Справа № 157/118/23
Суддя: Тімонова В. М.
Дата ухвалення: 2023-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 157/118/23
Провадження №2-а/157/24/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року Камінь-Каширський районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Тімонової В.М.,

за участю: секретаря судового засідання Кисляка Я.С.,

за відсутності сторін,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у залі суду в м. Камені-Каширському Волинської області адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Колєснік Богдан Володимирович, до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача поліцейський роти з обслуговування м. Ковель Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції рядовий поліції Верченос Мар`ян Сергійович, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

19.01.2023 ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Колєснік Б.В., подав до Камінь-Каширського районного суду Волинської області вказану позовну заяву, у якій просить:

визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 568143 від 09.01.2023, за порушення ним вимог ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 122, ст. 125 КУпАП, винесену поліцейським роти з обслуговування м. Ковель УПП у Волинській області ДПП рядовим поліції Верченосом М.С., а провадження у справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення;

стягнути понесені позивачем судові витрати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що поліцейським не вірно встановлено місце події інкримінованих позивачу адміністративних правопорушень; в оскаржуваній постанові наведено неправдиві відомості щодо зупинення транспортного засобу під керуванням позивача на вимогу поліцейського, оскільки ОСОБА_1 самостійно зупинив транспортний засіб, у зв`язку з чим не зобов`язаний був вмикати аварійну світлову сигналізацію. В свою чергу, на автомобілі працівників поліції були увімкнені проблискові маячки лише синього кольору, що не є вимогою про зупинку транспортного засобу. Несправність зовнішніх освітлювальних приладів, яка виникла безпосередньо перед зупинкою на автозаправній станції, позивач усунув одразу на місці події, а тому не підлягав адміністративній відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП. Тріщина на лобовому склі автомобіля утворилась під час руху внаслідок потрапляння каміння, у зв`язку з чим позивач не міг усунути її в дорозі. Крім того, ПДР не забороняють подальший рух автомобіля з тріщиною на лобовому склі до найближчого місця, де її може бути усунуто, що також вказує на відсутність умислу в ОСОБА_1 на вчинення такого правопорушення. Також вказав, що поліцейським неправильно кваліфіковані дії позивача в частині не увімкнення аварійної світлової сигналізації за ч. 2 ст. 122 КУпАП. На автомобілі не встановлювалися жодні додаткові освітлювальні прилади, а у відповідача відсутні будь-які докази, що наявні на транспортному засобі фари не передбачені його конструкцією і таких доказів позивачу пред`явлено не було.

Також вказав, що оскаржувана постанова не містить жодного посилання на докази вчинення інкримінованих позивачу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 122, ст. 125 КУпАП, так як такі докази взагалі відсутні з огляду на те, що позивач вказаних правопорушень не вчиняв. В оскаржуваній постанові не міститься жодних відомостей про марку та модель відеокамери, дату її виробництва, назву камери, на яку здійснювався відеозапис, до постанови не долучено свідоцтва щодо технічного приладу, який не дає встановити факт, що відеозапис на камеру було проведено відповідним технічним приладом.

Звернув увагу також на порушення поліцейським вимог ст. 40 Закону України «Про Національну поліції» та Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 № 1026, оскільки останнім не було здійснено безперервну відеофіксацію обставин складення адміністративних матеріалів.

Крім цього, поліцейським в порушення ст. 268 КУпАП було проігноровано вимогу позивача про ознайомлення з відеоматеріалами, котрими зафіксовано факт вчинення ним адміністративних правопорушень. Передбачених ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» підстав для зупинки поліцейським позивача не було, у зв`язку з чим вважає, що зупинка ОСОБА_1 була незаконною.

З огляду на викладене вважає, що оскаржувана постанова є незаконною, винесеною із грубим порушенням законодавства України та об`єктивною відсутністю будь-яких доказів події правопорушень, а тому повинна бути скасована, а провадження у справі закрито.

Ухвалою судді від 24.01.2023 відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, а також залучено до участі у справі поліцейського роти з обслуговування м. Ковель Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Верченоса М.С. як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Ухвалою суду від 02.02.2023 продовжено відповідачу Управлінню патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції процесуальний строк для подачі відзиву, визначивши його як трьохденний строк з дня отримання копії даної ухвали.

07.07.2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, поданий представником Департаменту патрульної поліції Моніч Т.М., в якому зазначено, що поліцейський, виявивши порушення, належним чином відреагував на нього, діяв відповідно до вимог чинного законодавства, роз`яснив позивачу його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, після чого виніс оскаржувану постанову у справі про адміністративне правопорушення.

Вважає, що позивач, подавши позов, обґрунтував свою позицію, проте не надав жодного доказу на її підтвердження. Наведені в позовній заяві обставини не відповідають дійсності, звернення позивача до суду є спробою уникнути адміністративної відповідальності.

Факт вчинення позивачем адміністративних правопорушень підтверджується постановою у справі про адміністративне правопорушення серії БАБ 568143 від 09.01.2023, відеозаписами нагрудного відеореєстратора від 09.01.2023, мобільного телефону та автомобільного реєстратора Xioomi на якому зафіксована подія вчинення адміністративного правопорушення та процедура винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. У зв`язку з чим вважає, що оскаржувана постанова, яка складена повноважною особою, є законною.

З огляду на викладене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

16.02.2023 представником позивача подано відповідь на відзив, де він зазначає, що твердження відповідача у відзиві про те, що позивач повинен надати докази на підтвердження обґрунтування своє позиції прямо суперечать вимогам законодавства, зокрема ст. 251 КУпАП, ст. 77 КАС України, якими передбачено, що саме відповідач, як суб`єкт владних повноважень, зобов`язаний збирати докази вчинення позивачем інкримінованого йому адміністративного правопорушення. Відповідачем не було спростовано тверджень позивача про невірне відображення місця нібито вчинення адміністративних правопорушень. Разом з тим, ані необережності, ані умислу на скоєння адміністративних правопорушень у позивача не було, у зв`язку з чим він не підлягав притягненню до адміністративної відповідальності.

Також зазначив, що жодних дисків для лазерних систем зчитування, які нібито було долучено відповідачем до відзиву, ні позивач, ні його представник не отримували. Сама постанова у справі про адміністративне правопорушення не є джерелом фактичних даних (доказом). Поліцейський в оскаржуваній постанові не зазначив жодного доказу вчинення адміністративного правопорушення позивачем, не навів у ній відомостей про технічний засіб відеофіксації, які б дозволяли його ідентифікувати, хоча така фіксація мала місце. Таким чином вважає, що оскаржувана постанова ґрунтується виключно на твердженнях працівника поліції викладених у ній, які не можуть вважатися допустимими й достовірними доказами, оскільки в неупередженості поліцейського є сумніви.

Вважає, що відповідачем не було спростовано викладені у позовній заяві обставини, не надано суду належних і допустимих доказів правопорушення та дотримання поліцейським порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Крім того, у відзиві представником відповідача не дотримано вимоги ч. 2, 3 ст. 162 КАС України щодо зазначення повної інформації про сторін та надіслання доданого до відзиву диску позивачу разом із надісланням відзиву до суду.

Звернув увагу також про незасвідчення в установленому законодавством порядку доданих відеозаписів, що є істотними процесуальними порушеннями, які свідчать про недопустимість отриманих від відповідача джерел доказування і мають наслідком визнання їх недопустимими, оскільки вони отримані в позапроцесуальному порядку.

Враховуючи, що у розділі IV відзиву зазначений ОСОБА_2 , вважає, що представником відповідача здійснено формальний підхід до оформлення відзиву та цілком імовірне викладення обставин, що цієї справи взагалі не стосуються.

У зв`язку з викладеним, просить визнати недопустимими джерелами фактичних даних відеофонограм, які долучені стороною відповідача на оптичному диску для лазерних систем зчитування у випадку їх надходження до суду разом із відзивом. За наслідками розгляду справи ухвалити рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. До суду представником позивача було подано заяву, в якій просив розглядати справу за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити.

Представники відповідачів Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи наявне підтвердження, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 3 ст. 205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Згідно з ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, перевіривши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19 вказала, що визначений статтею 77 КАС обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Судом встановлені наступні обставини.

Постановою поліцейського роти з обслуговування м. Ковель Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Верченоса М.С., серії БАБ № 568143, від 09.01.2023 накладено на ОСОБА_1 штраф за ч. 2 ст. 122, ст. 125, ч. 1 ст. 121, ст. 125 КУпАП в розмірі 510 грн за те, що «09.01.2023 року о 17.28 год на автодорозі М-07 Київ-Ковель-Ягодин 382 км + 400 м водій, керуючи транспортним засобом, у темну пору доби рухався без увімкнених фар ближнього світла, після зупинки на вимогу поліцейського не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, при цьому на транспортному засобі наявні тріщини на лобовому склі у зоні дії склоочисників, а також на даному транспортному засобі було встановлено додаткові зовнішні світлові прилади білого кольору у кількості дві штуки, які не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу, чим порушив п. 9.9Б, п. 19.1А, п. 31.1, п. 31.1.3А Правил дорожнього руху (далі ПДР), п. 6.1.1, п. 6.1.5, п. 6.8.5 ДСТУ 3649:2010 (а.с. 20).

Відповідальність за ч. 1 ст. 121 КУпАП передбачена за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Частиною 2 статті 122 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Відповідальність за ст. 125 КУпАП настає за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121 - 128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу.

Пунктом 9.9Б ПДР передбачено, що аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар;

пунктом 19.1А ПДР передбачено, що у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої: на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього (дальнього) світла;

пунктом 31.1 ПДР встановлено, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації;

згідно з п. 31.3А ПДР забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 6.1.1 Національного стандарту України «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання» ДСТУ 3649:2010 (далі ДСТУ 3649:2010), не дозволено змінювати розташування приладів зовнішніх світлових, їх демонтувати, встановлювати додаткові прилади зовнішні світлові, а також змінювати режим роботи приладів зовнішніх світлових, якщо це не передбачено конструкцією або документами щодо погодження переобладнання колісного транспортного засобу.

Кількість, колір та наявність приладів зовнішніх світлових на колісному транспортному засобу визначають відповідно до таблиці 1 (п. 6.1.5 ДСТУ 3649:2010).

Згідно з п. 6.8.5 ДСТУ 3649:2010 на вітровому склі колісного транспортного засобу не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 122, ст. 125 КУпАП доводиться дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема, долученим до матеріалів справи та переглянутим у судовому засіданні відеозаписами з бодікамери поліцейського та відеореєстратора.

З досліджених в судовому засіданні відеозаписів під назвою «export-47rzt», «VID_20230109_221440_876», «video_2023-02-03_13-25-43» з відеореєстратора та бодікамери поліцейського, які містяться на DVD-диску, що був надісланий представником Департаменту патрульної поліції до суду разом із відзивом, встановлено, що ОСОБА_1 на автодорозі М-07 Київ-Ковель-Ягодин, керуючи транспортним засобом з номерним знаком НОМЕР_1 , у темну пору доби рухався без увімкнених фар ближнього світла, а на території автозаправної станції, яка є прилеглою територією вказаної вище автодороги, під час зупинки на вимогу поліцейського не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію.

Крім того, із вказаних відеозаписів також вбачається, що на керованому позивачем автомобілі встановлені додаткові зовнішні світлові прилади білого кольору у кількості двох штук. Доказів про те, що вказані прилади передбачено конструкцією або документами щодо погодження переобладнання названого автомобіля позивачем не надано.

Посилання у позові та відповіді на відзив про те, що у постанові не вказано, яким технічним приладом здійснювався відеозапис, спростовуються самою постановою, де зазначено номер бодікамери 475406 та марку відеореєстратора «Xiaomi», якими здійснювалася така відеофіксація.

З огляду на те, що відеозапис вчинених позивачем правопорушень здійснювався відеореєстратором, яким зафіксовано рух автомобіля під керуванням позивача без увімкнених фар ближнього світла, встановлення на ньому додаткових зовнішніх світлових приладів, та бодікамерою, якою зафіксовано не ввімкнення позивачем аварійної світлової сигналізації, наявність тріщин на вітровому склі в зоні роботи склоочисників та складення адміністративних матеріалів, тобто за допомогою двох різних технічних засобів відеофіксації, суд приходить до висновку, що така відеофіксація є безперервною, враховуючи також період часу коли така здійснювалася, що спростовує протилежні твердження зазначені у позовній заяві та відповіді на відзив.

Крім того, із вказаних відеозаписів вбачається, що поліцейський на вимогу позивача ознайомив його з доказами вчинення правопорушень, відтворивши йому такі відеозаписи за допомогою технічного засобу.

Посилання у позові, що зупинка позивача була незаконною, не заслуговують на увагу, оскільки причиною зупинки, яка передбачена п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», стало порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху керування автомобілем без увімкнених фар ближнього світла.

Разом з тим, не дотримання у відзиві вимог ч. ч. 2, 3 ст. 162 КАС України щодо зазначення повної інформації про сторін та надіслання доданих до відзиву документів іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, на що звертає увагу представник позивача, не є суттєвими недоліками, які можуть вплинути на результат розгляду справи, та не тягне за собою наслідків встановлених законодавством.

Зазначення у відзиві « ОСОБА_2 , щодо якого посадовою особою органу Національної поліції винесена постанова», суд вважає опискою і до уваги не бере, оскільки вона не впливає на розгляд справи.

Аналіз наведених правових норм та обставин справи дають підстави для висновку, що зазначення поліцейським в оскаржуваній постанові неправильного місця вчинення інкримінованих йому правопорушень не спростовує порушення позивачем вимог п. 9.9Б, п. 19.1А, п. 31.1, п. 31.1.3А ПДР, п. 6.1.1, п. 6.1.5 ДСТУ 3649:2010, та є опискою, оскільки як встановлено судом, вищевказані порушення вчинені на території автозаправної станції, яка є прилеглою територією автодороги М-07 Київ-Ковель-Ягодин.

На переконання суду, докази в цій справі є належними та допустимими в розумінні положень ст. 251 КУпАП.

Піддавати вказані докази сумніву у суду немає підстав, оскільки вони повністю узгоджуються між собою та відтворюють фактичні обставини цієї справи.

Отже, сукупність вищенаведених доказів повністю спростовують доводи представника позивача про відсутність доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 122, ст. 125 КУпАП, які ставляться йому у провину.

Проаналізувавши зібрані й досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, вважаю, що винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 9.9Б, п. 19.1А, п. 31.1, п. 31.3А ПДР, п. 6.1.1, п. 6.1.5 ДСТУ 3649:2010 та вчиненні ним правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 122, ст. 125 КУпАП, є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП, які містяться в матеріалах справи.

Невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчинених правопорушеннях суд розцінює як спосіб уникнення ним адміністративної відповідальності про накладення адміністративного стягнення.

Враховуючи викладене вище, суд не знаходить підстав вважати, що поліцейським роти з обслуговування м. Ковель УПП у Волинській області ДПП Верченосом М.С. при розгляді справи про адміністративне правопорушення допущені такі істотні порушення, які б ставили під сумнів законність оскаржуваної постанови.

Аналізуючи викладене, суд вважає, що відповідач довів перед судом правомірність рішення поліцейського про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 122, ст. 125 КУпАП, а тому в задоволенні позову в цій часині слід відмовити.

Разом з тим, враховуючи, що тріщина на вітровому склі в зоні роботи склоочисників утворилась під час руху автомобіля внаслідок потрапляння каміння, про що зазначає позивач і відповідачем не спростовано, вказану несправність позивач не міг усунути в дорозі, суд вважає, що вказане порушення Правил дорожнього руху виникло не з вини позивача, тобто вчинене ним без умислу.

З огляду на вимоги ч. 1 ст. 9 КУпАП, суд дійшов висновку, що оскаржувану постанову в цій частині слід скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 125 КУпАП.

Частиною 2 ст. 134 КАС України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 139 КАС України, задовольняючи позовні вимоги, суд стягує з відповідача Департаменту патрульної поліції за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача понесені ним витрати на сплату судового збору та на правничу допомогу адвоката пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з квитанцією від 18.01.2023 позивачем сплачено судовий збір в розмірі 429,44 грн.

Беручи до уваги, що позов задоволено частково, враховуючи, що згідно з оскаржуваною постановою позивачу інкримінувалось вчинення правопорушень за ч. 2 ст. 122, ст. 125, ч. 1 ст. 121, ст. 125 КУпАП, вчинення ОСОБА_1 правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122, ст. 125, ч. 1 ст. 121 КУпАП доведено при розгляді справи, за ст. 125 КУпАП провадження у справі закрито, з відповідача в користь позивача підлягає стягненню 107,36 грн сплаченого судового збору, що становить 1/4 частини позовних вимог.

Як вбачається із змісту договору про надання правової допомоги №250 від 17.01.2023, укладеного між позивачем та адвокатом Колєсніком Б.В., акту №2 про надання правової допомоги від 18.01.2023 року, квитанції до прибуткового касового ордера № 121 від 18.01.2023 та прибуткового касового ордера № 121 від 18.01.2023, позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу, що полягали в ознайомленні з матеріалами справи в розмірі 500 грн та складанні, погодженні з клієнтом та направленні до суду позовної заяви у розмірі 2800 грн, що разом становить 3300 грн.

Враховуючи обсяг наданої адвокатом правничої допомоги, зміст підготовленої ним позовної заяви, її обсяг та кількість часу, затраченого адвокатом для надання позивачу правничої допомоги, а саме 5 годин, а також критерії реальності адвокатських витрат та розумності, і те, що позовні вимоги задоволено частково, суд дійшов висновку, що на користь позивача з відповідача належить стягнути витрати на правничу допомогу у розмір 1/4 частини - 825 грн з огляду на часткове задоволення позову.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 139, 242-246, 286 КАС України, статтями 247, 280, 293 КУпАП, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Колєснік Богдан Володимирович, до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача поліцейський роти з обслуговування м. Ковель Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції рядовий поліції Верченос Мар`ян Сергійович, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Постанову поліцейського роти з обслуговування м. Ковель Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Верченоса Мар`яна Сергійовича серії БАБ № 568143 від 09 січня 2023 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 125 КУпАП скасувати.

Провадження по адміністративній справі в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 125 КУпАП закрити.

Постанову поліцейського роти з обслуговування м. Ковель Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Верченоса Мар`яна Сергійовича серії БАБ № 568143 від 09 січня 2023 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122, ст. 125, ч. 1 ст. 121 КУпАП залишити без змін.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь ОСОБА_1 107,36 гривень (сто сім гривень 36 копійок) судового збору та 825 гривень (вісімсот двадцять п`ять гривень) витрат на правничу допомогу адвоката.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: вул. Залізнична, 15, м. Луцьк, Волинська область, 43004.

Відповідач: Департамент патрульної поліції, місцезнаходження: вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048, .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: поліцейський роти з обслуговування м. Ковель Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції рядовий поліції Верченос Мар`ян Сергійович, місцезнаходження: вул. Драгоманова, 19, м. Ковель, Волинська область, 45008.

Головуючий: В. М. Тімонова