Справа № 300/5287/22
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2023-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" березня 2023 р. справа № 300/5287/22
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Гомельчука С.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в сумі 7348,10 грн., -
ВСТАНОВИВ:
Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (далі - позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення податкового боргу в сумі 7348,10 грн.
На виконання вимог частини 3 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, головуючий суддя звернувся до управління ДМС в Івано-Франківській області із запитом за №300/5287/22/3214/22 від 21.12.2022 щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) ОСОБА_1 .
02.01.2023 від відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання управління ДМС в Івано-Франківській області на адресу суду надійшли відомості про реєстрацію місця проживання такої фізичної особи.
Ухвалою від 09.01.2023 Івано-Франківським окружним адміністративним судом відкрито провадження в справі, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).
Ухвала про відкриття провадження направлена відповідачу за адресою зареєстрованого місця проживання та була йому вручена, що підтверджується відміткою у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

ОСОБА_1 скористався правом подання відзиву на позов, який надійшов на адресу суду 10.02.2023. У відзиві зазначив, що припинив підприємницьку діяльність 04.01.2011. Вказав, що йому невідомо про наявність заяви №8756/10 та про проведення щодо нього камеральної перевірки. Просив відмовити у задоволенні позову.

22.02.2023 від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив. У вказаній відповіді зазначено, що нарахування єдиного податку з фізичних осіб з відповідача відбулось згідно з приписами статтей 294-295 ПК України, на підставі його заяви про застосування спрощеної системи оподаткування №8756/10 від 14.09.2019. Належним чином засвідчену копію вказаної заяви додано до відповіді на відзив. Також навів аргументи, що акт камеральної перевірки за № 493/51-33/ НОМЕР_1 від 29.10.2019 було направлено на податкову адресу відповідача.

Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження, за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, у відповідності до вимог статті 262 КАС України, дослідивши в сукупності письмові докази, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ДПС в Івано-Франківській області як платник податку.

Судом встановлено, що за відповідачем, згідно з довідкою про борг від 28.10.2022, обліковується заборгованість з єдиного податку (2 група) на загальну суму 7348,10 грн.

Така заборгованість виникла у зв`язку з несплатою відповідачем податкових зобов`язань, нарахованих на підставі заяви про застосування спрощеної системи оподаткування від 14.09.2018 № 8756/10 за лютий 2019 на суму 389,00 грн, за березень 2019 на суму 834,60 грн, за квітень на суму 834,60 грн, за травень на суму 834,60 грн, за червень на суму 834,60 грн та штрафних санкцій на суму 3620,70 грн, нарахованих відповідно до податкового повідомлення-рішення від 21.12.2019 №, що сформоване на підставі акта камеральної перевірки податкових зобов`язань з єдиного податку № 493/51-33/ НОМЕР_1 від 29.10.2019.

Зазначене також підтверджується витягом з інтегрованої картки платника за платежем "єдиний податок з фізичних осіб" щодо ОСОБА_1 .

Суд зауважує, що в матеріалах справи, окрім вищевказаного примірника заяви відповідача (№ реєстрації в органі ДПС 8756/10, дата взяття на облік в органі - 14.09.2018), сформованого з електронної бази даних Автоматизованої інформаційної системи ДПС України "Податковий блок", міститься належним чином завірена копія, виготовлена з оригіналу паперового примірника заяви про застосування спрощеної системи оподаткування, засвідчена підписом ОСОБА_1 , що, в свою чергу, спростовує позицію відповідача про те, що йому не відомо про існування відповідної заяви.

Зі змісту вказаної заяви вбачається, що ОСОБА_1 просить перевести його на спрощену систему оподаткування, обліку та звітності з 01.10.2018. Суб`єктом господарювання також ззначено податкову адресу: АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_2 ), за якою, зокрема, контролюючим органом було надіслано податкове повідомлення-рішення від 21.12.2019 № та акт камеральної перевірки податкових зобов`язань з єдиного податку № 493/51-33/ НОМЕР_1 від 29.10.2019. Рекомендовані листи (поштові відправлення) з повідомленням про вручення повернулись на адресу позивача з приміткою "За закінченням терміну зберігання".

Місцезнаходження ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 також відображено у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 21.02.2023.

На виконання вимог абзацу 1 пункту 59.1. статті 59 Податкового кодексу України, Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області на податкову адресу відповідача також надсилалась податкова вимога форми "Ф" від 08.04.2019 за № 6123-51, яка повернута на адресу позивача.

На підставі вищевикладеного, суд доходить висновку, що направлені ОСОБА_1 податкове повідомлення - рішення, акт а та податкова вимога є належним чином врученими відповідачу на підставі статті 42 та абзацу 3 пункту 58.3. статті 58 Податкового кодексу України. На час розгляду справи зазначені документи є неоскарженими та невідкликаними.

Враховуючи те, що у встановлений законом строк та ігноруючи податкову вимогу, сума податкового боргу в загальному розмірі 7348,10 грн добровільно не сплачена, позивач просить стягнути таку заборгованість з відповідача.

Вирішуючи цей спір, суд виходив з таких мотивів та норм права.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі- ПК України), зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пункту 6.1 статті 6 Податкового кодексу України податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку встановлюються Главою 1 розділу XIV Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 291.2 статті 291 ПК України, спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, передбачених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Відповідно до пункту 291.3 статті 291, підпункту 298.1.1 пункту 298.1 статті 298 ПК України юридична особа чи фізична особа-підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою. Для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб`єкт господарювання подає до контролюючого органу заяву.

Приписами підпункту 2 пункту 291.4 статті 291 ПК України встановлено, що до другої групи суб`єктів господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності відносяться, зокрема, фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень.

Відповідно до пункту 293.1 статті 293 ПК України ставки єдиного податку зокрема, для другої групи - у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - мінімальна заробітна плата).

Як передбачено пунктом 294.1 статті 294 ПК України, податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку першої, другої та четвертої груп є календарний рік.

Пунктами 295.1 - 295.2 статті 295 ПК України встановлено, що платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більш як до кінця поточного звітного року.

Нарахування авансових внесків для платників єдиного податку першої і другої груп здійснюється контролюючими органами на підставі заяви такого платника єдиного податку щодо розміру обраної ставки єдиного податку, заяви щодо періоду щорічної відпустки та/або заяви щодо терміну тимчасової втрати працездатності.

Згідно із приписами пунктів 296.1, 296.2 статті 296 ПК України платники єдиного податку першої - третьої груп ведуть облік у порядку, визначеному підпунктами 296.1.1-296.1.3 цього пункту.

За приписами статей 75,76 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

Згдно з положеннями п. 57.3. ст. 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У відповідності до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно з пунктом 59.5 цієї статті Податкового кодексу України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Як вже зазначено, судом встановлено, що позивачем на виконання вимог пункту 59.1. статті 59 Податкового кодексу України надіслано відповідачу податкову вимогу. У відповідності до вимог п. 57.3. ст. 57 ПК України сума грошового зобов`язання протягом встановленого законом строку не сплачена, податкове повідомлення-рішення у визначеному порядку не оскаржено. Отже, таке зобов`язання є узгодженим.

Підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Згідно з пунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом утворюють податковий борг.

Податковий борг відповідача підтверджується корінцем податкової вимоги форми "Ф" від 08.04.2019 за № 6123-51, інтегрованою карткою платника податків, заявою про застосування спрощеної системи оподаткування, зареєстрованою 14.09.2018 № 8756/10, податковим повідомленням-рішенням від 21.12.2019 №, актом за № 493/51-33/ від 29.10.2019 та довідкою про борг від 28.10.2022.

Наявність заборгованості відповідач не спростував та не надав доказів, які б свідчили про погашення заборгованості на суму 7348,10 грн., що є предметом стягнення. Доводи відповідача, викладені у відзиві, не знайшли свого підтвердження протягом розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На переконання суду, відповідач зобов`язаний погасити вказану суму податкового боргу. Наявність такого обов`язку у відповідача є визначальним для вирішення цього спору.

Згідно із пунктом 87.1. статті 87 Податкового кодексу України джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Пунктом 87.2. статті 87 Податкового кодексу України передбачено, що джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Право позивача на звернення до суду з позовом про стягнення податкового боргу передбачене підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України.

Враховуючи те, що на момент судового розгляду цієї справи жодна зі сторін не надала суду підтвердження сплати податкового боргу в загальному розмірі 7348,10 гривень, така сума належить до стягнення в судовому порядку.

З огляду на вищевказане, суд робить висновок про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким, який слід задовольнити.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в дохід бюджету заборгованість на суму 7348,10 грн (сім тисяч триста сорок вісім гривень десять копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ ВП 43968084, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018);

відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ).

Суддя Гомельчук С.В.