Справа № 500/18/23
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2023-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/18/23

06 березня 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мандзія О.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просить:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та рішення від 14.10.2022 №75, про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 з доданими документами про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та призначити пенсію за віком на пільгових умовах з часу виникнення права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах;

судові витрати судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу покласти на відповідачів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неодноразово звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області від 25.10.2022 №75 позивачу вкотре відмовлено у призначенні пенсії згідно з п.2 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи. Відповідачем не зараховано до пільгового стажу позивача період роботи з 02.01.2002 по 31.12.2002 та з 02.01.2003 по 02.08.2016 згідно довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 18.10.2022 №376 та №375 відповідно, оскільки в уточнюючій довідці виявлена невідповідність інформації, що суперечить записам трудової книжки серії НОМЕР_1 від 14.11.2007, а саме: згідно із записами трудової книжки заявник наказом від 29.12.2001 №40 призначений на посаду директора - завідувача бактеріологічного відділу - лікаря ветмедицини бактеріолога, а згідно довідок працює на посаді директора - завідувача бактеріологічного відділу - лікаря ветеринарної медицини. Наказами від 13.04.2001 №14 та від 29.05.2006 №18&1 не підтверджена пільгова посада на якій працював заявник, підтверджено право на пільгову пенсію - лікарю-ветеринарному (бактеріологу).

Беручи до уваги те, що дана робота позивача підтверджується відомостями трудової книжки та уточнюючих пільгових довідок, а також зазначене робоче місце атестовано за умовами праці та підтверджено висновками на відповідність вимогам Списку №2, позивач вважає таке рішення протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 05.01.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

На виконання вимог вказаної ухвали, 25.01.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області подано до суду відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №75 від 25.10.2022 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону№1058-IV. На момент звернення позивача 18.10.2022 із заявою про призначення пенсії відповідно поданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу загальний страховий стаж позивача складає 39 років 4 місяці 29 днів. До пільгового стажу позивача не враховано період роботи з 02.01.2002 по 31.12.2002 згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 18.10.2022 №376, виданої Тернопільською регіональною державною лабораторією Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, оскільки в уточнюючій довідці виявлена невідповідність записам трудової книжки серії НОМЕР_1 від 14.11.2007, а саме згідно з записами трудової книжки позивач наказом від 29.12.2001 №40 призначений на посаду директора-завідувача бактеріологічного відділу-лікаря ветмедицини бактеріолога з 02.01.2002, а згідно довідки працює на посаді - директора-завідувача бактеріологічного відділу-лікаря ветеринарної медицини. Крім того наказом від 13.04.2001 №14 по Бучацькій райдержлабораторії ветеринарної медицини не підтверджена пільгова посада, на якій працював позивач. Згідно даного наказу підтверджено право на пільгову пенсію - лікарю-ветеринарному (бактеріологу). Також відсутнє пояснення, що вищевказаний наказ розповсюджується на працівників, що працювали в Бучацькій міжрайонній державній лабораторії ветеринарної медицини. До пільгового стажу позивача також не враховано період роботи з 01.01.2003 по 02.08.2016 згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 18.10.2022 №375, виданої Тернопільською регіональною державною лабораторією Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, оскільки в записах трудової книжки та пільговою довідкою виявлено розбіжність посад, на яких працював позивач, а саме відповідно до даних трудової книжки позивач працював на посаді директора-завідувача бактеріологічного відділу лікаря ветмедицини бактеріолога, а згідно уточнюючої довідки - на посаді директора-завідувача бактеріологічного відділу-лікаря ветеринарної медицини. Згідно наказу "Про результати проведеної атестації робочих місць та затвердження переліку робочих місць, виробництв, робіт, професій і посад, працівникам яким підтверджується право на пільги та компенсації" від 29.05.2006 №18&1 не підтверджено право на пільгову пенсію за Списком №2 директору-завідувачу бактеріологічного відділу-лікарю ветмедицини бактеріологу, проатестований лише лікар ветеринарний - бактеріолог. Отже, пільговий стаж позивача за Списком №2, підтверджений належними документами, становить 5 років 10 місяців 28 днів, відповідно, відсутнє право на пенсію за віком на пільгових умовах станом на дату звернення. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У відповіді на відзив позивач відзначає, що 19.07.2022 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області та надав заяву про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 та відповідні документи, що підтверджується наявною у матеріалах справи розпискою-повідомленням. Відмінності ж про які вказує відповідач, самостійного правового значення у справі не мають, так як не спростовують самого факту виконання Позивачем у спірні періоди крім владно-управлінських повноважень за посадою директора та завідувача бактеріологічного відділу безпосередньо функцій лікаря ветеринарного - бактеріолога (роботи з мікроорганізмами II групи небезпеки) за професією, що пройшов атестацію, і дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі від 05.01.2023 представник Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області отримав 09.01.2023, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с.49).

Відповідач у строк встановлений судом (п`ятнадцять днів з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі) та станом на 06.03.2023 відзив на позов не подав, як і будь-які докази у спростування позовних вимог. Клопотань про продовження процесуального строку також до суду не надходило.

Відповідно до ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши в сукупності письмові докази та пояснення, викладених у заявах по суті справи, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6), протягом трудової діяльності працювала на різних посадах, що підтверджується відомостями його трудової книжки серії НОМЕР_1 від 14.11.2007 (а.с.11-12).

Позивач неодноразово звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 25.10.2022 №75 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону№1058-IV. На момент звернення 18.10.2022 із заявою про призначення пенсії відповідно поданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу загальний страховий стаж позивача складає 39 років 4 місяці 29 днів, пільговий стаж 5 років 10 місяців 28 днів.

До пільгового стажу позивача не враховано період роботи з 02.01.2002 по 31.12.2002 згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 18.10.2022 №376, виданої Тернопільською регіональною державною лабораторією Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, оскільки в уточнюючій довідці виявлена невідповідність записам трудової книжки серії НОМЕР_1 від 14.11.2007, а саме згідно з записами трудової книжки позивач наказом від 29.12.2001 №40 призначений на посаду директора-завідувача бактеріологічного відділу-лікаря ветмедицини бактеріолога з 02.01.2002, а згідно довідки працює на посаді - директора-завідувача бактеріологічного відділу-лікаря ветеринарної медицини. Наказом від 13.04.2001 №14 по Бучацькій райдержлабораторії ветеринарної медицини не підтверджена пільгова посада, на якій працював позивач, підтверджено право на пільгову пенсію - лікарю-ветеринарному (бактеріологу). Також відсутнє пояснення, що вищевказаний наказ розповсюджується на працівників, що працювали в Бучацькій міжрайонній державній лабораторії ветеринарної медицини.

До пільгового стажу позивача також не враховано період роботи з 01.01.2003 по 02.08.2016 згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів ,у ній від 18.10.2022 №375, виданої Тернопільською регіональною державною лабораторією Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, оскільки в записах трудової книжки та пільговою довідкою виявлено розбіжність посад, на яких працював позивач, а саме відповідно до даних трудової книжки позивач працював на посаді директора-завідувача бактеріологічного відділу лікаря ветмедицини бактеріолога, а згідно уточнюючої довідки - на посаді директора-завідувача бактеріологічного відділу-лікаря ветеринарної медицини. Згідно наказу "Про результати проведеної атестації робочих місць та затвердження переліку робочих місць, виробництв, робіт, професій і посад, працівникам яким підтверджується право на пільги та компенсації" від 29.05.2006 №18&1 не підтверджено право на пільгову пенсію за Списком №2 директору-завідувачу бактеріологічного відділу-лікарю ветмедицини бактеріологу, проатестований лише лікар ветеринарний-бактеріолог.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість дій, рішень відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

03.10.2017 Верховною Радою України було ухвалено Закон № 2148-VIII, що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить п.2 ч.2 ст.114 такого змісту:

"На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах".

За приписами ст.12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з п."б" ст.13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до ухвалення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VІІІ (далі Закон № 213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 01.04.2015, збільшено раніше передбачений п."б" ст.13 Закону № 1788-ХІІ пенсійний вік та стаж необхідний для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2.

Відповідно до п.1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 (далі Рішення № 1-р/2020) визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), ст.13, ч.2 ст.14, п."б" - "г" ст.54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII.

Згідно з п.3 резолютивної частини зазначеного Рішення № 1-р/2020 застосуванню підлягають ст.13, ч.2 ст.14, п."б" - "г" ст.54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, зокрема: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (п.2 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць чоловікам після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20 сформовано правовий висновок, згідно із яким оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. п.56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України").

Також у цій постанові від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20 Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що в її постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, п.56) вона сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Як встановлено судом, і це не оспорюється відповідачами, позивач має передбачені, як п.2 ч.2 ст.114 Закону № 1058-ІV так і п."б" ст.13 Закону № 1788-XII, в редакції до внесення змін Законом №213-VIII, вік і страховий стаж.

Спірним ж є пільговий стаж позивача, а саме зарахування до такого періоди його роботи з 02.01.2002 по 31.12.2002 та з 02.01.2003 по 02.08.2016.

Відповідно до ст.48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст.62 Закону № 1788-ХІІ, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637), у відповідності п.1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п.3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За приписами п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

З метою забезпечення соціального захисту та належного пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18.11.2005 №383 затверджено Порядок застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі Порядок №383).

Відповідно до п.3 Порядку №383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 (приклади у додатках 1, 2).

Згідно п.10 Порядку №383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637.

Отже, аналіз вище наведених правових норм дає підстави для висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

При цьому, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Як слідує з трудової книжки серії НОМЕР_1 від 14.11.2007 (а.с.11-12), ОСОБА_2 з 01.08.2000 по 29.12.2001 перебував на посаді директора Бучацької державної лабораторії ветеринарної медицини, лікар бактеріолог.

Згідно запису трудової книжки №7 від 29.12.2001, позивач звільнений із займаної посади у зв`язку з переведенням в Бучацьку міжрайонну державну лабораторію відповідно до наказу Управління Державної ветеринарної медицини облдержадміністрації від 29.12.2001 №40 "Про ліквідацію районний державних лабораторій".

Згідно запису трудової книжки №8 від 02.01.2002, позивач призначений директором - завідувачем бактеріологічного відділу - лікар ветмедицини бактеріолог Бучацької міжрайонної державної лабораторії відповідно до наказу Управління Державної ветеринарної медицини облдержадміністрації від 29.12.2001 №40 "Про ліквідацію районний державних лабораторій".

Наказом Бучацької райдержлабораторії ветеринарної медицини від 13.04.2001 №14 "По затвердження переліку робочих місць, виробництв, робіт, професій і посад, працівникам яким підтверджується право на пільги та компенсації", підтверджено право на пільгову пенсію за Списком №2 працівнику - лікарю -ветеринарному (бактеріологу) (а.с.30).

З огляду на зазначене, крім адміністративних обов`язків директора-завідувача бактеріологічного відділу Бучацької міжрайонної державної лабораторії, позивач обіймав посаду лікаря ветмедицини - бактеріолога та безпосередньо виконував роботу (функціональні обов`язки) лікаря бактеріолога з мікроорганізмами II групи небезпеки.

Крім того, із змісту довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 18.10.2022 №376 виданої Тернопільською регіональною державною лабораторією державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, встановлено, що як в період з 02.01.2002 по 31.12.2002 (а.с.27), позивач виконував безпосередньо роботи з мікроорганізмами II групи небезпеки, а саме проводив лабораторні дослідження (бактеріологічні, мікробіологічні та біологічні проби на кроликах, морських свинках, білих мишах) з метою діагностики хвороб сільськогосподарських тварин на шкідливі організми II групи патогенності (сибірка -B.anthracis; бруцельоз - Br.bovis; Br.ovis; Br.suis, ботулізм Cl.Botulinum, туляремія - Erancicella tularensis). Встановлено також, що в процесі діяльності на працівника впливають слідуючі шкідливі фактори: живі культури мікроорганізмів II групи небезпеки, патологічний (інфікований) матеріал, що не виключає ризику інфікування працівника.

Атестація робочих місць, зокрема працівника - 546/20323- лікар ветмедицини (бактеріолог) Бучацької міжрайонної лабораторії ветеринарної медицини підтверджена висновком щодо якості проведеної атестації робочих місць від 17.08.2001 №130/05, складеним Головним управлінням праці та соціального захисту населення Тернопільської облдержадміністрації (а.с.31).

Тобто, у спірний період з 02.01.2002 по 31.12.2002 позивач безпосередньо виконував роботи з мікроорганізмами II групи небезпеки, саме як лікар бактеріолог та завідувач бактеріологічного відділу Бучацької міжрайонної державної лабораторії, що передбачена Списком №2 розділу XXXIII підрозділ код КП 1210.1 12 29.7 2223.2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", позиція пільгової роботи - 546 "Працівники, що безпосередньо виконують роботи з мікроорганізмами 1 - 2 груп небезпеки ".

З приводу твердження відповідача про відсутність пояснення що вищевказаний наказ розповсюджується на працівників, що працювали в Бучацькій міжрайонній державній лабораторії ветеринарної медицини, оскільки відповідно до наказу від 29.12.2001 №40 районні державні лабораторії ветеринарної медицини ліквідовані з 01.01.2002, слід зазначити наступне.

Наказом Управління Державної ветеринарної медицини облдержадміністрації від 29.12.2001 №40 "Про ліквідацію районний державних лабораторій" (а.с.28) ветеринарної медицини, з 01.01.2001 ліквідовані районні державні лабораторії ветеринарної медицини, в тому числі Бучацьку районну державну лабораторію ветеринарної медицини.

Пунктом 3 вказаного наказу, звільнено із займаних посад директорів районних лабораторій ветеринарної медицини, в тому числі і позивача.

Пунктом 3.1. наказу, в порядку переводу на посаду директора міжрайонної лабораторії ветеринарної медицини - Бучацької, призначено ОСОБА_1 .

Таким чином, дія наказу 29.12.2001 №40 безпосередньо поширювалась на позивача як працівника - директора-завідувача бактеріологічного відділу - лікаря ветмедицини- бактеріолога Бучацької міжрайонної лабораторії ветеринарної медицини.

Водночас відповідач не врахував до пільгового стажу позивача період роботи з 02.01.2003 по 02.08.2016 на посаді, з огляду на те, що у довідці про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 18.10.2022 №375, виданої Тернопільською регіональною державною лабораторією державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, не зазначено повної назви посади, яку позивач обіймав, серед іншого лікаря ветеринарної медицини - бактеріолога, так як згідно записів трудової книжки у вказаний період позивач перебував на посаді директора - завідувача бактеріологічного відділу - лікар ветмедицини бактеріолог Бучацької міжрайонної державної лабораторії.

Наказом Бучацької міжрайонної державної лабораторії ветеринарної медицини "Про результати проведеної атестації робочих місць та затвердження переліку робочих місць, виробництв, робіт, професій і посад, працівникам яким підтверджується право на пільги та компенсації" від 29.05.2006 №18&1, підтверджено право на пільгову пенсію за Списком №2 працівнику - лікарю-ветеринарному (бактеріологу) (а.с.32-33).

Із змісту довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 18.10.2022 №375, виданої Тернопільською регіональною державною лабораторією державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, встановлено, що як в період з 01.01.2003 по 02.08.2016 (а.с.26), позивач виконував безпосередньо роботи з мікроорганізмами II групи небезпеки, а саме проводив лабораторні дослідження (бактеріологічні, мікробіологічні та біологічні проби на кроликах, морських свинках, білих мишах) з метою діагностики хвороб сільськогосподарських тварин на шкідливі організми II групи патогенності (сибірка -B.anthracis; бруцельоз - Br.bovis; Br.ovis; Br.suis, ботулізм - Cl.Botulinum, туляремія - Erancicella tularensis). Встановлено також, що в процесі діяльності на працівника впливають слідуючі шкідливі фактори: живі культури мікроорганізмів II групи небезпеки, патологічний (інфікований) матеріал, що не виключає ризику інфікування працівника.

Атестація робочих місць, зокрема працівника - 546/20323- лікар ветмедицини (бактеріолог) Бучацької міжрайонної лабораторії ветеринарної медицини підтверджена висновками щодо якості проведеної атестації робочих місць від 17.08.2001 №130/05 (а.с.31), від 07.09.2006 №05-02/585 (а.с.35), від 12.12.2011 №01-02/731 (а.с.38), складеними Головним управлінням праці та соціального захисту населення Тернопільської облдержадміністрації;.

Тобто, у спірний період з 02.01.2003 по 02.08.2016 позивач безпосередньо виконував роботи з мікроорганізмами II групи небезпеки, саме як лікар бактеріолог та завідувач бактеріологічного відділу Бучацької міжрайонної державної лабораторії, що передбачена Списком №2 розділу XXXIII підрозділ код КП 1210.1 12 29.7 2223.2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.031994 №162 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", позиція пільгової роботи - 546 "Працівники, що безпосередньо виконують роботи з мікроорганізмами 1 - 2 груп небезпеки", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах" , позиція пільгової роботи - 33-16 "Працівники, що безпосередньо виконують роботи з мікроорганізмами 1 - 2 груп небезпеки".

Суд погоджується з позивачем, що відмінності, про які вказує відповідач, самостійного правового значення у справі не мають, так як не спростовують самого факту виконання позивачем у спірні періоди крім владно-управлінських повноважень за посадою директора та завідувача бактеріологічного відділу безпосередньо функцій лікаря ветеринарного-бактеріолога (роботи з мікроорганізмами II групи небезпеки) за професією, що пройшов атестацію, і дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Також суд враховує правовий висновок Великої Палата Верховного Суду, викладений у постанові від 19.02.2020 у справі 520/15025/16-а, згідно з яким, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Таким чином, встановлені судом обставини справи та системний аналіз законодавчих норм свідчать про достатність поданих позивачем документів для встановлення факту перебування в періоди з 02.01.2002 по 31.12.2002 та з 01.01.2003 по 02.08.2016 на посадах, що містяться у Списку №2, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці, довідками про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, висновками щодо якості проведеної атестацій робочих місць за умовами праці, а тому вказані періоди мають бути зараховані до пільгового стажу позивача.

Як передбачено п.2 ч.2 ст.245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду (ч.3 ст.245 КАС України).

Аналіз зазначених норм, у їх взаємозв`язку з ч.2 ст.2 КАС України, свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог позову, як і, відповідно, зміст рішення, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

Як слідує з позовної заяви позивач просить визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та рішення від 14.10.2022 №75, про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 , та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 з доданими документами про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та призначити пенсію за віком на пільгових умовах з часу виникнення права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах;

Матеріалами справи підтверджено, що із заявою про призначення пенсії позивач звертався чотири рази: 19.07.2022, 25.08.2022, 06.10.2022, 18.10.2022, надаючи додаткові документи в підтвердження страхового стажу, про що свідчать відповідні розписки-повідомлення до заяв, розрахунок його стажу та рішення про відмову у призначенні пенсії.

Згідно з п.1 ч.1 ст.45 №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

З аналізу наведеної норми Закону вбачається, що пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося до спливу трьох місяців з дня виникнення права на призначення такої пенсії.

З урахуванням наведеного, оскільки в повному обсязі документи, долучені до заяви від 18.10.2022, не були представлені органам Пенсійного фонду України, серед яких і довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 18.10.2022 №375 №376, то відсутні підстави до цієї дати визнавати дії щодо їх неврахування протиправними.

Також суд відзначає, що рішення від 14.10.2022 №75 винесене Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області, натомість Головним управлінням Пенсійного фонду України у Рівненській області, до якого заявлено позивачем позовні вимоги у даній справі, за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 18.10.2022 прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 25.10.2022 №75.

Оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, враховуючи безпідставно не зараховані до пільгового стажу періоди роботи позивача з 02.01.2002 по 31.12.2002 та з 01.01.2003 по 02.08.2016 на посадах, що містяться у Списку №2, суд вбачає у необхідності застосувати належний спосіб захисту прав позивача та вийти за межі позовних вимог у відповідності до вимог ч.2 ст.9 КАС України шляхом визнання протиправним, в контексті ч.2 ст.2 КАС України, та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 25.10.2022 №75 про відмову у призначенні позивачу пенсії, та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.10.2022 про призначення пенсії за віком відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV, зарахувавши до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи з 02.01.2002 по 31.12.2002 та з 01.01.2003 по 02.08.2016, та прийняти рішення з врахуванням висновків суду, вказаних у мотивувальній частині рішення суду.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, ч.2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності оскаржуваних дій, рішень.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

При вирішенні питання щодо судових витрат, суд враховує наступне.

Як передбачено ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом п.1 ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України).

У відповідності до ч.5 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.1, 3 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно з ч.7, 9 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, слід дійти висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Як встановлено ч.2, 3 ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З матеріалів справи видно, що 29.12.2022 між адвокатом Суп М.Б.. та клієнтом ОСОБА_1 укладено договір про надання правничої допомоги, відповідно до предмету якого адвокат зобов`язується надати клієнту правничу допомогу (послуги) у справі адміністративного судочинства про визнання дій та рішень протиправними та зобов`язання вчинити дії у всіх судових інстанціях України.

Відповідно до розрахунку витрат для надання правничої допомоги адвоката, що є додатком до вказаного договору, вартість: підготовки позовної заяви 2500,00 грн.; підготовки відповіді на відзив 2000,00 грн.; підготовки заяв чи клопотань з процесуальних питань (долучення доказів, витребування доказів, проведення судових експертиз, виклик свідків, заяв, письмових пояснень тощо) 2000,00 грн.; участь адвоката в одному судовому засіданні (включаючи підготовчі судові засідання та засідання по розгляду справи по суті) в суді першої інстанції або в режимі відеоконференції 1000,00 грн.

Сторони договору про надання правничої допомоги від 29.12.2022 уклали акти приймання-передачі наданих послуг від 30.12.2022 та від 01.02.2023, відповідно до яких адвокат надав правничу допомогу (послуги): підготовку та подання позовної заяви вартістю 2500,00 грн. та підготовку та подання відповіді на відзив вартістю 2000,00 грн.

Доказів понесення витрат (фактичної сплати коштів на рахунок/в касу адвоката) в розмірі 4500,00 грн. позивачем (його представником) не представлено.

Разом з тим, суд враховує, що КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

На переконання суду, норми ст.134, 139 були введені в КАС України з 15.15.2017, у тому числі, з метою унормування відносин між суб`єктами господарювання, які потребують юридичного супроводу, та адвокатами. Так, за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі із суб`єктом владних повноважень). При цьому, норми зазначених статей спрямовані саме на захист прав та інтересів позивачів-суб`єктів господарювання, а не адвокатів. Встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 01.06.2022 у справі 480/2181/19 та від 06.04.2022 у справі № 500/1410/21.

Водночас, стосовно вирішення питання про компенсацію витрат на правничу допомогу Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "East/West Alliance Limited" проти України", оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy), №34884/97).

Суд також зазначив, що підприємство-заявник уклало договір з юридичною фірмою щодо її гонорару, який можна порівняти з угодою про умовний адвокатський гонорар. Така угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (рішення у справі "Ятрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), №31107/96).

При цьому, у відповідності до ч.6 ст.134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.7 ст.134 КАС України).

Ні Головним управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, ні Головним управління Пенсійного фонду України в Рівненській області незгоди із заявленим до відшкодування розміром витрат на правничу допомогу не висловлено.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним ст.19, 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", а також враховуючи предмет спору, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, яка не є складною, суті виконаних послуг, суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 4500,00 грн. за підготовку та подання до Тернопільського окружного адміністративного суду позовної заяви та відповіді на відзив, що охоплюються загальною діяльністю адвоката, є надмірною та неспівмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг.

При цьому суд наголошує, що дана справа є справою незначної складності, а також враховує відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень, за даними яких мають місце оприлюднення численних судових рішень судів різних інстанцій з аналогічного предмету спору та аналогічні мотивам тим, що наведені у позові позивача, що спрощувало роботу адвоката при підготовці даного позову, а тому, на думку суду, підготовка позову у цій справі, не вимагала від адвоката значного обсягу юридичної та технічної роботи.

На переконання суду, виходячи із критеріїв, визначених ч.3, 5 ст.134, ч.9 ст.139 КАС України, а також враховуючи часткове задоволення позову, справедливим розміром відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу у цій справі за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів є сума 2200,00 грн.

Отже, до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів на користь позивача підлягають судові витрати по сплаті судового збору розмірі 992,40 грн. згідно квитанції № 0.0..1 від 28.12.2022 на суму 1984,80 грн., та на професійну правничу допомогу в розмірі 2200,00 грн.

Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 25.10.2022 №75 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №2 періоди з 02.01.2002 по 31.12.2002 та з 01.01.2003 по 02.08.2016.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.10.2022 про призначення пенсії за віком відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти рішення з врахуванням висновків суду, вказаних у мотивувальній частині рішення суду.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі збору в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 (двадцять) копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1100 (одна тисяча сто) гривень 00 (нуль) копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області в користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі збору в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 (двадцять) копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1100 (одна тисяча сто) гривень 00 (нуль) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 06 березня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

відповідач: - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: Майдан Волі, 3, м.Тернопіль, 46001, ).

- Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (місцезнаходження: вул. Короленка, 7, м.Рівне, 33028 ).

Головуючий суддя Мандзій О.П.