Справа № 280/6875/22
Суддя: Мінаєва Катерина Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 року Справа № 280/6875/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мінаєвої К.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

1) визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №0-0826, №0-0826 відповідача від 15.02.2022 на сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, якими визначено суму податкових зобов`язань за податковий період 2021 року на суму 1240,97 грн. і 3297,24 грн. відповідно;

2) стягнути з відповідача на користь позивача суму судових витрат, а саме судовий збір у розмірі 992,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є власником будинку площею 306,70 кв.м (у с. Шелюги Мелітопольського району Запорізької області) та співвласником квартири загальною площею 38,71 кв.м. (у м.Києві). Приймаючи податкові повідомлення-рішення про сплату сум податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на думку позивача, контролюючим органом не було враховано рішення Запорізької міської ради, яким встановлено нульову ставку податку щодо різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), загальна площа яких не перевищує 370 кв. м. Відтак оскаржувані рішення вважає протиправними та просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 06.01.2023 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін.

Відповідач виклав свою позицію у відзиві на позовну заяву (вх.№4603 від 30.01.2023), в якому вказує, що відповідно до підпункту 12.3.7 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України міським радам не дозволяється встановлювати індивідуальні пільгові ставки місцевих податків та зборів для окремих юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців і фізичних осіб або звільняти їх від сплати таких податків та зборів. Також зауважує, що враховуючи вищу юридичну силу саме закону, при прийнятті рішень з питань місцевих податків, у тому числі податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, органам місцевого самоврядування слід керуватись правилами, встановленими Податковим кодексом. Відтак зазначає, що згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування території громад, залежно від місця розташування та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м бази оподаткування. За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, об`єкт нерухомого майна: 1) будинок, за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 306,7 кв.м; частка власності 1/1 від загальної площі оподаткування; 2) квартира, за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа 38,71 кв.м; частка власності ? від загальної площі оподаткування, тобто 19,36 кв.м. Крім того, звертає увагу, що за рішенням Київської міської ради від 18.10.2018 №1910/5974 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві» ставка податку становить 1,5% від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного 2021 року, що складає 90,00 грн. за 1 кв.м за 2021 рік по об`єктах оподаткування. Також рішенням Якимівської селищної ради Запорізької області 7 скликання від 22.06.2017 №4 затверджено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та становить 0,4% від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного 2021 року, що складає 24,00 грн. за 1 кв.м. Відтак, на думку представника відповідача винесені податкові повідомлення-рішення є такими, що підлягають сплаті та відповідають вимогам чинного законодавства. Більш того, представник відповідача зазначає, що оскільки нерухомість, яка перебуває у власності позивача зареєстрована у м.Києві та на території Якимівської селищної ради, повинні застосовуватися ставки податку на нерухоме майно саме цих місцевих/селищних рад. Між тим, з позиції контролюючого органу, рішенням Запорізької міської ради остання мала право зменшити ставку податку, але не збільшувати пільгову базу оподаткування об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності позивача. Разом з тим, підкреслює, що листом від 11.08.2021 Державної регуляторної служби України було встановлено, що рішення Запорізької міської ради від 28.01.2015 №5 «Про встановлення податку на майно» (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме у підпункті 2.4.1 пункту 2.4 Положення) визнано ознаки невідповідності вимогам чинного законодавства та суперечить принципам державної регуляторної політики.

Позивач не погодилась з доводами представника відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, та подала відповідь на відзив (вх.№4915 від 01.02.2023). Так, позивач вкотре звертає увагу, що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, обчислюється, виходячи із сумарної загальної площі об`єктів житлової нерухомості, а обчислення суми податку здійснюється за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) платника, яким є м.Запоріжжя. Зауважує, що Положення про податок на майно, затверджене Запорізькою міською радою є чинним, судом протиправним не визнавалось. Крім того, повідомляє, що один з об`єктів оподаткування за податковими повідомленнями-рішеннями перебуває на тимчасово окупованій території (с.Шелюги Мелітопольського району Запорізької області). Відтак позивач наводить приписи Закону України від 24.03.2022 № 2142-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства на період дії воєнного стану», якими передбачено, що за 2021 та 2022 податкові (звітні) роки не нараховується та не сплачується податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за об`єкти житлової нерухомості, у тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, та за об`єкти житлової нерухомості, що стала непридатною для проживання у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Свою позицію відповідач також висловив у запереченні на відповідь на відзив (вх.№6062 від 09.02.2023), у яких представник наводить правове обґрунтування обчисленню суми податку та надсилання податкового повідомлення-рішення, а також зазначає на визначальну роль положень Податкового кодексу у порівнянні із рішенням Запорізької міської ради. Крім того, представник відповідача вкотре зауважує,що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є місцевим податком, тому Запорізька міська рада не може встановлювати процентну ставку такого податку для об`єктів нерухомості, які є у власності позивача; щодо позивача не може бути застосовано зменшення бази оподаткування об`єктів житлової нерухомості у відповідності до рішень Запорізької міської ради.

Відповідно до довідки Запорізького окружного адміністративного суду за вих.№02-35/23/14 від 09.03.2023 суддя Мінаєва К.В. була відсутня на роботі в період з 06.03.2023 по 08.03.2023 - листок непрацездатності №7390401-1.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 на праві приватної власності належить будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 306,7 кв.м, на підставі договору дарування від 13.12.2011, посвідченого Приазовською районною державною нотаріальною конторою в порядку заміщення Якимівської державної контори, реєстраційний номер 35421710, за даними витягу з Державного реєстру прав серії СЕВ №653749 (а.с.22).

З витягу з Державного реєстрового речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності також встановлено, що позивач у на праві спільної часткової власності (розмір частки ?) належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 38,71 кв.м, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Боднар Н.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 11.04.2017 за реєстровим номером 717, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №84818065 від 11.04.2017 (а.с.23).

15.02.2022 посадовою особою контролюючого органу було прийнято податкове повідомлення-рішення за формою «Ф» №0-0826 відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, за яким позивачеві було визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2021 рік у сумі 3 297,24 грн., із розрахунку 0,4% ставки податку від мінімальної заробітної плати на 1 січня звітного року (24,00 грн.) як власнику будинку загальною площею 306,7 кв.м, що підтверджується змістом копії наведеного податкового повідомлення-рішення та розрахунком до нього (а.с.10,47).

15.02.2022 посадовою особою податкового органу також було прийнято податкове повідомлення-рішення за формою «Ф» №0-0826 відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, за яким позивачеві було визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2021 рік у сумі 780,30 грн., із розрахунку 1,5% ставки податку від мінімальної заробітної плати на 1 січня звітного року (90,00 грн.) як власнику будинку загальною площею 98,71 кв.м, що підтверджується змістом копії наведеного податкового повідомлення-рішення та розрахунком до нього (а.с.11,47).

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі ПК України).

За пунктом 6.3 статті 6 ПК України сукупність загальнодержавних та місцевих податків та зборів, що справляються в установленому цим Кодексом порядку, становить податкову систему України.

Згідно з підпунктом 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 ПК України до місцевих податків належать податок на майно та єдиний податок.

Пунктом 12.3 статті 12 ПК України встановлено, що сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів, та про внесення змін до таких рішень.

Статтею 265 ПК України передбачено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Порядок нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначено статтею 266 ПК України.

Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Приписи підпункту 266.2.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлюють, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

За підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до підпункту 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Абзацом сьомим підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України передбачено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості, виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Згідно підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є місцевим податком, розмір якого визначається рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості. Відтак встановлення місцевих податків і зборів входить до компетенції органів місцевого самоврядування, податковий же орган, наділений повноваженнями по застосуванню в межах своєї компетенції вже прийнятих нормативно-правових актів, в тому числі рішень органів місцевого самоврядування, норми яких є чинними на час їх застосування та є обов`язковими.

Судом встановлено, що рішенням Запорізької міської ради від 28.01.2015 за №5 "Про встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки)" було затверджено Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки).

До вказаного Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки), затвердженого 28.01.2015 рішенням Запорізької міської ради №5 (надалі Положення про податок на майно), внесено зміни Рішеннями Запорізької міської ради від 30.06.2015 за №5, від 26.02.2016 за №30, від 25.08.2016 за №50, від 21.12.2016 за №49, від 26.04.2017 за №51, від 27.05.2020 за №49.

Відповідно до Положення про податок на майно, ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, становить 1% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування, за винятком об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, для яких встановлюється нульова ставка податку, а саме:

- квартири/квартир, загальна площа яких не перевищує 120 кв.м;

- будинку/будинків, загальна площа яких не перевищує 250 кв.м;

- різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири /квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток, загальна площа яких не перевищує 370 кв.м)

Крім того, згідно з Положенням про податок на майно, база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості на 60 кв.м;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості на 120 кв.м;

в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири /квартир та житлового будинку / будинків, в тому числі їх часток), - на 180 кв.м.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб, становить 1% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового року), за 1 кв.м бази оподаткування.

Дане рішення не скасовано в судовому або іншому порядку, внаслідок чого є обов`язковим як для позивача, так і для відповідача у справі.

Підпунктом 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями).

Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів нежитлової нерухомості, встановлюються залежно від майна, яке є об`єктом оподаткування.

Отже, законодавець делегував органам місцевого самоврядування право встановлювати пільги з податку, що сплачується на відповідній території.

Фізичним особам - платникам податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об`єктів житлової нерухомості податок нараховується виходячи із бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, з урахуванням обмежень, встановлених підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України, пільги органів місцевого самоврядування з неоподатковуваної площі таких об`єктів (у разі її встановлення) та відповідної ставки податку. Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 06.11.2018 у справі №817/2019/17.

Крім того, суд також враховує висновок Верховного Суду викладений в постанові від 15.05.2019 у справі №825/1496/17, відповідно до якого, встановлення місцевих податків і зборів входить до компетенції органів місцевого самоврядування, податковий же орган, яким є відповідач у справі, наділений повноваженнями по застосуванню в межах своєї компетенції вже прийнятих нормативно-правових актів, в тому числі рішень органів місцевого самоврядування, норми яких є чинними на час їх застосування та є обов`язковими.

Таким чином, при прийнятті спірних податкових повідомлень-рішень податковий орган не застосував чинне рішення органу місцевого самоврядування в частині пільг для фізичних осіб, наданих відповідно до пункту 266.4 статті 266 ПК України, та, відповідно, у зв`язку з неправильним визначенням ставок податку було невірно розраховано суми податку щодо належних позивачу об`єктів нерухомості.

Так, суд звертає увагу, що відповідачем безпідставно не було застосовано нульову ставку податку, передбачену Положенням про податок на майно для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, загальна площа яких не перевищує 370 кв.м.

Щодо посилань відповідача на встановлені рішеннями Київської міської ради та Якимівської селищної ради 7 скликання ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, слід вказати наступне.

Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є місцевим податком, податковою адресою позивача є м.Запоріжжя, тому зменшення бази оподаткування об`єктів житлової нерухомості позивача повинно бути застосовано у відповідності до положень рішення Запорізької міської ради.

Також судом не приймається посилання відповідача на те, що Державною регулятивною службою України було встановлено, що рішенню Запорізької міської ради від 28.01.2015 №5 притаманні ознаки невідповідності вимогам чинного законодавства та суперечить принципам державної регуляторної політики, адже даний лист носить лише роз`яснювальний характер та інформує про необхідність внесення та розгляд сесії питання про скасування вищезазначеного рішення, а не скасовує його.

Щодо доводів відповідача щодо того, що рішення Запорізької міської ради в частині визначення ставки податку для квартир суперечить вимогам ПК України, суд зазначає наступне.

Предметом оскарження у даній справі є виключно податкові повідомлення-рішення відповідача, прийняті ним на виконання своїх функцій шляхом реалізації повноважень, передбачених підпунктом 20.1.18 пункту 20.1 статті 20 та підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України щодо визначення податкового зобов`язання. Правомірність рішення органу місцевого самоврядування не є предметом оскарження у даній справі, повноваження міських (селищних, сільських) рад в частині встановлення місцевих податків і зборів хоча і визначені в тому числі ПК України, проте є виключною компетенцією цих органів, правомірність реалізації якої не має перевірятися в межах даної справи.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач, приймаючи оскаржувані рішення, діяв поза межами повноважень та у не спосіб, що визначений законами України, а тому податкові повідомлення-рішення від 15.02.2022 №0-0826 та від 15.02.2022 №0-0826 є протиправними та підлягає скасуванню.

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97, пункт 36, від 01.07.2003) вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії

Таким чином, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних і достатніх доказів спростування відповідачем тверджень позивача щодо правомірності спірних податкових повідомлень-рішень.

При цьому, суд звертає увагу, що позивачем у прохальній частині помилково зазначена сума податкового зобов`язання, визначеного податковим повідомленням-рішенням №0-0826 від 15.02.2022, а саме 1240,97 грн. замість вірної 780,30 грн., тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Враховуючи положення частин першої, другої статті 77, 90 КАС України, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Квитанцією від 26.11.2022 №051139.01.056.22111 підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 992,40 грн. (а.с.10). За таких обставин, судові витрати на оплату судового збору в розмірі 992,40 грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області №0-0826 від 15.02.2022, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у сумі 780,30 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області №0-0826 від 15.02.2022, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у сумі 3 297,24 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач Головне управління ДПС у Запорізькій області, місцезнаходження: 69107, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.166; код ЄДРПОУ ВП 44118663.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 09.03.2023.

Суддя К.В.Мінаєва