Справа № 400/373/22
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2023-03-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 березня 2023 р.м.ОдесаСправа № 400/373/22
Головуючий в 1 інстанції: Ярощук В.Г.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Бітов А.І.,

Танасогло Т.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2022р. по справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2022р. ГУ ДПС у Миколаївській області звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на користь Державного бюджету в рахунок погашення податкового боргу в сумі 17 996,46грн (в сумі 12 165,06грн нерухоме майно в період 2018-2021 роки, 5 831,4грн орендна плата з фізичних осіб за період 4.02.2014р. - 16.04.2018р.).

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що у ОСОБА_1 виник податковий борг на підставі податкових повідомлень-рішень (далі ППР) з податку на нерухоме майно у розмірі 12 165грн. та податкової декларації з плати за землю (з орендної плати) з фізичних осіб у розмірі 5 831,4грн..

Зазначений податковий борг всупереч вимогам чинного законодавства відповідач не сплатив, у зв`язку із чим наявні підстави для звернення податкового органу до суду із позовом про стягнення податкового боргу.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2022р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ГУ ДПС у Миколаївській області, посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності, а також податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, підлягають стягненню до відповідного бюджету місцевого самоврядування, а не до Державного бюджету України, про що просить позивач.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що ГУ ДПС у Миколаївській області виставив ОСОБА_1 податкову вимогу за №163-22 від 3.09.2015р. (форма «Ф») на суму 5 185,3грн..

В подальшому, ГУ ДПС у Миколаївській області прийнято податкові повідомлення-рішення, а саме:

- за №0-1402 від 27.04.2018р. (форма «Ф») щодо визначення відповідачу грошового зобов`язання за податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на суму 1 651,2грн.;

- за №0-1402 від 17.05.2019р. (форма «Ф») щодо визначення відповідачу грошового зобов`язання за податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на суму 3 201,78грн.;

- за №0-1402 від 7.04.2020р. (форма «Ф») щодо визначення відповідачу грошового зобов`язання за податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на суму 3 588,78грн.;

- за №0-1402 від 19.04.2021р. (форма «Ф») щодо визначення відповідачу грошового зобов`язання за податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на суму 3 723,3грн..

З метою стягнення з ОСОБА_1 відповідного податкового боргу ГУ ДПС у Миколаївській області звернулося до суду із даним позовом.

Перевіряючи правомірність та законність підстав звернення податкового органу до суду із позовом про стягнення податкового боргу, в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.15.1.ст.15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Підпунктом 14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

За правилами пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пп.20.1.19 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право: застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з п.57.3. ст.57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Заявлена контролюючим органом до стягнення заборгованість відповідає визначенню податкового боргу згідно з п.14.1.175 ст.14 Податкового кодексу України.

За правилами п.59.1. ст.59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної Податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Отже, колегія суддів зазначає, що вказаними нормами законодавства передбачено право податкового органу щодо стягнення з платника податку суми узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого у відповідний строк.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду, що податкові повідомлення-рішення, на підставі яких у ОСОБА_1 виник податковий борг, відповідно до абз.2 п.42.5 ст.42 ПК України, вважаються врученими належним чином.

Відтак, судом першої інстанції встановлено законність та правомірність підстав звернення податкової до суду із позовом про стягнення податкового боргу з відповідача.

При цьому, підставою відмови у задоволенні адміністративного позову ГУ ДПС у Миколаївській області стало те, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності, а також податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, належать до доходів загального фонду бюджетів місцевого самоврядування, а позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення відповідного податкового боргу на користь Державного бюджету.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на формальний підхід до розгляду справи, а також на те, що Державний бюджет України та місцеві бюджети є самостійними в будь-якому випадку кошти будуть направлятись за належністю.

Крім того, ДПС зазначає, що всупереч ст.169 КАС України, суддя не встановив, що позовна заява подана без додержання вимог, встановлених ст.ст.160, 161 цього Кодексу, а тому мав залишити її без руху із зазначенням відповідних в ній недоліків.

Надаючи оцінку вказаним обставинам, судова колегія виходить з наступного.

Приписами п.п.14.1.136 п.14.1 ст.14 ПК України встановлено, що орендна плата для цілей розділу ХІІ цього Кодексу обов`язковий платіж за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності на умовах оренди.

Згідно п.п.265.1.1 і 265.1.3 п.265.1 ст.265 ПК України податок на майно складається, зокрема:

- з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки;

- з плати за землю.

За правилами п.п.10.1.1 п.10.1 ст.10 ПК України податок на майно належить до місцевих податків.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності та податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відносяться до податків на майно, що належать до місцевих податків.

Відповідно до п.10.5 ст.10 ПК України зарахування місцевих податків та зборів до відповідних бюджетів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України.

Пунктом 19 ч.1 ст.64, п.4 ч.1 ст.69 Бюджетного кодексу України (в редакції чинній до 31.12.2020р.) до доходів загального фонду бюджетів відповідно міст республіканського АРК та обласного значення, міст Києва та Севастополя, районних бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, а також міст районного значення, сільських, селищних бюджетів належить податок на майно, що зараховується до бюджетів місцевого самоврядування.

Згідно з п.19 ч.1 ст.64 Бюджетного кодексу України (в редакції чинній з 1.01.2021р.) до доходів загального фонду бюджетів сільських, селищних, міських територіальних громад належать місцеві податки та збори, що сплачуються (перераховуються) згідно з Податковим кодексом України.

З огляду на викладене, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції виходячи з того, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності, а також податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, підлягають стягненню до відповідного бюджету місцевого самоврядування, а не до Державного бюджету України, про що просить позивач, у зв`язку із чим відповідна вимога позивача задоволенню не підлягає.

Положеннями ч.2 ст.9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Судова колегія звертає увагу, що в даному випадку суд позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог та прийняти відповідне рішення про стягнення податкового боргу до місцевого бюджету.

Що стосується посилань апелянт про необхідність залишення позовної заяви без руху, то судова колегія виходить з того, що ч.5 ст.160 КАС України передбачені вимоги щодо змісту позовної заяви.

При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що суд першої інстанції не зобов`язаний перевіряти правильність викладення податковим органом своїх вимог у прохальній частині адміністративного позову, оскільки перевірка правильності змісту позовних вимог відносно обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги відбувається при розгляді справи по суті.

Відтак, судова колегія приходить до висновку, що позовні вимоги ГУ ДПС у Миколаївській області не підлягають задоволенню, оскільки стягнення податкового боргу за податком на майно позивач просить на користь Державного бюджету України, а не відповідного місцевого бюджету.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246,315,316 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Миколаївській області залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2022р. залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: А.І. Бітов

Т.М. Танасогло