Справа № 160/19097/22
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2023-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Озерянської С.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін в письмовому провадженні у м. Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізький області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.12.2022 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
11.01.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла відповідь на відзив, відповідно якої зазначено, що 01 вересня 2022 року при зверненні до органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком нею разом з іншими документами була надана трудова книжка НОМЕР_2 , заведена на ім`я ОСОБА_1 02.06.1980 року, з печаткою Омельницького СПО Оріхівського району Запорізької області на титульній сторінці та підписом посадової особи цього підприємства, що оформила трудову книжку. Не зважаючи на положення чинного законодавства та наявність відповідних записів у трудовій книжці відповідач відмовив у призначенні пенсії за віком безпідставно не зарахувавши до страхового стажу період роботи в Оріхівському змішторзі (міськторзі) з 20.06.1981 по 23.12.1988, з посиланням на те, що запис про прийом на роботу зроблено некоректно та відсутня печатка підприємства про звільнення. Вказане не ґрунтується на положеннях чинного законодавства, оскільки наявний основний документ, що підтверджує страховий стаж трудова книжка із записами, внесеними відповідно до вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 № 58, які виконані чітко та зрозуміло і містять інформацію про періоди роботи та займану посаду, реквізити відповідних наказів, на підставі яких вони внесені.
26.01.2023 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на адресу суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позовної заяви позивача посилаючись на те, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано період з 20.06.1981 по 23.12.1988, оскільки запис про прийом на роботу зроблено некоректно та відсутня печатка підприємства при звільненні. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області діяло в межах повноважень, згідно діючого законодавства.
Також 26.01.2023 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшли матеріали, що були на розгляді при прийнятті спірного рішення стосовно ОСОБА_1 .
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
01.09.2022 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
04.10.2022 ороку Державним архівом Запорізької області Силці Тетяні надано інформацію згідно до якої, повідомлено, що документи з особового складу Оріхівського смешторгу (Оріхівського міськторгу) м. Оріхів Запорізької області за 1981 -1988 рр. на зберігання до Державного архіву Запорізької області не надходили, у зв`язку з чим надати архівну довідку про стаж роботи ОСОБА_1 немає можливості. Інформація оформлена листом за вих. № 06-07/С-1223.
24.10.2022 року листом за № 15/С-174-1,2 Комунальною установою «Трудовий архів» Оріхівської міської ради ОСОБА_2 повідомлено, що у зв`язку з тим, що на території м. Оріхів Пологівського району Запорізької області ведуться активні бойові дії та через неможливість по цій причині доступу до архівних документів, що знаходяться там, видати довідку про стаж роботи гр. ОСОБА_1 по Оріхівському змішторгу за період з 20.06.1981 по 23.12.1988рр. немає змоги. На даний час ведеться робота по евакуації архівних документів комунальної установи «Трудовий архів» Оріхівської міської ради, після чого цю довідку буде надано заявнику.
21.12.2022 року Комунальною установою «Трудовий архів» Оріхівської міської ради Силці Тетяні надана архівна довідка № 15/С-174-1, згідно з якою в наказах з кадрових питань (особового складу) Оріхівського змішторгу (з 14 червня 1983 р. Оріхівський міськторг) м. Оріхів Оріхівського району Запорізької області за 1981-1988 рр. значиться ОСОБА_3 ( так в документах): - прийнята «мл. Продавцом в отд. «Электрохозтовары» универмага» (так в документі) з 20 червня 1981 року ( наказ від 15 червня 1981 р. № 20к); - переведена « мл. продавцом в отд. «Обувь» (так в документі) з 08 травня 1984 року ( наказ від 14 травня 1984 р. № 18к); - звільнена з 23 грудня 1988 року за власним бажанням (наказ від 23. Грудня 1988р. № 73к).
Позивач вважає рішення про відмову в призначенні пенсії за віком протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Частиною 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до абзацу першого ч. 2 ст. 24 Закону України № 1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальним органом Пенсійного фонду відповідно вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку з 01.01.2004 року, а за період до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим законом.
Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01.01.2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року не менше 29 років.
Відповідно до ст. 39 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Статтею 62 Закону України від 05.11.1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Пунктами 2.2 - 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Таким чином, нормою вказаного Порядку № 637 (п. 1) чітко визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. І лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п.2.12 Інструкції №58, працівник завіряє своїм підписом виключно правильність заповнення титульної сторінки трудової книжки. Вимог до працівника щодо контролю проставлення штампів та печаток роботодавцем жодна Інструкція не містить.
Відповідно до п.4 Постанови КМУ «Про трудові книжки працівників» 301 від 27.04.1993 року відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання, а тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітників, а отже, не може впливати на його особисті права.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі №677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).
Положеннями пунктів 4.1, 4.2, 4.3 Порядку № 22-1 визначено, що орган, який призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2). Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.
При прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.
Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження (п.4.7 Порядку № 22-1).
Як встановлено судом, згідно відомостей ( за спірний період), які містяться в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 від 02.06.1980 року:
20.60.1981 прийнята мл. продавцем в відділ «Електрогосптовари» універмагу «Ювілейний». Наказ № 20к від 15.06.1981 року (запис 3);
Оріхівський смешторг перейменований в Оріхівський горторг. Наказ 294 від 30.12.1982 року (запис 4);
07.05.1984 року переведена мл. продавцем відділу «Взуття». Наказ 18-к від 14.05.1984 року (запис 5);
23.12.1988 звільнена з торга по ст. 38 КЗпП (власне бажання). Наказ 73-к від 23.12.1988року. (запис 6).
При цьому, з наданої трудової книжки НОМЕР_3 вбачається, що в трудовій книжці дійсно допущено описку запис № 3, вказана дата число 20, місяць 60, рік 1981. Запис № 6 від 03.12.1988 звільнена с торга по ст. 38 КЗпП (власне бажання). Наказ 73 від 23.12.88р. Запис № 6 не містить відбитку печатки підприємства.
Відсутність відбитку печатки при призвільненні позивача, на переконання суду, не дає права пенсійному органу зарахувати до страхового стажу такий період роботи без уточнюючої довідки.
Такою підтверджуючою довідкою, в даному випадку є архівна довідка №15/С-174-1 від 21.12.2022 року.
Однак, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що надана позивачем до суду архівна довідка №15/С-174-1 від 21.12.2022 року отримана позивачем після винесення Головним управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області оскаржуваного рішення про відмову у призначенні пенсії, а отже не були розглянуті під час дослідження документів для призначення пенсії.
При цьому, яка вбачається з матеріалів справи, позивач в подальшому з вказаними довідками та наказами до органів Пенсійного фонду України не зверталася, а отже у відповідача не виникало можливості та обов`язку в їх розгляді та винесенні відповідного рішення.
В оскаржуваному рішенні відповідачем роз`яснено, що для зарахування періоду роботи з 20.06.1981 по 23.12.1988 року необхідно надати уточнюючу довідку.
В той же, час суд наголошує, що законодавством встановлено порядок подання до органів Пенсійного фонду документів про призначення та/або перерахунок пенсії та вимоги до таких документів №22-1 від 25.11.2005 року, який позивачем дотримано не було.
Водночас, суд зазначає, що оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам, оскільки воно обґрунтоване, прийняте з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, відповідно відсутні підстави для його скасування та задоволення вимог ОСОБА_1 .
В свою чергу, суд не може розглядати документи, які підтверджують наявність страхового або спеціального стажу роботи позивача та приймати за результатами їх розгляду рішення, які не були нею надані до пенсійного органу та не були розглянуті останнім.
Оскаржуване рішення про відмову в призначенні пенсії, прийняте пенсійним органом на підставі наданих позивачем документів, відповідно правомірність прийняття такого рішення вирішується судом враховуючи наявні у відповідача на час прийняття оскаржуваного рішення підтверджуючі документи.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб`єкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
В даному випадку, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, враховуючи наявні у нього документи, оскаржуване рішення про відмову в призначенні пенсії було прийняте відповідно до вимог діючого законодавства. В свою чергу, суд не може переймати повноваження пенсійного органу та на підставі наданих до суду документів вирішувати питання щодо зарахування окремих періодів до страхового або спеціального стажу роботи позивача та вирішувати питання щодо призначення їй пенсії за вислугу років.
Згідно положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.
Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Так, призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Підсумовуючи викладене вище, позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.
При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що питання щодо призначення пенсії за віком може бути розглянуте пенсійним органом на підставі заяви позивача та наданих додаткових документів незалежно від наявності рішення пенсійного органу про відмову в призначенні пенсії за вислугу років.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За вказаних обставин, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись статтями 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізький області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська