Справа № 520/1235/22
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2023-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

з питань роз`яснення судового рішення

"07" березня 2023 р. № 520/1235/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панова М.М., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Харкові заяву ОСОБА_1 про роз`яснення рішення суду від 23.06.2022 по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з заявою про роз`яснення рішення, в якій просить суд роз`яснити, що при виконанні рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 червня 2022 року у справі №520/1235/22, Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області (або його правонаступникам) слід призначити ОСОБА_1 , з 24.11.2021 пенсію за вислугу років, виходячи з розрахунку 90 відсотків від суми заробітної плати, яка згідно довідок про складові заробітної плати, виданих Офісом Генерального прокурора №21-805зп від 29.09.2021, складала 64896 грн (шістдесят чотири тисячі вісімсот дев`яносто шість гривень), без обмеження максимального розміру заробітної плати для розрахунку пенсії, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ, з доповненнями згідно із Законом № 3662-ХІІ від 26.11.1993, у редакції Закону від 12.07.2001 №2663-ІІІ та проводити щомісячно виплати призначеної пенсії за вислугою років в повному обсязі без обмеження граничного розміру виплати пенсії та без обмежень, встановлених з 01.10.2017 Законами України № 2148-VІІІ від 03.10.2017 та № 1058-ІV від 09.07.2003, незалежно від перебування на посадах в органах прокуратури України чи в трудових відносинах з іншими підприємствами, установами чи організаціями.

Відповідно до ч. 3 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження. У разі необхідності суд може розглянути питання роз`яснення судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи та державного виконавця.

Дослідивши наявні матеріали справи, заяву про роз`яснення рішення суду, судом встановлено наступне.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.06.2022 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) про скасування рішення - задоволено частково. Скасовано рішення Пенсійного фонду України №53 від 30.11.2021, прийнятого за результатами розгляду заяви від 24.11.2021 №8190, яким ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , відмовлено в призначенні пенсії за вислугою років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () призначити та виплачувати в повному обсязі, перераховувати пенсію за вислугою років ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , з 24.11.2021 з розрахунку 90 відсотків від розміру заробітної плати згідно довідок про складові заробітної плати, виданих Офісом Генерального прокурора №21-805зп від 29.09.2021, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ, з доповненнями згідно із Законом №3662-12 від 26.11.1993, у редакції Закону від 12.07.2001 №2663-ІІІ. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Згідно відомостей автоматизованої системи "Діловодство спеціалізованого суду" встановлено, що вказане рішення набрало законної сили 26.07.2022.

Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.

Розглядаючи вказану заяву, суд бере до уваги, що відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали.

З поданої позивачем заяви вбачається, що рішення суду є йому незрозумілим в частині обсягу повноважень Управління при виконанні рішення суду в частині проведення перерахунку та виплати пенсії за вислугу років.

Судом встановлено, що на підставі рішення суду по справі №520/1235/22 від 23.06.2022 управлінням ПФУ в Київському районі м. Харкова прийняте рішення №53 від 10.01.2023 про призначення позивачу пенсії за вислугу років на підставі Закону України «Про прокуратуру».

У той же час, як вбачається з протоколу/розпорядження щодо призначення/перерахунку пенсії, позивачу призначено пенсію в розмірі 6608,60 грн.

Даний розмір пенсії визначено на підставі статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Розмір пенсії за віком). Тобто, Управлінням ПФУ в Київському районі м. Харкова визначено середньомісячний заробіток позивача в набагато меншому розмірі (29926, 20 грн.), ніж указано в довідках про складові заробітної плати, виданих Офісом Генерального прокурора від №21-805зп від 29.09.2021.

Не погоджуючись із такими діями відповідача по тлумаченню рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 червня 2022 року у справі №520/1235/22, позивач звернувся до суду з даною заявою.

Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається й діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип правової визначеності, основу якого утворює ідея передбачуваності очікування суб`єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам.

Із цього приводу Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації й правовідносини залишалися передбачуваними. Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22.09.2005 № 5- рп/2005, від 29.06.2010 № 17-рп/2010 від 22.12.2010, № 23-рн/2010 від 11.10.2011, № 10-рп/2011).

Стабільність правового регулювання проявляється, зокрема, у неприпустимості внесення довільних змін до наявної системи норм та є віддзеркаленням підтримання довіри громадян до законів та дій держави. Збереження розумної стабільності означає, серед іншого, обов`язок законодавця враховувати при зміні умов набуття права на отримання соціальних благ законні очікування, пов`язані з виконанням (повністю або частково) умов набуття такого права.

Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, Європейській соціальній хартії (переглянутій) 1996 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, та рішеннях Європейського суду з прав людини. Зокрема, згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення тощо.

Більше того, в п. 4 рішення від 11.10.2005 у справі №1-21/2005 Конституційний Суд України вказав наступну правову позицію: в Україні як соціальній, правовій державі політика спрямовується на створення умов, які забезпечують достатній життєвий рівень, вільний і всебічний розвиток людини як найвищої соціальної цінності, її життя і здоров`я, честь і гідність. Утвердження та дотримання закріплених у нормативно-правових актах соціальних стандартів є конституційним обов`язком держави. Діяльність її правотворчих і правозастосовних органів має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів. Зазначені конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом статей 1, 3, 6 (частина друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов`язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене.

Також Конституційний Суд України у своєму рішенні від 09.07.2007 № 6-рп/2007 зазначив, що «невиконання державою взятих на себе соціальних зобов`язань порушує принцип соціальної, правової держави». Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є «складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права».

Конституційний Суд України у рішенні від 11.10.2005 № 8-рп/2005 чітко визначив, що при прийнятті законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 7 та 11 до Конвенції" (пункт 1) України визнала обов`язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції. Європейський суд з прав людини розкриває принцип верховенства права через формулювання вимог, які він виводить з цього принципу.

Частиною 2 статті 8 КАС України також передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У постанові Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 09.05.2015 зазначається, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й рішення у справі "Пічкур проти України", як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Так, у рішенні ЄСПЛ у справі "Пічкур проти України" від 07.11.2013, яке набрало статусу остаточного 07.02.2014, зазначається, що статтею 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Пунктом 40 вказаного рішення ЄСПЛ встановлено, що заборона дискримінації за статтею 14 Конвенції поширюється за межі використання прав та свобод, гарантування яких кожною державою вимагається Конвенцією та протоколами до неї. Вона також застосовується до тих додаткових прав, що входять до загальної сфери застосування будь-якої статті Конвенції, які держави добровільно вирішили гарантувати (див. ухвалу щодо прийнятності у справі "Стек та інші проти Сполученого Королівства" (Stee and Others v. The United Kingdom) [ВП], заяви 65731/01 та 65900/01, п. 40, ECHR 2005-Х).

Пунктом 42 вказаного рішення ЄСПЛ встановлено, що у справах щодо скарги за статтею 14 Конвенції у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу на те, що заявника частково або повністю позбавили певної матеріальної допомоги на дискримінаційній підставі, що охоплюється статтею 14 Конвенції, відповідним методом перевірки є з`ясування, чи він або вона мали б право на отримання відповідної матеріальної допомоги за національним законодавством за умови існування права, щодо якого скаржиться заявник. Хоча Перший протокол не включає в себе право на отримання будь-яких видів виплат з соціального страхування, якщо держава вирішує створити механізм соціальних виплат, вона повинна зробити це у спосіб, що відповідає статті 14 (п. 55).

Крім того, практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) сформовано підхід щодо розуміння правової визначеності як засадничої складової принципу верховенства права. Зокрема, у Рішенні ЄСПЛ від 28.11.1999 у справі «Брумареску проти Румунії» зазначено, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права (пункт 61).

У Рішенні від 26.06.2014 в справі «Суханов та Ільченко проти України» ЄСПЛ наголосив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином установленої соціальної допомоги може становити втручання в право власності» (п. 52).

Більше того, Європейський суд з прав людини ще у 1974 році у справі «Міллер проти Австрії» (ухвала щодо прийняття заяви № 5849/72 від 16.12.1974) зазначив, що у зв`язку зі сплатою обов`язкових внесків до пенсійного фонду у застрахованої особи виникає право власності на пенсію. Відповідно до ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вперше у рішенні у справі "Міллер проти Австрії" від 16 грудня 1974 року, де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і у рішенні "Гайгузус проти Австрії" від 16 вересня 1996 року, якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, в свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Аналогічні висновки містяться в правовій позиції Європейського суду з прав людини, викладеній у п. 23 рішення «Кічко проти України» від 08.11.2005, а саме якщо правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Оскільки позивач сплачував та на даний час продовжую сплачувати передбачені чинним законодавством страхові внески до Пенсійного фонду, дії відповідача щодо обмеження розміру його пенсії є втручанням у його право на мирне володіння майном - пенсією.

Суд зазначає, що Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22.06.2010 у справі №21-399во10, від 07.12.2012 у справі №21-977во10, від 03.12.2010 у справі №21-44а10).

Така правова позиція підтримана Конституційним Судом України у рішеннях від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.07.2007 № 6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.

Водночас, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 372 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є підставою для його виконання. Відповідно повним виконанням рішення суду буде сплата відповідачем всієї недоплаченої частини пенсії за рішенням суду.

Враховуючи дані обставини, вбачається, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 червня 2022 року у справі №520/1235/22 є незрозумілим для відповідача. А отже, є необхідність у його роз`ясненні, що при виконанні рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 червня 2022 року у справі №520/1235/22, Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області (або його правонаступникам) слід призначити ОСОБА_1 , з 24.11.2021 пенсію за вислугу років, виходячи з розрахунку 90 відсотків від суми заробітної плати згідно з довідками про складові заробітної плати, виданими Офісом Генерального прокурора №21-805зп від 29.09.2021, без обмеження максимального розміру заробітної плати для розрахунку пенсії, відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ІІ, з доповненнями згідно із Законом №3662-ХІІ від 26.11.1993, у редакції Закону від 12.07.2001 №2663-ІІІ та проводити щомісячно виплати призначеної пенсії за вислугою років в повному обсязі без обмеження граничного розміру виплати пенсії та без обмежень, встановлених з 01.10.2017 Законами України № 2148-VІІІ від 03.10.2017 та № 1058-IV від 09.07.2003, незалежно від перебування на посадах в органах прокуратури України чи в трудових відносинах з іншими підприємствами, установами чи організаціями.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заява позивача про роз`яснення рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.06.2022 по справі №520/1235/22 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 248, 254, 256, 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про роз`яснення рішення суду від 23.06.2022 по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про скасування рішення - задовольнити.

Роз`яснити, що при виконанні рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 червня 2022 року у справі №520/1235/22, Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області (або його правонаступникам) слід призначити ОСОБА_1 , з 24.11.2021 пенсію за вислугу років, виходячи з розрахунку 90 відсотків від суми заробітної плати, яка згідно довідок про складові заробітної плати, виданих Офісом Генерального прокурора №21-805зп від 29.09.2021, складала 64896 грн (шістдесят чотири тисячі вісімсот дев`яносто шість гривень), без обмеження максимального розміру заробітної плати для розрахунку пенсії, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ, з доповненнями згідно із Законом №3662-ХІІ від 26.11.1993, у редакції Закону від 12.07.2001 №2663-ІІІ та проводити щомісячно виплати призначеної пенсії за вислугою років в повному обсязі без обмеження граничного розміру виплати пенсії та без обмежень, встановлених з 01.10.2017 Законами України №2148-VІІІ від 03.10.2017 та №1058-ІV від 09.07.2003, незалежно від перебування на посадах в органах прокуратури України чи в трудових відносинах з іншими підприємствами, установами чи організаціями.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Панов М.М.