Справа № 215/4978/21
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2023-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

07 березня 2023 року

м. Київ

справа №215/4978/21

адміністративне провадження № К/990/5590/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мацедонської В.Е.,

суддів: Радишевської О.Р., Шевцової Н.В.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2021 року

та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділення поліції №5 КВН ГУНП Дніпропетровської області про визнання бездіяльності протиправною,-

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відділення поліції №5 КВН ГУНП Дніпропетровської області, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відділення поліції № 5 КВН ГУНП Дніпропетровської області за результатом розгляду заяви від 31.03.2021 року у сфері управління, яка виявилася у відмові надати вхідний номер відділення поліції ГУНП Дніпропетровської області, відповідно до якого отримано ухвали Тернівського райсуду м. Кривого Рогу у справах № 215/4916/19, № 215/3600/20, № 215/3763/20, № 215/3659/20;

- визнати протиправною бездіяльність відділення поліції № 5 КВН ГУНП Дніпропетровської області за результатом розгляду заяви від 31.03.2021 року у сфері управління, яка виявилася у відмові зазначити відповідальну особу поліції, як відповідальна за виконання ухвали Тернівського райсуду м. Кривого Рогу у справах № 215/4916/19, № 215/3600/20, № 215/3763/20, № 215/3659/20;

- визнати протиправною бездіяльність відділення поліції № 5 КВН ГУНП Дніпропетровської області за результатом розгляду заяви від 31.03.2021 року у сфері управління, яка виявилася у порушенні встановленого порядку ст. 3, 22, 68 Конституції України та зобов`язати прийняти рішення в розумінні п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України;

- визнати протиправною бездіяльність відділення поліції № 5 КВН ГУНП Дніпропетровської області за результатом розгляду заяви від 31.03.2021 року у сфері управління, яка виявилася у не вжитті заходів до усунення причин, що породжують подання заяви та зазначити закон, вимоги якого порушено ним згідно ст. 249 КАС України.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2021 року, залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2022 року, відмовлено у відкритті провадження.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 30 грудня 2022 року касаційну скаргу повернуто скаржнику.

16 лютого 2023 року касаційна скарга ОСОБА_1 повторно надійшла до Верховного Суду.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, Суд зазначає наступне.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною другою статті 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3, 4 (відмови у відкритті провадження у справі), 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З матеріалів касаційного провадження вбачається, що предметом спору у справі є бездіяльність відповідача стосовно розгляду заяви (запиту) позивача від 31.03.2021 року.

Зі змісту зазначеної вище заяви судами встановлено, що позивач звернувся до відповідача в порядку КПК України із заявою, у якій просить надати інформацію про розслідування злочину, а саме:

- надати всі процесуальні рішення слідчого по кримінальному провадженню відповідно до справ у справах № 215/4916/19, № 215/3600/20, № 215/3763/20, № 215/3659/20, в яких зобов`язали заяви внести до ЄРДР;

- зобов`язати слідчого наказом діяти відповідно до ст. 9,214,284 КПК України, вхідний номер якого надати;

- розпорядженням, наказом забезпечити належне виконання службових обов`язків своїх підлеглих для виявлення фактів, осіб, які його скоїли;

- надати вхідний номер у Тернівського відділення поліції ГУНП Дніпропетровської області, відповідно до якого отримано ухвали Тернівського райсуду м. Кривого Рогу у справах № 215/4916/19, № 215/3600/20, № 215/3763/20, № 215/3659/20;

- надати копію пояснення заявника про злочини у справах № 215/4916/19, № 215/3600/20, № 215/3763/20, № 215/3659/20;

- визначити відповідальну особу поліції, які відповідальна за виконання ухвали Тернівського райсуду м. Кривого Рогу у справах № 215/4916/19, № 215/3600/20, № 215/3763/20, № 215/3659/20;

- повідомити про вжиті оперативно-розшукові заходи слідчого у провадженні у справах № 215/4916/19, № 215/3600/20, № 215/3763/20, № 215/3659/20.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною другою статті 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (частина третя статті 124 Основного Закону).

Юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пункти 1-3 частини першої статті 4 КАС України адміністративною справою визначають переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи; а адміністративним судом - суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ.

За правилами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства (пункт 2 частини другої статті 19 КАС України).

Завданнями кримінального провадження відповідно до частини першої статті 2 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (частина перша статті 1 КПК).

Пунктом 5 частини першої статі 3 КПК досудове розслідування визначено як стадію кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

За правилами статті 218 КПК досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення. Якщо слідчому із заяви, повідомлення або інших джерел стало відомо про обставини, які можуть свідчити про кримінальне правопорушення, розслідування якого не віднесене до його компетенції, він проводить розслідування доти, доки прокурор не визначить іншу підслідність. Спори про підслідність вирішує керівник органу прокуратури вищого рівня. Спір про підслідність у кримінальному провадженні, яке може належати до підслідності Національного антикорупційного бюро України, вирішує Генеральний прокурор або його заступник.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування встановлено статтями 303, 314-316 КПК.

Згідно із частиною другою статті 303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Наведеними правовими нормами визначено суб`єктний склад, процедуру ініціювання і початку досудового розслідування, а також порядок оскарження дій чи бездіяльності слідчого або прокурора у разі нездійснення ними процесуальних дій, які вони зобов`язані вчинити у визначений цим Кодексом строк.

У Рішенні Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року № 6-рп/2001 роз`яснено, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду та вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод і законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості під час розслідування кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства та прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватися в порядку, встановленому згаданим вище Кодексом, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до управлінської сфери. Із цього слідує, що органи дізнання, слідства та прокуратури під час здійснення ними досудового розслідування виконують не владні управлінські функції, а владні процесуальні функції. Такі дії не є способом реалізації посадовими особами органів прокуратури та досудового розслідування своїх владних управлінських функцій, а є наслідком виконання ними функцій, обумовлених завданнями кримінального судочинства.

У Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 Конституційний Суд України вказав, що, здійснюючи перевірку заяв і повідомлень про злочини, прокурор, слідчий, орган дізнання діють до порушення кримінальної справи, однак вдаються до тих же способів і прийомів, що й під час збирання доказів у кримінальній справі. Отже, правовідносини, що мають місце під час розгляду заяв про злочини, за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними. Тому перевірка скарг на рішення, дії чи бездіяльність вказаних суб`єктів владних повноважень має відбуватися у тому ж процесуальному порядку і тим же судом, на який відповідно до закону покладені повноваження щодо перевірки й оцінки доказів у кримінальній справі, тобто судом із розгляду кримінальних справ. Зазначене обумовлює висновок, що компетентним національним судом, до юрисдикції якого належить розгляд скарг щодо прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності суб`єктом владних повноважень стосовно заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини, є суд, який спеціалізується на розгляді кримінальних справ. Крім того, імперативний припис пункту 2 частини третьої статті 17 КАС України виключає юрисдикцію адміністративних судів щодо справ, які належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

При цьому Конституційний Суд України у цій справі вирішив, що скарги осіб стосовно прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності суб`єктом владних повноважень щодо заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини суди повинні розглядати і вирішувати у кримінальному судочинстві.

Таким чином, посадові особи поліції під час вчинення діянь, пов`язаних із досудовим розслідуванням злочинів, не здійснюють публічно-владних управлінських функцій, а тому оскарження таких діянь має відбуватися виключно за правилами, встановленими КПК України.

У межах спірних правовідносин позивач і відповідач діють як учасники кримінального провадження, права і обов`язки яких визначені кримінальним процесуальним законом, тому спір у цій справі не може бути предметом розгляду в адміністративному суді.

Посилання позивача на Закон України "Про звернення громадян" та Закон України "Про інформацію" є безпідставними, виходячи з наступного.

У відповідності до статті 12 Закону України "Про звернення громадян" дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України, законами України "Про засади запобігання і протидії корупції", "Про виконавче провадження".

Аналогічну за своїм змістом правову позицію займає Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 року у справі № 826/13340/15

Враховуючи викладене, дана справа не підсудна адміністративним судам, а повинна вирішуватися місцевим загальним судом в порядку КПК України.

У своїй касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що суди невірно та на свій розсуд тлумачать частину 1 статті 170 КАСУ, частину 3 статті 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації», принципи правової визначеності, у зв`язку з чим прийняв ухвалу з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Разом з тим, вказує, що в оскаржуваній ухвалі існує невідповідність викладених судом висновків щодо обставин справи, та не досліджено зібрані у справі докази, а тому, на думку скаржника, суди помилково вважали, що вимоги позову вказують на кримінальне правопорушення і повинні розглядатися за правилами КПК України. Також скаржник зазначає про встановлення судами обставин, що мають суттєве значення для справи, на підставі недопустимих доказів, оскільки суди відмовились витребувати необхідні докази для повного, всебічного розгляду справи і у такий спосіб відмовляються установити порушення законодавства.

Проаналізувавши зазначене позивачем, Верховний Суд дійшов висновку, що зазначене скаржником ґрунтується на суб`єктивній оцінці обставин справи, та його власного трактування норм КАС України та КПК України.

Інших обгрунтованих доводів, а також доказів на підтвердження вказаного, позивачем не надано.

Отже, позивач у касаційній скарзі не спростовує висновки суду першої інстанції та суду апеляційної інстанції щодо відмови у відкритті провадження у справі, та не надає доказів, які б вказували на розгляд справи у порядку адміністративного судочинства.

З огляду на наведене, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у справі, правильно застосував норми процесуального права ( пункт 1 частини 1 статті 170 КАС України), що є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що, в свою чергу, відповідно до частини другої статті 333 КАС України є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 169, 296, 299, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділення поліції №5 КВН ГУНП Дніпропетровської області про визнання бездіяльності протиправною.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. Е. Мацедонська

Судді О. Р. Радишевська

Н. В. Шевцова