Справа № 400/425/23
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2023-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2023 р. № 400/425/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Державної установи "Центр пробації", вул. Юрія Іллєнка, 81, м. Київ, 04050,

про:визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

20 січня 2023 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивачка) до Державної установи «Центр пробації» (далі відповідач) про:

визнання протиправною відмову відповідача у зарахуванні пільгової вислуги років позивачці до її календарної вислуги років та до стажу служби в Державній установі «Центр пробації»;

зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та зарахувати позивачці відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262-ХІІ) та пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (далі Постанова № 393) до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу в пільговому обчисленні, сформовану за період з 01.07.1999 по 05.01.2023 у загальній кількості 07 років 10 місяців 00 днів в пільговому обчисленні.

Позов обґрунтовано позивачем тим, що норми Постанови № 393 необхідно застосовувати не лише при обчислені вислуги років після звільнення особи зі служби з посад, які обіймають особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, але й під час проходження такої служби, з метою встановлення права на пенсію за вислугу років.

У відзиві на позовну заяву від 03.02.2023 відповідач заперечив проти позову і просив суд відмовити у його задоволенні повністю. Відзив аргументовано тим, що:

вислуга років у пільговому обчисленні застосовується Пенсійним фондом України при розрахунку розміру призначеної пенсії; при цьому Закон № 2262-ХІІ передбачає тільки можливість призначення пенсії за вислугу років особам, у яких кількість календарних років вислуги, відповідає Закону № 2262-ХІІ, обчислення на пільгових умовах не передбачено;

у відповідача відсутні законні підстави здійснення перерахунку та зарахування позивачці відповідно до статті 12 Закону № 2262-ХІІ та пункту 3 Постанови № 393 до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислуги років у пільговому обчисленні.

Позивачка правом на подання відповіді на відзив не скористалася.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.01.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

У зв`язку з цим відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши заяви по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Позивачка з 01.07.1999 і до тепер проходить службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби та має спеціальне звання майор внутрішньої служби.

Згідно з Розрахунку вислуги років ОСОБА_1 , підписаної 09.01.2023 начальником відділення комплектування філій та проходження служби відділу по роботі з персоналом Державної установи «Центр пробації» (далі Розрахунок вислуги років) календарна вислуга позивачки в органах внутрішніх справ та Державної кримінально-виконавчої служби України станом на 05.01.2023 складали 23 роки 09 місяців 13 днів, а у пільговому обчисленні 31 рік 07 місяців 13 днів.

Відтак до календарної вислуги років у пільговому обчислені зараховано 07 років 10 місяців 00 днів.

До вислуги років позивачки у пільговому обчисленні зараховано період проходження нею служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби з 01.07.1999 по 05.01.2023 на посадах старшого інспектора (інспектора) УДДУПВП у Миколаївській області, старшого інспектора УДПтСУ в Миколаївській області, старшого інспектора Миколаївського міського відділу з питань пробації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України і старшого інспектора філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській області з розрахунку один місяць служби за сорок днів.

22.12.2022 представник позивачки адвокат Мозжерін Юрій Сергійович направив відповідачу адвокатський запит з проханням здійснити перерахунок та зарахувати позивачці вислугу в пільговому обчисленні (якщо така є) до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, сформовану за періоди проходження КВІ УДДУ ПВП в Миколаївській області, Державній-кримінально-виконавчій службі України, ДУ «Центр пробації».

На вказаний адвокатський запит відповідач у листі від 09.01.2023 № 5/7-ЗПІ/10/Ян-23 зазначив, що підстав для перерахунку вислуги років та зарахування до календарної вислуги позивачки пільгової вислуги років немає.

Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про пробацію» права, обов`язки, відповідальність, правовий та соціальний захист персоналу органу пробації визначаються Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу служби України» та цим Законом.

Згідно з частиною першої статті 14 Закону України ««Про Державну кримінально-виконавчу служби України» до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу (далі особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби), спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України (далі працівники кримінально-виконавчої служби).

Частиною третьою статті 23 Закону України ««Про Державну кримінально-виконавчу служби України» встановлено, що Пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби здійснюється відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». При звільненні зі служби особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюється пільговий залік вислуги років для призначення пенсії один місяць служби за сорок днів; особам, які проходять службу у воєнізованих формуваннях і установах виконання покарань, призначених для тримання засуджених до довічного позбавлення волі, - один місяць служби за півтора місяця, а в установах виконання покарань, призначених для тримання і лікування інфекційних та психічно хворих засуджених, один місяць служби за два місяці за переліком посад і в порядку, що затверджуються Міністерством юстиції України (частина четверта статті 23 Закону України ««Про Державну кримінально-виконавчу служби України»).

Пунктом «б» частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ встановлено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби) особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 12 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

Згідно з пунктами «б», «в» частини першої статті 17 Закону № 2262-ХІІ особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д» статті 12 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються служба в органах внутрішніх справ, поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; час роботи в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Частиною четвертою статті 17 Закону № 2262-ХІІ при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 171 Закону № 2262-ХІІ).

На виконання зазначених вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» прийнято Постанову № 393.

Згідно з абзацом третім підпункту «г» пункту 3 Порядку № 393 до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах: один місяць служби за сорок днів за час проходження служби особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби.

Вирішуючи справу № 805/3923/18-а об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у постанові від 03.03.2021 дійшла до висновку, що «основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон № 2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою № 393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.»

Таким чином, передбачена Постановою № 393 можливість пільгового зарахування окремих видів служби спрямована на реалізацію Закону № 2262-ХІІ і положенням цього Закону не суперечить.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 14.04.2021 у справі № 480/4241/18 і від 22.06.2022 № 761/29252/17.

Таким чином, до вислуги років для призначення пенсії особам, зазначеним у Постанові № 393, відповідні періоди проходження ними служби зараховується на пільгових умовах.

Згідно з Розрахунком вислуги років до вислуги років на пільгових умовах позивачці зараховуються з розрахунку один місяць служби за 40 днів періоди проходження нею служби на посадах старшого інспектора (інспектора) Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області, старшого інспектора Управління Державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області, старшого інспектора Миколаївського міського відділу з питань пробації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України і старшого інспектора філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській області з 01.07.1999 по 05.01.2023.

З огляду на вищезазначене, суд прийшов до висновку, що до вислуги років позивачці на пільгових умовах підлягають зарахуванню весь цей період.

Таким чином, календарна вислуга позивачки в органах внутрішніх справ та Державної кримінально-виконавчої служби України у пільговому обчисленні станом на 05.01.2023 складала 31 рік 07 місяців 13 днів при її календарній вислузі 23 роки 09 місяців 13 днів, що підтверджується Розрахунком вислуги років, і не заперечується ні позивачем, ні відповідачем.

Отже, до календарної вислуги років у пільговому обчислені позивачці зараховано 07 років 10 місяців 00 днів.

У відзиві на позовну заяву і в листі від 09.01.2023 № 5/7-ЗПІ/10/Ян-23 відповідач також не заперечує, що вищезазначені періоди зараховуються до пільговою пенсії, але акцентує увагу на тому, що ця пільгова вислуга років зараховується працівникові, який має необхідну календарну вислугу років для призначення пенсії і впливає лише на розмір пенсії згідно з пунктом «а» статті 13 Закону № 2262-ХІІ.

З цим висновком позивач категорично не погоджується.

Таким чином, суть спору в цій справі зводиться до того, чи зараховується особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби при призначенні пенсії за вислугу років пільгова вислуга років до календарної вислуги років, встановленої пунктом «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ.

Статтею 1 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Таким чином, Закон № 2262-ХІІ як єдину, обов`язкову умову призначення пенсії за вислугу років передбачає наявність у особи певної кількості років певного виду служби (вислуги). При цьому, наявність необхідної вислуги років забезпечує право на пенсію за вислугу років безвідносно до віку, стажу та працездатності особи.

Визначення у Законі № 2262-ХІІ вислуги саме в календарних роках передбачає обов`язкову вислугу усіх календарних днів (365), що в такому випадку і буде становити календарний рік і буде відповідати правилу, закріпленому в частині четвертій статті 17 цього ж Закону, щодо можливості врахування при призначенні пенсії тільки повних років вислуги.

Таким чином, передбачена Законом № 2262-ХІІ календарна вислуга це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік 365 календарних днів, календарний місяць 30 календарних днів).

В свою чергу, передбачені статтею 171 Закону № 2262-ХІІ пільгові умови призначення пенсій відповідно до Порядку 393 полягають в пільговому (кратному) зарахуванні вислуги років.

При цьому, таке зарахування не є самостійним видом вислуги і не конкурує з її календарним обчисленням, а є лише пільговим зарахуванням уже наявної вислуги. Фактична тривалість вислуги при такому зарахуванні не змінюється, а лише зараховується на пільгових (кратних) умовах.

Завдяки такому зарахуванню необхідну кількість років для призначення пенсії за вислугу років особа набуває швидше, порівняно із зарахуванням вислуги на загальних (не пільгових) умовах, що і становить природу пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 04.06.2021 у справі № 755/2575/17 і від 25.05.2022 у справі № 480/4643/20.

З огляду на вищенаведене суд відхилив як необґрунтоване твердження відповідача про те, що зарахування пільгової вислуги років у календарну для отримання працівником права на призначення пенсії відповідно до пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ чинним законодавством не передбачено.

У позовній заяві позивачка зазначила, що вона на день подання позову продовжувала проходити службу на посаді старшого інспектора Заводського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях. Зазначений факт підтвердив і відповідач у відзиві на позовну заяву.

Будь-яких доказів того, що в період розгляду цієї справи вона звільнилася з Державної установи «Центр пробації», сторони суду не надали.

Відповідно до пункту «б» статті 12 Закону № 2262-ХІІ право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби) особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Таким чином, станом на день прийняття цього рішення суду згідно з матеріалами справи позивачка не має права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262-ХІІ, оскільки вона не звільнена зі служби в Державній установі «Центр пробації».

Вище суд встановив, що:

на день звернення до суду з урахуванням пільгових періодів проходження позивачкою служби пільгова вислуга років позивача становила більше 25 років, а тому відповідно до пункту «б» статті 12 і пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ вона матиме право на отримання пенсії за вислугу років у разі звільнення з Державної установи «Центр пробації»;

відповідач категорично заперечує наявність права позивачки на отримання пенсії за вислугу років навіть у випадку його звільнення з Державної установи «Центр пробації», вважаючи, що вона не має відповідної вислуги років для цього.

Тому в суду відсутні сумніви щодо того, що у разі звільнення позивачки з Державної установи «Центр пробації» відповідач не підготує і не подасть органам Пенсійного фонду України у порядку, передбаченому законодавством, необхідні для призначення пенсії документи, оскільки ним заперечується право позивачки на пенсію за вислугу років. Тобто у цій ситуації позивачка може залишитися і без роботи, і без пенсії, внаслідок чого вона буде змушена знову звернутися до суду для поновлення порушених її прав.

Відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (пункт 64 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009 (заява № 40450/04).

Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (пункт 95 рішення ЄСПЛ у справі «Аксой проти Туреччини» від 18.12.1996 (заява № 21987/93).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (пункт 101 рішення ЄСПЛ у справі «Джорджевич проти Хорватії» від 24.07.2012 (заява № 41526/10); пункти 36-40 рішення ЄСПЛ у справі «Ван Остервійк проти Бельгії» від 06.11.1980 (заява № 7654/76). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29.08.2012 № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 02.11.2011 № 13-рп/2011).

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 підкреслив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Отож рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Враховуючи вищенаведене та те, що позивачка уже має необхідну 25-річну вислугу років для призначення пенсії за вислугу років, суд прийшов до висновку, що її позовні вимоги не є передчасними.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Квитанцією від 19.01.2023 підтверджується понесення позивачкою судових витрат у розмірі 1073,60 грн на сплату судового збору за подачу адміністративного позову, а тому ця сума підлягає відшкодуванню шляхом стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Державної установи «Центр пробації» (вул. Юрія Іллєнка, 81, м. Київ, 04050; ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Центр пробації» (вул. Юрія Іллєнка, 81, м. Київ, 04050; ) щодо відмови у зарахуванні пільгової вислуги років майору внутрішньої служби ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до її календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії.

3. Зобов`язати Державну установу «Центр пробації» (вул. Юрія Іллєнка, 81, м. Київ, 04050; ) здійснити перерахунок та зарахувати майору внутрішньої служби ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» і пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу в пільговому обчисленні, сформовану за період з 01.07.1999 по 05.01.2023 у загальній кількості 07 років 10 місяців 00 днів в пільговому обчисленні.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Державної установи «Центр пробації» (вул. Юрія Іллєнка, 81, м. Київ, 04050; ) судовий збір у розмірі 1073 (Одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 09 березня 2023 року