Справа № 640/32390/21
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2023-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Черпіцької Л.Т., суддів: Пилипенко О.Є., Собківа Я.М., за участю секретаря: Висоцького А.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від "18" жовтня 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови перерахувати та виплачувати з 01.04.2019 р. пенсію ОСОБА_1 відповідно до довідки про розмір грошового забезпечення № 10582 від 24.09.2021 року виданої Київським міським територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, з урахуванням основних і додаткових видів грошового забезпечення, розрахованих згідно з постановою Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 р. «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», а саме: посадовий оклад - 7330,00 грн., оклад за військове звання «полковник» - 1480,00 грн., надбавка за вислугу років (50%) - 4405,00 грн., надбавка за особливості проходження служби (65%) - 8589,75 грн., надбавка за службу в умовах режимних обмежень (15%) - 1099,50 грн., премія (35%) - 2565,50 грн. без обмеження пенсії максимальним розміром.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві перерахувати та виплачувати з 01.04.2019 р. пенсію ОСОБА_1 відповідно до довідки про розмір грошового забезпечення № 10582 від 24.09.2021 року виданої Київським міським територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, з урахуванням основних і додаткових видів грошового забезпечення, розрахованих згідно з постановою Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 р. «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», а саме: посадовий оклад - 7330,00 грн., оклад за військове звання «полковник» - 1480,00 грн., надбавка за вислугу років (50%) - 4405,00 грн., надбавка за особливості проходження служби (65%) - 8589,75 грн., надбавка за службу в умовах режимних обмежень (15%) - 1099,50 грн., премія (35%) - 2565,50 грн. без обмеження пенсії максимальним розміром та виплатити єдиним платежем недоотримані суми пенсії з врахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що відмова ГУ ПФУ в місті Києві перерахувати та виплатити пенсію на підставі довідки Київського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки про розмір грошового забезпечення позивача від 24 вересня 2021 року № 10582, виданої станом на 05.03.2019 року, що враховується для перерахунку пенсій, з урахуванням основних і додаткових видів грошового забезпечення, та премій, є протиправною, суперечить вимогам чинного законодавства та порушує його право на отримання пенсії із врахуванням додаткових видів грошового забезпечення.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від "18" жовтня 2022 р. позов задоволено частково.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що у відповідача на підставі довідки про грошове забезпечення позивача станом на 05.03.2019 виник обов`язок щодо проведення перерахунку пенсії, проте зазначений обов`язок відповідачем не виконаний, тому ГУ ПФУ у м. Києві вчинено протиправні дії щодо відмови в проведенні перерахунку пенсії позивачу згідно з довідкою від 24 вересня 2021 року № 10582.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження максимальним розміром, суд першої інстанції зазначив, що оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що позивачу відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії без обмеження максимального її розміру і без обмеження строку перерахунку пенсії, то дана позовна вимога є передчасною.

Позивач, не погоджуючись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та недотримання норм матеріального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовної вимоги щодо перерахунку та виплати пенсії без обмеження максимальним розміром та ухвалити нову постанову в цій частині, якою вказану позовну вимогу задовольнити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що станом на час виникнення спірних правовідносин пенсія йому виплачується з урахуванням максимального розміру пенсії, тому, права позивача в частині отримання пенсії в повному обсязі (без обмеження максимальним розміром) вже порушені, не залежно від перерахунку пенсії відповідно до оновленої довідки від 24 вересня 2021 року № 10582.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за вислугу років на підставі Закону України від 09.04.1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до розрахунку пенсії за вислугу років з Автоматизованої системи розрахунку пенсій ГУ ПФУ в м. Києві по пенсійній справі ФА 113309 пенсія позивачу була нарахована з наступних складових:

- посадовий оклад;

-оклад за військовим званням;

- процентна надбавка за вислугу років (40%);

- робота з таємними виробами, носіями, документами (15 %);

- надбавка за особливо важливі завдання (50%);

- премія (10%).

Основний розмір пенсії - 71% грошового забезпечення.

У подальшому позивачу здійснено перерахунок пенсії з 01.01.2018 з врахуванням таких видів грошового забезпечення

- посадовий оклад;

- оклад за військове звання;

- процентна надбавка за вислугу років 50%.

Основний розмір пенсії - 100 % грошового забезпечення.

Позивач звернувся до Київського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки з заявою підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві оновлену довідку про розмір грошового забезпечення станом на 05 березня 2019 року у відповідності до вимог положень постанови КМУ від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Київським міським територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, враховуючи рішення і постанову Верховного Суду в зразковій справі № 160/8324/19, для перерахунку пенсії ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві надано довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 від 24 вересня 2021 року № 10582.

Позивач 04 жовтня 2021 року звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії згідно з довідкою від 24 вересня 2021 року № 10582.

Листом від 04.11.2021 р. № 2600-0202-8/175494 ГУ ПФУ в м. Києві повідомило позивачу, що нормативно-правові акти щодо визначення умов, порядку та розмірів, які передбачають проведення перерахунку пенсій, призначених згідно з Законом №2262 після набрання, зокрема, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2018 р. у справі № 836/3858/18, законної сили, не приймалися. Тому, відсутні підстави для здійснення перерахунку пенсії позивача відповідно до наданої довідки про розмір грошового забезпечення позивача станом на 05.03.2019.

Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Предметом апеляційного оскарження є рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії на підставі оновленої довідки без обмеження максимальним розміром.

Згідно з частинами 2, 6 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Разом з тим, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України (пункт 1 резолютивної частини Рішення № 6-зп від 25 листопада 1997 року; пункт 1 резолютивної частини Рішення № 9-зп від 25 грудня 1997 року та пункт 1 резолютивної частини Рішення №19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року).

Так, у рішенні № 19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року Конституційний Суд України зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст та спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Отже, системний аналіз статті 55 Конституції України дозволяє дійти висновку, що частина 2 цієї правової норми гарантує кожному захист своїх прав, які були порушені органами державної влади, місцевого самоврядування, посадовими і службовими особами. Саме в такому значенні сформульовано частини 3, 5 та 6 статті 55 Конституції України.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12.06.2018 року у справі № 826/4406/16, від 07.11.2019 року у справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), від 30.09.2020 року у справі № 806/204/17 (адміністративне провадження № К/9901/20487/18), постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № П/9901/370/18 (провадження № 11-77заі18), від 28.10.2020 року у справі № 9901/153/20 (провадження № 11-201заі20), тобто є сталою.

Відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин; вирішуючи спір суд повинен встановити, що у зв`язку з прийнятим рішенням, вчиненням дії чи допущенням бездіяльності суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи інтереси особи у сфері публічно-правових відносин; при цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Розгляду та задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

При зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який би міг відновити його становище та захистити порушене, на його думку, право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних відносин (предмет та підстави позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві у відповідь на заяву позивача про перерахунок пенсії було вказано на відсутність правових підстав для такого перерахунку, тому, спору щодо обмеження пенсії максимальним розміром у цих спірних правовідносинах, не існує.

Відповідач не ухвалював рішення щодо перерахунку призначеної позивачу пенсії на виконання цього рішення суду, а тому відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині при здійсненні такого перерахунку будуть порушені.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що позивачу відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії без обмеження максимального її розміру, то дана позовна вимога є передчасною, та такою, що заявлена на майбутнє.

Посилання скаржника на правову позицію, викладену в постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.10.2022 у справі № 640/1731/21, колегія суддів не може брати до уваги, адже згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Крім того, аналізуючи всі доводи учасників справи, апеляційний суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно з ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 250, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від "18" жовтня 2022 р. - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 07 березня 2023 року.

Головуючий суддя Судді:Л.Т. Черпіцька О.Є. Пилипенко Я.М. Собків