Справа № 420/23351/21
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2023-03-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 березня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністра оборони України про визнання протиправними та скасування пунктів наказів,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Міністра оборони України, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати пункт 159 параграфу 3 наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 18.01.2018 № 33;

- визнати протиправним та скасувати пункт 35 параграфу 2 наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 22.01.2019 № 35.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачка проходить вiйськову службу у Збройних Силах України за контрактом осіб офіцерського складу вiдповiдно до абзацу сьомого частини 6 статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХII "Про військовий обов`язок і військову службу".

Позивач зазначає, що з 25.06.2015 дію контракту понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації продовжено пунктом 4 наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по стройовій частині) вiд 15.06.2015 №109 вiдповiдно до другого речення абзацу третього пункту 12 Положення.

На 18.01.2018 та 22.01.2019, як дати видання актів індивідуальної дії, що є предметом позову, позивачка проходила військову службу у Збройних Силах України на військовій посаді помічника Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (з питань функціонування Чорноморського флоту Російської Федерації та його перебування на території України), на яку її було призначено наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 31.03.2009 року № 185.

24 жовтня 2021 року позивачці вручено просте поштове відправлення від Міністерства оборони України з відповіддю департаменту кадрової політики Міністерства оборони України від 20.10.2021 № 226/4612 на запит на інформацію від 15.10.2021 № 7/10.

З вказаного листа позивачка дізналася про пункт 159 параграфу 3 наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 18.01.2018 № 33 та пункт 35 параграфу 2 наказу Міністра оборони України (по особовому складу) вiд 22.01.2019 № 35, як акти iндивiдуальної дії, у спосіб ознайомлення з витягами, що є додатками до вiдповiдi департаменту кадрової політики Міністерства оборони України від 20.10.2021 № 226/4612.

Пункт 159 параграфу 3 наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 18.01.2018 № 33 та пункт 35 параграфу 2 наказу Міністра оборони України (по особовому складу) вiд 22.01.2019 № 35, як акти iндивiдуальної дії відповідача, порушують, на думку позивача, її право на проходження військової служби вiдповiдно до закону та суперечать правовим актам в редакції на 18.01.2018 та 22.01.2019, зокрема:ч.5 ст.17, ч.2 ст.19, ч.2 ст.65, ст.68 Конституції України; п.12, п.80, пп.5 п.82, п.87 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008; п.4.2, абз.6 п.4.8 розділу ІV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої накзом МО України від 10.04.2009 № 170, зареєстрованого Мін`юстом 19.05.2009 за № 438/16454; пункту 11.1 глави11, абз.4 п.11.2 глави 11, п.12.12. глави 12 розділу ІІ Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої наказом МО України від 26.02.2014 № 333, зареєстрованого Мін`юстом 12.06.2014 за № 611/25388.

Очевидно, що пункт 159 параграфу 3 наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 18.01.2018 № 33 та пункт 35 параграфу 2 наказу Мiнiстра оборони України (по особовому складу) вiд 22.01.2019 № 35, як акти індивідуальної дії, видані не на підставі, не в межах повноважень, та у не спосіб, що передбачений Конституцією України та законами, тобто відповідач діяв суперечливо до вимог частини другої статті 19 та статті 68 Конституції України.

Так, пунктом 159 параграфу 3 наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 18.01.2018 № 33 та пунктом 35 параграфу 2 наказу Мiнiстра оборони України (по особовому складу) від 22.01.2019 № 35 найменування вiйськової посади позивачки зазначено як помічник командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України.

Однак на 18.01.2018 та 22.01.2019 позивачка виконувала службовi обов`язки, що визначали обсяг виконання завдань, доручених їй за вiйськовою посадою помічника Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (з питань функціонування Чорноморського флоту Російської Федерації та його перебування на території України) вiдповiдно до частини першої статті 6 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і вiйськову службу" та статтi 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України вiд 24.03.1999 № 548-XIV.

Також, на 18.01.2018 i 22.01.2019 з іншим наказом (по особовому складу) про зміну службового становища у спосіб призначення на іншу військову посаду, зокрема, помічника Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, позивачку не ознайомлено та здавання військової посади помічника Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (з питань функціонування Чорноморського флоту Російської Федерації та його перебування на території України) та прийняття військової посади помічника командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України вiдповiдно до вимог статей 63, 64 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України не відбувалося.

Також прийняті рішення відповідача про продовження строків перебування позивачки на посаді помічника Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України до позивачки своєчасно не доведені, що є порушенням вимог абзацу шостого пункту 4.2 розділу IV Інструкції № 170, вiдповiдно з яким прийняті рішення про продовження строків перебування офіцерів на посадах оголошуються наказами по особовому складу i доводяться до посадових осіб, які мають право призначати на посади, які займають офіцери, та до військовослужбовців.

Крім того, пунктом 159 параграфу 3 наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 18.01.2018 № 33 та пунктом 35 параграфу 2 наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 22.01.2019 № 35 прийнятi рiшення про продовження строків перебування осіб офіцерського складу на посаді, на яку позивачка не призначалася, без згоди позивачки, як військовослужбовця, що суперечить пункту 80 Положення про проходження громадянами України вiйськової служби у Збройних Силах України в редакції на 18.01.2018 та 22.01.2019, яким визначено, що Міністр оборони України та начальник Генерального штабу Збройних Сил України у разі службової необхiдностi можуть приймати рішення про продовження строків перебування осіб офіцерського складу на посадах за згодою вiйськовослужбовців.

3 01.04.2019 закінчився другий граничний строк перебування позивачки на військовій посаді помічника Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (з питань функціонування Чорноморського флоту Російської Федерації та його перебування на території України), на яку її призначено наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувачем Збройних Сил України (по особовому складу) від 31.03.2009 року № 185.

Пунктом 33 параграфу 2 наказу Міністра оборони України (по особовому складу) вiд 22.01.2019 № 35 продовжений строк з 31.12.2018 до 31.12.2020 перебування на посаді, на яку позивачка не призначалася, що призвело понад два граничних строки перебування на військовій посаді помічника Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил Украпни (з питань функціонування Чорноморського флоту Російської Федерації та його перебування на території України).

Однак відповідно до другого речення абзацу сімнадцятого пункту 4.2 розділу IV Інструкції № 170, особа офіцерського складу не може займати одну посаду понад два граничнi строки перебування на ній.

За викладених вище обставин позивачка просила задовольнити позовні вимоги повністю.

Ухвалою від 29.11.2021 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

06.01.2022 року представник відповідача подав до суду клопотання про залишення позову без розгляду через пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 21.01.2022 року позивачу встановлено 10-денний строк з дня отримання копії ухвали на подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Після усунення позивачем недоліків позову, ухвалою суду від 06.09.2022 року визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом, поновлено позивачу строк звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою від 08.03.2023 року залишено без розгляду заяву представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, та відмовлено у задоволенні заяви про залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом у Збройних Силах України, та наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 31 березня 2009 року № 185 призначена на посаду помічника командувача ВМС ЗС України (з питань функціонування Чорноморського Флоту Російської Федерації та його перебування на території України), що підтверджується Посвідченням офіцера НОМЕР_1 , виданого на ім`я позивача (а.с.19).

Пунктом 4 наказу Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по стройовій частині) від 15.06.2015 року продовжено дію контракту понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації та на строк, необхідний для прийняття рішення щодо укладання нового контракту, капітану 2 рангу ОСОБА_1 , помічнику командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (з питань функціонування Чорноморського Флоту Російської Федерації та його перебування на території України), з 25 червня 2015 року (а.с.18).

Пунктом 159 параграфу 3 наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 18.01.2018 року №33, відповідно до пункту 80 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, продовжено строк перебування на посаді капітану 1 рангу ОСОБА_1 , помічнику командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, ВОС - 0701002, до 31.12.2018 року (а.с.12).

Пунктом 35 параграфу 2 наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 22.01.2018 року №35, відповідно до пункту 80 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, продовжено строк перебування на посаді капітану 1 рангу ОСОБА_1 , помічнику командувача ІНФОРМАЦІЯ_1 , ВОС - 0701002, з 31.12.2018 року до 31.12.2020 року (а.с.13).

Позивач, не погоджуючись із прийнятими наказами від 18.01.2018 року №33 та від 22.01.2018 року №35, звернулася до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.65 Конституції України громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі за текстом - Закон № 2232-XII).

Згідно частин 1, 4, 14 ст.2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі за текстом Положення № 1153/2008).

Відповідно до п.12 Положення № 1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання підполковника (капітана 2 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Пунктом 80 Положення № 1153/2008 визначено, що граничні строки перебування на посадах офіцерського складу у Збройних Силах України та порядок черговості проходження військової служби на них установлюється Міністерством оборони України.

Міністр оборони України та начальник Генерального штабу Збройних Сил України у разі службової необхідності можуть приймати рішення про продовження строків перебування осіб офіцерського складу на посадах за згодою військовослужбовців.

Відповідно до підпунктів 1, 2, 5 пункту 82 Положення № 1153/2008 призначення військовослужбовців на посади здійснюється:

1) на вищі посади - у порядку просування по службі;

2) на рівнозначні посади:

у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів;

у разі проведення заміни у місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з установленим строком військової служби);

для набуття практичного досвіду управлінської діяльності в органах військового управління різного рівня або для більш доцільного використання за фахом чи досвідом роботи - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України, зокрема на особисте прохання військовослужбовця;

за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії;

за сімейними обставинами - на особисте прохання;

з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей - на підставі висновку атестування;

у зв`язку з перебуванням із близькими особами у відносинах прямої організаційної та правової залежності;

у разі скасування військовослужбовцю допуску до державної таємниці - на посаду, що не передбачає такого допуску, - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України;

вагітних військовослужбовців-жінок за їх клопотанням відповідно до медичного висновку - на посади з меншим обсягом роботи, а також військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до трьох років, за їх клопотанням у разі неможливості виконання ними обов`язків на займаних посадах;

5) у зв`язку із закінченням строку перебування на посаді.

Згідно пункту 87 Положення № 1153/2008 особи офіцерського складу, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, у порядку просування по службі можуть бути переміщені на вищу посаду, якщо вони вислужили встановлені Міністерством оборони України строки перебування на попередній посаді.

Питання проходження військової служби військовослужбовцями, крім іншого, регулюються Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 року № 170, що зареєстрований Міністерством юстиції України 19.05.2009 за № 438/16454 (далі за текстом - Інструкція № 170).

Відповідно до п. 4.1. розділу IV Інструкції № 170 військовослужбовці Збройних Сил України призначаються на військові посади, передбачені штатами (штатними розписами) військових частин. Призначення військовослужбовців на посади і переміщення по службі здійснюються за результатами оцінювання на підставі Резерву кандидатів для просування по службі (далі Резерв для просування по службі), Плану переміщення по службі з числа військовослужбовців (далі План переміщення на посади), подань, службових документів, визначених підпунктом 5 пункту 1.5, пунктом 1.6 розділу І цієї Інструкції (якщо в умовах воєнного часу неможливо оформити подання), та клопотань посадових осіб, а також рішень колегіальних органів, утворених відповідно до чинного законодавства України.

Згідно п.4.2 розділу IV Інструкції № 170 переміщення осіб офіцерського складу за підставою, визначеною підпунктом 5 пункту 82 Положення, здійснюється після закінчення строку перебування на посадах:

молодшого офіцерського складу - 4 роки;

старшого офіцерського складу - 5 років;

вищого офіцерського складу - 6 років.

Для офіцерів, призначених на посади за нечисленними групами ВОС 35, 48, 99, встановлюються такі граничні строки перебування на посадах:

молодшого офіцерського складу - 6 років;

старшого офіцерського складу - 8 років.

Абзацом 17 п.4.2. розділу IV Інструкції № 170 визначено, що строки перебування на посадах можуть бути продовжені на строки, що не перевищують граничні строки перебування на посадах, визначені цим пунктом, або граничний вік перебування на військовій службі, визначений законодавством. Особа офіцерського складу не може займати одну посаду понад два граничні строки перебування на ній.

Отже, відповідно до вимог Інструкції № 170, враховуючи дату призначення позивача на посаду помічника Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (з питань функціонування Чорноморського Флоту Російської Федерації та його перебування на території України) з 31.03.2009 року, станом на 01.04.2019 року закінчився другий граничний строк перебування позивача на зазначеній посаді.

Суд погоджується з доводами позивачки про те, що оскаржуваними наказами прийнятi рiшення про продовження строків перебування її (особи офіцерського складу) на посаді, на яку позивачка не призначалася, без згоди позивачки, як військовослужбовця, що суперечить приписам наведеного вище пункту 80 Положення № 1153/2008, яким передбачено, що Міністр оборони України та начальник Генерального штабу Збройних Сил України у разі службової необхiдностi можуть приймати рішення про продовження строків перебування осіб офіцерського складу на посадах за згодою вiйськовослужбовців.

Доказів наявності такої згоди на момент видання наказів Міністра оборони України (по особовому складу) від 18.01.2018 № 33 та від 22.01.2019 № 35 відповідач, як суб`єкт владних повноважень, суду не надав, при тому що позивачка заперечує факт надання нею такої згоди.

Крім того, суд вважає обґрунтованими доводи позивачки про те, що спірні накази видані відповідачем за відсутності наказу про призначення її на посаду помічника Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, при тому що з 31.03.2009 року вона проходила військову службу на посаді помічника Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (з питань функціонування Чорноморського Флоту Російської Федерації та його перебування на території України).

Доказів видання наказу про переміщення позивачки по службі шляхом призначення її на посаду помічника Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України відповідач суду також не надав. Отже, відповідачем було видано накази від 18.01.2018 № 33 та від 22.01.2019 № 35 (в частині, що стосується позивачки) про продовження строку перебування її на посаді, на яку вона не призначалася відповідним наказом.

При цьому, суд звертає увагу на ту обставину, що згідно Витягу із списку осіб офіцерського складу щодо продовження строків перебування на посадах (а.с.14), який став підставою для видання наказу від 18.01.2018 року № 33, що підтверджується листом Департаменту кадрової політики МО України від 20.10.2021 року № 226/4612 (а.с.11), позивачка на момент продовження їй вищевказаним наказом строку перебування на посаді обіймала посаду помічника Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (з питань функціонування Чорноморського Флоту Російської Федерації та його перебування на території України), однак продовжено цим наказом строк перебування позивача на іншій посаді - помічника Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України.

Також суд зауважує, що у цьому ж Витягу із списку осіб офіцерського складу щодо продовження строків перебування на посадах (а.с.14) у графі «підстави продовження строку перебування на посаді» зазначено, що у зв`язку із переходом у 2018 році на нову структуру Командування до стандартів НАТО, офіцера буде перепризначено на іншу посаду. Разом з тим, доказів перепризначення позивачки на іншу посаду (зокрема, посаду помічника Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України) ані до видання наказу від 18.01.2018 року № 33, ані до видання наказу від 22.01.2019 № 35, яким позивачці продовжено строк перебування на посаді помічника Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, відповідач суду не надав.

За викладених обставин, суд дійшов висновку про порушення спірними наказами відповідача встановленого законом порядку проходження позивачкою військової служби за контрактом.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на встановлені судом обставини, суд вважає, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірності оскаржуваних наказів.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про протиправність пункту 159 параграфу 3 наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 18.01.2018 № 33 та пункту 35 параграфу 2 наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 22.01.2019 № 35, у зв`язку з чим вони підлягають скасуванню, а позов ОСОБА_1 підлягає повному задоволенню.

Судові витрати позивачкою не понесені, а тому розподілу між сторонами не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 139, 241-246, 262, 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ) до Міністра оборони України (адреса: проспект Повітрофлотський, 6, м.Київ, 03168, ) задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати пункт 159 параграфу 3 наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 18.01.2018 № 33.

Визнати протиправним та скасувати пункт 35 параграфу 2 наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 22.01.2019 № 35.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Андрухів