Справа № 380/10446/22
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2023-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/10446/22 пров. № А/857/15610/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Довгої О.І., Хобор Р.Б.,

розглянувши у в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2022 року (суддя Мартинюк В.Я., ухвалене в м. Львові) у справі № 380/10446/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просить: визнати протиправним та скасувати рішення від 13.05.2022 року № 25 про відмову у перерахунку пенсії за віком відповідно до Закону України Про державну службу; зобов`язати провести перерахунок пенсії за віком відповідно до ст.37 Закону України від 16.12.1993 року №3723-ХІІ Про державну службу, п.п.10, 12 Закону України від 10.12.2015 року №889-VIII Про державну службу на підставі довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) за № 2603-вих-606 від 12.05.2022 та про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) за № 2603-вих-607 від 12.05.2022, виданих Управлінням соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, з часу звернення за перерахунком пенсії, а саме з 12.05.2022 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2022 року позов задоволено повністю.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач- Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, яке в апеляційній скарзі покликаються на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить його скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що для проведення перерахунку пенсії позивачки відповідно до ст. 37 Закону № 3723, п.п. 10, 12 Закону № 889 на підставі довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) за № 2603-вих-606 від 12.05.2022 та про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи перед зверненням за пенсією) за № 2603-вих-607 від 12.05.2022, виданих Управлінням соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, з часу звернення за перерахунком пенсії, з 12.05.2022 немає законних підстав. Відтак, вважає, що орган Пенсійного фонду, а саме: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, як суб`єкт владних повноважень при прийнятті рішення про відмову позивачці у перерахунку пенсії діяв в межах наданих йому повноважень та відповідно до вимог закону щодо врахування стажу роботи та заробітної плати для обчислення розміру пенсії.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з доводами апелянта, рішення суду першої інстанції вважає законним та просить залишити його без змін.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави та доводи в межах апеляційної скарги, відзив, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 є пенсіонером по інвалідності (2 грп. загальне захворювання), що підтверджується пенсійним посвідченням Серії НОМЕР_1 , видане 07.11.2013 року.

Встановлено, що 12 травня 2022 року позивач звернулася до Відділу обслуговування громадян №8 (Сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про перерахунок пенсії.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №25 від 13.05.2022 відмовлено позивачу в перерахунку пенсії за віком відповідно до Закону України Про державну службу в зв`язку з відсутністю права на даний вид перерахунку. В даному рішенні зазначено, що посада головного спеціаліста Управління соціального захисту міської Ради за період роботи з 04.07.2001 року віднесена до категорій посадових осіб місцевого самоврядування, а не до відповідних категорій посад державних службовців, а тому заявник не має 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону №3723 та не працювала на посаді державного службовця станом на 01.05.2016 року.

Не погодившись з таким рішенням відповідача, ОСОБА_1 звернулася в суд з даним позовом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що необхідною умовою для наявності у осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

При цьому зазначений вік визначається статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Тобто до 1 травня 2016 (дата набрання чинності Законом України Про державну службу від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ) право на пенсію державного службовця мали особи, які: а) досягли певного віку (62 роки для чоловіків, 60 років для жінок) та мають передбачений законодавством страховий стаж; б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 1 травня 2016 року, відповідно до статті 90 Закону України Про державну службу від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ.

Відповідно до пунктів 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державну службу від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Попереднього Закону та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статті 25 Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України Про державну службу від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 1 травня 2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Разом з тим, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, статті 37 Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що проаналізувавши зазначені норми чинного законодавства, можна дійти висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ після 1 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частини 1 статті 37 Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень України Про державну службу від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Відповідає висновкам Верховного Суду які викладені у постанові від 19.03.2019 року у справі №466/5138/17.

Відтак колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що після 1 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом України Про державну службу від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державну службу від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ та мають передбачені частиною 1 статті 37 Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ вік і страховий стаж.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена у зразковому рішенні Верховного Суду від 4 квітня 2018 року у справі №822/524/18 та у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі №676/4235/17.

Відповідно до пункту 2 статті 46 Закону України Про державну службу від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України Про службу в органах місцевого самоврядування.

Пунктом 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 229 передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України Про державну службу від 10 грудня 2015 року № 889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державну службу від 10 грудня 2015 року № 889-VIII.

Пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державну службу від 10 грудня 2015 року № 889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Відтак колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що в даному випадку слід керуватися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року №283, пунктом 2 якого передбачено, що обчислення стажу державної служби до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування передбачених статтею 14 Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування..

Статтями 1-3 Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування від 07 червня 2001 року за №2493-III (далі - Закон №2493-III) передбачено, що служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом. Посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету. Посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Відповідно до статті 14 Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування до п`ятої категорії посад в органах місцевого самоврядування відносяться - посади керуючих справами виконавчих апаратів районних рад, керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів районних у містах рад, помічників голів, радників (консультантів), спеціалістів, головних бухгалтерів управлінь і відділів виконавчого апарату обласних, секретаріатів Київської та Севастопольської міських рад, керівників управлінь, відділів та інших виконавчих органів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад та їх заступників, керівників відділів (підвідділів) у складі самостійних управлінь, відділів виконавчих органів міських (міст обласного значення) рад, посади заступників міських (міст районного значення), сільських, селищних голів з питань діяльності виконавчих органів ради, секретарів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, старост; до шостої категорії начальники секторів, головних бухгалтерів, спеціалістів управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст обласного значення та міста Сімферополя) рад, старост.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, статтею 46 Закону № 889 та пунктом 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229 передбачено, що, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України Про службу в органах місцевого самоврядування зараховується до стажу державної служби (узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду викладеними в постановах від 10.05.2018 у справі №351/1792/17 та від 26.06.2018 у справі №735/939/17).

З трудової книжки позивача серія НОМЕР_2 від 14 листопада 1984 року, вбачається, що позивач з 03.12.1991 працювала на посаді - секретар-друкарка загального відділу Виконкому Львівської міської ради; з 17.02.1993 - секретар-друкарка міської адміністрації; з 06.10.1995 - в.о. референта директора департаменту соціального обслуговування і захисту населення (згодом назву департаменту змінено на Департамент гуманітарної та соціальної політики); з 17.11.1995 - референт директора Департаменту гуманітарної та соціальної політики Львівської міської ради; 21.11.1995 прийняла Присягу державного службовця, посада віднесена до 6 (шостої) категорії посад і присвоєно 13 (тринадцятий) ранг державного службовця; з 02.01.2002 - референт головного спеціаліста Департаменту гуманітарної та соціальної політики Львівської міської ради; з 14.08.2002 - у зв`язку з реорганізацією виконавчих органів міської ради, переведена на посаду помічника заступника міського голови з гуманітарних питань апарату виконкому Львівської міської ради; з 04.01.2007 - у зв`язку з реорганізацією структури виконавчих органів міської ради переведена за її згодою, на рівнозначну посаду головного спеціаліста - помічника заступника міського голови з гуманітарних питань; з 15.01.2007 переведена за її згодою з займаної посади на рівнозначну посаду головного спеціаліста відділу пільг, соціальної допомоги та компенсаційних виплат управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради; з 24.01.2007 - переведена на посаду головного спеціаліста-референта управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради; з 06.03.2013 - переведена на посаду заступника начальника Галицького відділу соціального захисту; з 21.10.2013 - головний спеціаліст сектора бухгалтерського обліку і звітності планово-фінансового відділу управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради; з 11.04.2014 - спеціаліст І категорії відділу кадрів управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради; з 11.01.2017 - завідувач господарства управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради; з 24.11.2017 - спеціаліст 1 категорії сектора прийняття заяв Залізничного відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради; з 01.12.2017 - переведена за її згодою на посаду провідного спеціаліста відділу пільг, соціальних допомог та компенсаційних виплат управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради; з 01.06.2021 - переведена за її згодою на посаду головного спеціаліста сектора з питань ЧАЕС та ветеранів війни відділу пільг, соціальних допомог та компенсаційних виплат управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради.

Також як вірно зазначено судом першої інстанції, в рішенні про відмову у перерахунку пенсії органом Пенсійного фонду вказано, що посада головного спеціаліста Управління соціального захисту міської Ради за період роботи з 04.07.2001 року віднесена до категорій посадових осіб місцевого самоврядування, а не до відповідних категорій посад державних службовців, проте з записів трудової книжки позивача в цей період (04.07.2001) зазначено про складення Присяги посадової особи місцевого самоврядування та присвоєння 11 (одинадцятий) рангу в межах 6 (шостої) категорії посадової особи місцевого самоврядування.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що матеріалами справи підтверджується, що стаж роботи позивачки на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, на день набрання чинності Закону України "Про державну службу" №889-VІІІ - 01.05.2016, становив більше 10 років, при цьому позивачка працювала на посадах державної служби станом на день набрання чинності Законом №889-VIII, досягла 60-річного віку та мала стаж державної служби понад 20 років та страховий стаж, що дає їй право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", а тому спірне рішення пенсійного органу є протиправним та вірно скасовано судом першої інстанції.

Також колегія суддів погоджується з судом першої, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача провести перерахунок пенсії за віком відповідно до ст.37 Закону України від 16.12.1993 року №3723-ХІІ Про державну службу, п.п.10, 12 Закону України від 10.12.2015 року №889-VIII Про державну службу на підставі довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) за № 2603-вих-606 від 12.05.2022 та про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) за № 2603-вих-607 від 12.05.2022, виданих Управлінням соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, з часу звернення за перерахунком пенсії, а саме з 12.05.2022 року є похідними від першої позовної вимоги, тому також підлягають до задоволення.

Враховуючи наведене вище колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції, про підставність позовних вимог до задоволення.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2022 року у справі № 380/10446/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді О. І. Довга
Р. Б. Хобор