Справа № 755/12103/22
Суддя: Арапіна Н. Є.
Дата ухвалення: 2023-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Арапіної Н.Є.

з секретарем Сич В.С.

за участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_6

представника відповідача Хоржевського Д.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративну справу за адміністративним позовом громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в місті Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення з України,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в місті Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення з України. Свої вимоги мотивував тим, що 03 січня 2022 року прибув в Україну з метою вступу в шлюб з громадянкою України та подальшим отриманням посвідки на тимчасову проживання. У зв`язку із введенням воєнного стану та активними бойовими діями позивач не отримав посвідку на тимчасове проживання в Україні та не уклав шлюб. Також має обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань з політичних причин в Російській Федерації внаслідок висловлювання позиції щодо її агресії проти України та надання гуманітарної допомоги ЗСУ. Посадові особи відповідача в усній формі відмовилися прийняти заяву про надання статусу біженця. 08 листопада 2022 року прийнято рішення про примусове повернення до країни походження. Під час прийняття рішення про примусове повернення з України йому не було роз`яснено право скористатися правовою допомогою. У зв`язку з чим просить визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в місті Києві та Київській області від 08 листопада 2022 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги повністю. Представництво інтересів здійснювала ОСОБА_4 .

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Дала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснила, що робота міграційної служби з початку війни була зупинена, оформлення документів громадянам Росії поновлено після 09 листопада 2022 року. При прийнятті рішення відповідачем не врахована постанова Кабінету Міністрів України від 01 листопада 2022 року № 1232 «Деякі питання надання Державною міграційною службою адміністративних послуг в умовах воєнного стану», а саме, обмеження не поширюються на осіб, що мають підстави для оформлення посвідки на тимчасове проживання, тобто на позивача, який перебуває у шлюбі з громадянкою України. Також підлягає врахуванню заява про вихід позивача з громадянства Російської Федерації та заява про допомогу в проходженні державної процедури про надання статусу біженці, які подані до відповідних органів.

Представник відповідача Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в місті Києві та Київській області позовні вимоги не визнав. Пояснив, що робота міграційної служби з початку війни була зупинена, оформлення документів громадянам Росії поновлено після 09 листопада 2022 року. Однак, позивач не звертався за отриманням посвідки на тимчасове проживання в Україні, що стало підставою для прийняття спірного рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.

Позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_2 та є громадянином Російської Федерації (а.с. 19-29).

08 листопада 2022 року заступником начальника відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області Угро О.С. складено протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, а саме: проживання без документів на право проживання в Україні (а.с. 15-16).

08 листопада 2022 року постановою заступника начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області Лемеш Д.Л. на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5 100 грн. в дохід держави за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП (а.с.17-18).

08 листопада 2022 року головним спеціалістом відділу протидії нелегальній міграції управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в місті Києві та Київській області Чуйко В.М. прийнято рішення про примусове повернення з України громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) в країну походження та зобов`язано його покинути територію України у термін до 18 листопада 2022 року (а.с. 13-14).

07 жовтня 2022 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 (а.с.70-73)

Позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в місті Києві та Київській області від 08 листопада 2022 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у зв`язку із введенням воєнного стану та активними бойовими діями позивач не отримав посвідку на тимчасове проживання в Україні. Також має обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань з політичних причин в Російській Федерації внаслідок висловлювання позиції щодо її агресії проти України та надання гуманітарної допомоги ЗСУ.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Представник відповідача не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні.

Згідно пункту 14 частини 1 статті 1 Закону № 3773-VI нелегальний мігрант - це іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 цього Закону визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Згідно частини 3 статті 3 вказаного Закону зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Частиною 1 статті 23 Закону № 3773-VI передбачено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 3773-VI, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Отже, іноземець або особа без громадянства підлягає примусовому поверненню в країну походження за рішенням уповноваженого на це органу виключно за умови наявності у їх діях ознак порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або якщо вони суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150 (далі - Інструкція).

Пункт 1.6 Інструкції вказує, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України є: дії іноземців, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії іноземців, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

Посилання позивача на те, що не мав змоги вчасно звернутися до органів ДМС для оформлення необхідних документів судом оцінюються критично.

Так, в письмових поясненнях позивач вказав, що після закінчення дозволеного строку перебування не виїхав з території України. З метою продовження строку перебування в Україні, отримання посвідки на тимчасове проживання та дозволу на міграцію не звертався. З питань визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до компетентних органів не звертався. Усвідомлював, що цим самим порушує міграційне законодавство України (а.с.222).

Також позивачем не надано суду доказів подачі письмових звернень до відповідача для отримання посвідки на тимчасове проживання, дозволу на міграцію та визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а надана позивачем копія заяви про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту подана після притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП та прийняття рішення про примусове повернення з України (а.с. 74, 75, 76, 77).

05 жовтня 2022 року Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби України в місті Києві та Київській області повідомлено позивача, що надсилання поштою заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту законодавством України не передбачено. Крім того, зазначено, що позивач у дозволений проміжок часу після прибуття до України не звертався за захистом (а.с. 78-79).

Отже, позивачем порушено покладений на нього чинним законодавством України обов`язок дотримуватись вимог національного законодавства України.

Посилаючись на наявні в Російській Федерації обставини, що перешкоджають поверненню позивача до країни походження, сторона позивача не надала суду належних та достатніх доказів на підтвердження таких обставин щодо особи позивача.

Щодо тверджень позивача про не роз`яснення представником відповідача права скористатися правовою допомогою, суд вважає таке.

Згідно з частиною 1 статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР МКМ № 012165 від 08 листопада 2022 року вбачається, що позивачу було роз`яснено його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, зокрема, і право користуватися юридичною допомогою адвоката.

Однак, ні протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МКМ № 012165 від 08 листопада 2022 року, ні письмові пояснення від 08 листопада 2022 року не містять даних про необхідність забезпечення позивачу права на професійну правничу допомогу.

Суд бере до уваги, що надана представником позивача нотаріально завірена заява про вихід позивача з громадянства Російської Федерації та заява про допомогу в проходженні державної процедури про надання статусу біженці були подані до відповідних органів після прийняття спірного рішення, а тому не є належним доказом відсутності вини позивача у порушенні міграційного законодавства України.

Щодо посилання позивача на перебування в зареєстрованому шлюбі суд зазначає, що чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України і наявність сім`ї не звільняє особу від необхідності дотримання міграційного законодавства України.

При цьому даний факт не спростовує встановлені порушення в діях позивача. Аналогічна правова позиція знаходить своє відображення в постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі 343/2242/16, від 10.10.2019 у справі № 2340/2910/18, від 12.08.2020 у справі №755/14023/17, справі № 522/14416/18.

Тому, за встановлених обставин суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в місті Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення з України повністю.

Керуючись ст. 129 Конституції України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України 23 квітня 2012 року № 353/271/150, ст.ст. 2, 5, 6, 30, 72-77, 139, 241, 246, 255, 288, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

У задоволенні позовних вимог громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в місті Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення з України відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 09 березня 2023 року.

Суддя Н.Є.Арапіна