у справі №812/1100/17, від 16.03.2021 року у справі №826/16811/18 та від 14.04.2021 року у справі №480/4241/18, які відповідно до приписів ч. 5 ст. 242 КАС України враховуються судом при вирішенні спірних правовідносин.

Крім того, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду в постанові від 03 березня 2021 року у справі №805/3923/18-а з метою приведення судової практики до єдиного тлумачення та застосування норм Закону №2262-ХІІ в частині призначення пенсії за вислугу років, враховуючи пільгове нарахування стажу, вважав за необхідне відступити від правових висновків, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі №725/1959/17, від 27 березня 2018 року у справі №295/6301/17 (на які, зокрема, посилається представник відповідача). При цьому Верховний Суд зазначив про необґрунтованість висновку суду апеляційної інстанції про те, що визначальною для набуття права на призначення пенсії за вислугу років є саме календарна вислуга років, оскільки цей висновок ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Тому посилання відповідача на протилежні правові висновки Верховного Суду є безпідставними.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає необґрунтованими доводами апелянта про те, що визначальною для набуття права на призначення пенсії за вислугу років є саме календарна вислуга років.

Матеріалами справи підтверджується, що вислуга років позивача станом на день звільнення складає: у календарному обчисленні - 21 рік 10 місяців 05 днів, у пільговому обчисленні - 24 роки 10 місяців 10 днів.

Таким чином, оскільки вислуга років позивач у пільговому обчисленні є більшою ніж мінімально необхідна для призначення пенсії вислугу років, яка визначена пунктом а частини 1 статті 12 Закону №2262-XII, а саме по відношенню до позивача - 22 календарних роки та 6 місяців і більше, суд першої інстанції правильно вважав, що у ОСОБА_1 наявне право на переведення на пенсію за вислугу років, та обґрунтовано визнав протиправною відмову відповідача у переведенні ОСОБА_1 на пенсію за вислугу років відповідно п.а ч.1 ст.12 цього Закону, задовольнивши позовні вимоги.

Доводи апелянта (відповідача) таких висновків суду не спростовуються, а зводяться до не погодження із ними.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2022 року в адміністративній справі №300/3102/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль