Справа № 320/10084/22
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2023-03-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 березня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Бужак Н.П., Оксененка О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною бездіяльності і зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - Відповідач, ГУ ПФ у Київській області) про:

- визнання протиправною бездіяльності ГУ ПФ у Київській області щодо невиплати пенсії за віком ОСОБА_1 за період з 16.01.2000 по 10.06.2009, а також непроведення перерахунку його пенсії із врахуванням раніше встановленого коефіцієнта заробітної плати при обчислені його пенсії;

- зобов`язання ГУ ПФ у Київській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком за період з 16.01.2000 по 10.06.2009 та провести перерахунок та виплату його пенсії із застосуванням коефіцієнта заробітної плати в розмірі 2,36607 з дня його зменшення, а саме з 01.04.2018.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.11.2022 позовну заяву повернуто Позивачу у зв`язку з неповним усуненням визначених в ухвалі від 07.11.2022 недоліків, а саме - не надано належного обґрунтування поважності причини пропуску строку звернення до суду, а також не зазначено, коли саме Позивач дізнався про порушення своїх прав та внаслідок яких причин останній не звертався до суду або іншого органу після призначення пенсії лише з 10.06.2009, а не з 16.01.2000.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Свою позицію обґрунтовує тим, що, по-перше, позовна заява подана у межах тримісячного строку звернення до суду після завершення процедури досудового врегулювання спору отриманням листа Пенсійного фонду України від 18.10.2022, по-друге, судом не враховано, що Відповідач як суб`єкт владних повноважень протягом тривалого часу ухилявся від належного виконання своїх повноважень, допускав порушення прав Позивача, а відтак через призму принципу належного урядування тривала недобросовісна поведінка ГУ ПФ в Київській області не може перешкоджати праву особі на отримання соціального і судового захисту.

Після усунення визначених в ухвалі від 13.12.2022 про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2022 відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, а також витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 27.02.2023.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.02.2023 справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою від 07.11.2022 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, оскільки до позовної заяви не додано документ про сплату судового збору, у ній не наведено обґрунтувань необхідності здійснення перерахунку та виплати пенсії з 16.01.2000 по 10.06.2009, а посилання Позивача на те, що про порушення своїх прав останній дізнався у вересні 2022 року є безпідставним, оскільки необізнаність про таке порушення не може бути безумовною підставою для поновлення строку звернення до суду.

Спосіб усунення недоліків було визначено судом першої інстанції шляхом подання:

- оригіналу платіжного документа про сплату судового збору у розмірі 992,40 грн;

- уточненої позовної заяви у двох примірниках з урахуванням вказаних судом зауважень;

- заяви про поновлення строку звернення до суду з відповідним обґрунтуванням.

Згаданою ухвалою надано строк для усунення визначених у судовому рішенні недоліків - десять днів з дня отримання копії ухвали, яка отримана представником Позивача 08.11.2022 (а.с. 10).

14.11.2022 через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 направив суду першої інстанції заяву про усунення недоліків позовної заяви, до якої надав документ про сплату судового збору на суму 992,40 грн. Крім того, в указаній заяві Позивач вказав на обов`язок повідомлення Відповідача про виникнення у ОСОБА_1 права на отримання пенсії за віком. Також у заяві Позивачем зазначено, що позов подано у межах визначеного ч. 4 ст. 122 КАС України тримісячного строку з моменту отримання рішення Пенсійного фонду України за наслідками розгляду скарги на дії ГУ ПФ в Київській області.

Водночас, ухвалою від 25.11.2022 позовну заяву повернуто з посиланням на те, що вимоги ухвали від 07.11.2022 виконані у повному обсязі не були, а саме Позивачем не надано належного обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду, оскільки про порушення своїх прав ОСОБА_1 дізнався або повинен був дізнатися не пізніше 10.06.2009, тобто з моменту, коли йому було призначено пенсію. Крім того, суд зауважив, що подання адвокатського запиту не може мати своїм наслідком штучне продовження строку звернення до суду.

З такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.

Приписи п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України визначають, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Отже, єдиною підставою для повернення позовної заяви відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України є не усунення позивачем недоліків позовної заяви в установлений судом строк.

Як було встановлено вище, залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції вказав на те, що Позивачем, зокрема, було пропущено строк звернення до суду та не надано належного обґрунтування поважності причин його пропуску.

На виконання вимог згаданої ухвали суду ОСОБА_1 було подано заяву про усунення недоліків, за наслідками розгляду якої судом постановлено оскаржувану ухвалу від 25.11.2022, зміст якої було наведено вище.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції щодо наявності підстав для повернення позовної заяви з огляду на пропуск строк звернення до суду, колегія суддів з урахуванням доводів апеляційної скарги вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Приписи п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України визначають, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Отже, підставою для повернення позовної заяви відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України є неподання особою в зазначений строк заяви або визнання неповажними підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Приписи абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС України визначають, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З наведених норм вбачається, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення. Водночас, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Указана позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 03.11.2021 у справі № 240/8934/19 в аналогічних за своїм змістом правовідносинах.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є незгода ОСОБА_1 з тим, що йому не призначалася та не виплачувалася пенсія за віком з 16.01.2000 по 10.06.2009, а також з тим, що з 01.04.2018 ГУ ПФ у Київській області при перерахунку пенсії застосував коефіцієнт заробітної плати інший, ніж 2,36607.

Вперше із заявою про отримання розпорядження щодо призначення пенсії ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФ у Київській області у лютому 2022 року.

У подальшому в інтересах ОСОБА_1 із адвокатським запитом про отримання, зокрема, матеріалів пенсійної справи звернувся адвокат Мастюгін Є.Д. 28.07.2022.

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФ у Київській області із заявою про проведення перерахунку пенсії з дня зменшення коефіцієнту заробітної плати, який враховується для обчислення пенсії - 2,36607, а також про проведення обрахунку та виплати пенсії з дня виникнення на неї права, а саме з 16.01.2000.

Одночасно ОСОБА_1 звернувся до Пенсійного фонду України із скаргою на відповідні дії ГУ ПФ у Київській області.

Листом від 30.09.2022 №1000-0202-/98035 Відповідач повідомив Позивача про те, що пенсія за віком останньому призначена з 10.06.2009, з 27.03.1995 по 31.03.2002 ОСОБА_1 отримував пенсію по інвалідності, а перерахунки пенсії здійснювалися своєчасно у відповідності до вимог чинного законодавства.

Крім того, за наслідками розгляду скарги ОСОБА_1 . Пенсійний фонд України листом від 18.10.2022 №26489-27100/К-03/8-2800/22 повідомив Позивача, що розмір пенсії було обчислено з урахуванням набутого страхового стажу та заробітної плати, на час перевірки було встановлено помилку в частині визначення страхового стажу та заробітної плати, з якої обчислено розмір пенсії, та з 10.06.2009 матеріали пенсійної справи приведено у відповідність до вимог законодавства.

При цьому, як свідчать матеріали справи, початок перебігу строку звернення до суду ОСОБА_1 пов`язує з моментом, коли останній ознайомився із змістом листа Пенсійного фонду України від 18.10.2022 №26489-27100/К-03/8-2800/22, визначаючи його як завершення процедури досудового врегулювання спору.

У розрізі наведеного судова колегія звертає увагу, що у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №340/1019/19 підкреслено, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатися.

Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Суд вважає, що особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу, що здійснює виплату одноразової грошової допомоги відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру допомоги, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок допомоги.

Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі № 510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

При цьому, поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №340/1019/19).

Верховний Суд, зокрема, у постанові від 06.10.2021 у справі № 140/3746/19 наголошував, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.

Так, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Верховного Суду у постанові від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 відступила від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020 у справі №816/197/18, від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а, від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18 щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, у яких, зокрема зазначено, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави (постанови Верховного Суду від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), а також про те, що строк звернення позивача до суду у випадку спірних правовідносин розпочав перебіг після отримання позивачем листа-відповіді від органу Пенсійного фонду, а не після отримання пенсії за відповідний період (постанова Верховного Суду від 25.02.2021 у справі №822/1928/18) та дійшла наступного правового висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України у спорах цієї категорії:

1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.09.2022 у справі №120/906/21, від 18.05.2022 у справі №460/9345/20, від 04.05.2022 у справі №460/5667/20, від 07.02.2022 у справі № 420/13948/20.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає помилковими аргументи ОСОБА_1 про те, що про порушення своїх прав останній дізнався із змісту листа ГУ ПФ у Київській області від 30.09.2022 №1000-0202-8/98035, оскільки отримання такого листа не змінює момент, з якого Позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується та не змінює початок перебігу строку звернення до суду.

Так, про факт призначення ОСОБА_1 пенсії з 10.06.2009, а не з 16.01.2000, останньому не могло не бути відомо принаймні з 10.06.2009, як правильно підкреслив суд першої інстанції.

Крім іншого, доказів вчинення будь-яких дій до лютого 2022 року з метою з`ясування розміру коефіцієнту заробітної плати після перерахунку пенсії у квітні 2018 року (розпорядження від 23.04.2018 №840505), Позивачем не надано.

З приводу аргументів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 скористався передбаченою чинним законодавством процедурою досудового врегулювання спору шляхом оскарження дій ГУ ПФ у Київській області до Пенсійного фонду України, а відтак строк звернення до суду із цим позовом повинен обчислюватися з жовтня 2022 року, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 ст. 122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

На переконання судової колегії, обчислення строку звернення до суду за правилами ч. 4 ст. 122 КАС України можливе виключно у випадку, якщо під час перевірки питання про дотримання такого строку суд не встановить, що про порушення своїх прав особа дізналася або повинна була дізнатися задовго до ініціювання процедури досудового порядку вирішення спору.

Крім того, аналіз змісту листа Пенсійного фонду України від 18.10.2022 №26489-27100/К-03/8-2800/22 не дає можливості стверджувати про те, що останній є рішенням цього органу у розумінні Порядку розгляду скарг на рішення органів Пенсійного фонду України щодо пенсійного забезпечення, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 12.10.2007 № 18-6, позаяк не містить обов`язкових саме для рішення реквізитів та, зокрема, відомостей про задоволення чи відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

У площині всього наведеного вище обґрунтування колегія суддів вважає, що лист ГУ ПФ у Київській області від 30.09.2022 №1000-0202-8/98035, як і лист Пенсійного фонду України від 18.10.2022 №26489-27100/К-03/8-2800/22 не можуть вважатися документами, виключно після отримання яких ОСОБА_1 вправі безумовно стверджувати, що він дізнався про порушення своїх прав. Як вже було неодноразово наголошено вище, отримання такого листа не змінює момент, з якого Позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується та не змінює початок перебігу строку звернення до суду.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне підкреслити, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував на тому, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (рішення від 18.10.2005 у справі «МШ «Голуб» проти України»).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України» визначено, що нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Судовою колегією враховується, що причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.03.2021 у справі №160/6430/20.

Таким чином, з`ясування, за твердженням Позивача, лише у лютому - жовтні 2022 року причин непризначення та невиплати пенсії за віком з 16.01.2000 по 10.06.2009, а також перерахунку її з квітня 2018 року із застосуванням іншого ніж 2,36607 коефіцієнта заробітної плати, не може вважатися поважною причиною для поновлення строку звернення до суду, позаяк, як вже було неодноразово наголошено вище, згадані виплати мають щомісячний характер і про їх припинення, зменшення чи нарахування у неправильному розмірі Позивачу мало бути відомо не пізніше нетримання/отримання вперше такої виплати у межах спірного періоду.

Аналогічну позицію висловлено Верховним Судом й у постанові від 21.10.2021 у справі № 460/858/20.

У рішенні від 21.02.1975 у справі «Голдер проти Великої Британії» Європейський суд з прав людини закріпив правило, що пункт 1 статті 6 Конвенції стосується невід`ємного права особи на доступ до суду. Прямим порушенням права на доступ до суду є необхідність отримання спеціальних дозволів на звернення до суду.

Таким чином, як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 13.12.2011 №17-рп/2011 у практиці Європейського суду з прав людини право на звернення до суду також пов`язується лише з волевиявленням особи. За змістом частини п`ятої статті 6 КАС України особа може відмовитися від реалізації права на звернення до суду, однак не від самого права як такого.

Поряд з іншим, колегія суддів зауважує, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеєр проти Бельгії»).

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000, пункт 33).

За таких обставин подання ОСОБА_1 у жовтні 2022 року позовної заяви за відсутності належного обґрунтування причин зволікання із оскарженням рішень, дій та бездіяльності територіального органу Пенсійного фонду України щодо безпідставного, на думку Позивача, непризначення пенсії за віком у 2000 році, а також перерахунку такої пенсії у квітні 2018 року, матиме наслідком порушення принципу правової визначеності, що є неприпустимим з огляду на принципову позицію Європейського Суду з прав людини у цьому питанні.

Як було підкреслено вище, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Разом з тим, Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування об`єктивних та поважних причин, які зумовили несвоєчасне звернення до суду. Відтак, висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для поновлення ОСОБА_1 строку звернення до суду із вказаним позовом, підтверджуються матеріалами справи, у той час як доводи апеляційної скарги відповідну позицію суду не спростовують.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що зазначення ОСОБА_1 у позовній заяві про те, що у розрахунку заробітку від 22.09.2022 коефіцієнт заробітної плати знижено ще до 2,16238 у розрізі спірних правовідносин не змінює правильність застосування судом першої інстанції положень ст. 122 КАС України, позаяк дії чи рішення ГУ ПФ у Київській області щодо іншого, ніж проведеного 01.04.2018 перерахунку, не визначені предметом оскарження у цій справі.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та постановив ухвалу з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 169, 242-244, 250, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Н.П. Бужак

О.М. Оксененко

Повний текст постанови складено та підписано 08 березня 2023 року.