Справа № 160/2903/22
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2023-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 березня 2023 року м. Дніпросправа № 160/2903/22

головуючий суддя І інстанції Рищенко А.Ю.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,

суддів: Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,

за участю секретаря судового засідання: Давіденко Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.04.2022 року в адміністративній справі №160/2903/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БАРНАТ» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «БАРНАТ» звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просило:

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № 0 від 16.09.2021 року та податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № 0 від 16.09.2021 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.04.2022 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «БАРНАТ» було задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми "В4" від 16.04.2021 № 85/320050 винесене Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків у відношені Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат".

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.09.2022 року виправлено описку, допущену в резолютивній частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.04.2022 по справі № 160/2903/22, шляхом зазначення в тексті останнього вірно "Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №0 від 16.09.2021 року та податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №0 від 16.09.2021 року." замість помилково зазначеного "Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "В4" від 16.04.2021 № 85/320050 винесене Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків у відношені Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат"."

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що спірні податкові повідомлення-рішення були прийняті останнім на підставі, у межах повноважень та у спосіб, які передбачені чинним законодавством, що свідчить про відсутність підстав для їх скасування.

Товариством з обмеженою відповідальністю «БАРНАТ» було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, останнє просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні просив задовольнити вимоги апеляційної скарги на підставах, що в ній зазначені, та скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився (до відеоконференції не зміг під`єднантися) про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без участі останнього.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як було встановлено судом першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «БАРНАТ» (ІК в ) зареєстровано 07.02.2011 року у встановленому законом порядку та перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області, в тому числі і як платник податку на додану вартість.

У період з 14.06.2021 року по 20.07.2021 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області, відповідно до п.77.1, п.77.4 ст.77, п.82.1 ст.82 Податкового кодексу України, на підставі наказу від 28.05.2021 року № 2327-п було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «БАРНАТ» щодо дотримання податкового законодавства за період з 01.01.2017 р. по 31.03.2021 р., валютного - за період з 01.01.2017 р. по 31.03.2021 р., єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 р. по 31.03.2021 р.

За результатами перевірки 27.07.2021 року складено акт № 2485/04-36-07-22-8/37272378, у висновку якого зазначено про встановлення порушень, зокрема:

1. п.44.1, п.44.2 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 1 372 394 грн., в т.ч.: 2019 рік - 1 372 394 грн (2 квартал 2019 року 241346 грн, 4 квартал 2019 року 1131048 грн).,

2. п.187.1 ст.187, п.198.1 п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.п. «в» п.200.4 ст.200, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 1 567 356 грн. в т.ч.: листопад 2018 року - 30 386 грн., серпень 2019 року - 50 241 грн., вересень 2019 року - 60 646 грн., жовтень 2019 року - 163 334 грн., листопад 2019 року - 1 174 160 грн., червень 2020 року 477 грн., липень 2020 року - 10 362 грн., серпень 2020 року- 76 290 грн., жовтень 2020 року - 1 460 грн.

На підставі акта перевірки № 2485/04-36-07-22-8/37272378 від 27.07.2021 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області прийнято:

- податкове повідомлення-рішення № 0 від 16.09.2021 р., яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість за податковими зобов`язаннями на суму 1567356 грн., за штрафними санкціями на суму 391839 грн.,

- податкове повідомлення-рішення № 0 від 16.09.2021 р., яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств за податковими зобов`язаннями на суму 1372394 грн., за штрафними санкціями на суму 60336,50 грн.

Вказані податкові повідомлення-рішення оскаржено ТОВ «БАРНАТ» в адміністративному порядку та рішеннями ДПС України № 28952/6/99-00-06-01-01-06 від 23.12.2021 р., № 29003/6/99-00-06-01-01-06 від 23.12.2021 р. останні залишено без змін.

Не погодившись з обґрунтованістю прийняття вказаних податкових повідомлень-рішень, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірні податкові повідомленням-рішення були прийняті відповідачем з порушенням приписів чинного законодавства, що свідчить про необхідність їх скасування.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно із п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 133.1.1 п. 133.1 ст. 133 Податкового кодексу України, платниками податку - резидентами є суб`єкти господарювання - юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами, крім юридичних осіб, визначених пунктами 133.4 та 133.5 цієї статті.

Згідно п.п. 134.1.1 п. 134. 1 ст. 134 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно ст. 135 Податкового кодексу України, базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до п.п. 200.1-200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Таким чином, наведеними нормами матеріального права, визначено підстави для формування платником податків податкового кредиту з податку на додану вартість і до таких підстав віднесено: наявність господарської операції, сплата податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використанням придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 201.1. ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов`язкові реквізити.

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов`язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (п. 201.4 ст.201 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України).

Отже, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинним документом визнається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Згідно зі ст. 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарської операції є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складений документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Враховуючи вищезазначені норми, у ході розгляду справи судом повинні оцінюватися документи, надані платником податків на підтвердження свого права на формування витрат та податкового кредиту з ПДВ.

В силу викладеного будь-які документи (у тому числі договори, видаткові накладні, податкові накладні тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Необхідною умовою для цього є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

За відсутності факту придбання товарів (послуг) відповідні суми не можуть включатися до складу валових витрат та податкового кредиту навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. Визначальною має бути подія, підтверджена документально. При цьому, документи мають бути складені особою, яку можливо ідентифікувати, відповідальною за здійснення господарської операції.

Як свідчать встановлені обставини справи, позивач при здійсненні своєї господарської діяльності мав господарські відносини з ТОВ «Геліус Альфа ЛТД», ТОВ «ЛС ТОРГ», ТОВ «БК «Будуправління №12».

Так, 05.11.2019 року між ТОВ «БАРНАТ» (замовник) та ТОВ «БК «Будуправління №12» (виконавець) було укладено договір № 0511-19, предметом якого є: ремонт асфальтобетонного покриття.

До вказаного договору сторонами погоджено: довідки вартості виконаних будівельних робіт та витрат за листопад 2019 року.

На підтвердження виконання робіт позивачем до суду було надано: акт № 31-11-19 за листопад 2019 року з надання робіт з капітального ремонту поточного ремонту території АЗС № 03/023 (1025) за адресою: вул.Женевська 17/2 м.Кривий Ріг вартістю 492960 грн.; акт № 32-11-19 за листопад 2019 року з надання робіт з капітального ремонту асфальтобетонного покриття вартістю 300960 грн.; акт № 33-11-19 за листопад 2019 року з надання робіт з капітального ремонту асфальтобетонного покриття вартістю 479760 грн.; акт № 34-11-19 за листопад 2019 року з надання робіт з капітального ремонту асфальтобетонного покриття вартістю 483360 грн.

Також, відповідачем було подано до суду копії зареєстрованих податкових накладних, сформованих за результатом виконання вказаних господарських операцій.

Крім того, 04.11.2019 року між ТОВ «БАРНАТ» (замовник) та ТОВ «БК «Будуправління №12» (виконавець) було укладено договір № 0411-19, предметом якого є: надання послуг на об`єкті: автодорога головна дорога на ЦГОК (від кільця тролейбуса до зуп. Електромонтаж).

До вказаного договору сторонами погоджено: довідки вартості виконаних будівельних робіт та витрат за листопад 2019 року.

На підтвердження виконання робіт позивачем надано: акт № 1-11-19 за листопад 2019 року з надання робіт з капітального ремонту автодорога головна дорога на ЦГОК (від кільця тролейбуса до зуп. Електромонтаж) вартістю 495360 грн.; акт № 02-11-19 за листопад 2019 року з надання робіт з капітального ремонту автодорога головна дорога на ЦГОК (від кільця тролейбуса до зуп. Електромонтаж) вартістю 496680 грн.; акт № 03-12-19 за листопад 2019 року з надання робіт з капітального ремонту автодорога головна дорога на ЦГОК (від кільця тролейбуса до зуп. Електромонтаж) вартістю 498000 грн.; акт № 04-12-19 за листопад 2019 року з надання робіт з капітального ремонту автодорога головна дорога на ЦГОК (від кільця тролейбуса до зуп. Електромонтаж) вартістю 498840 грн.; акт № 5-11-19 за листопад 2019 року з надання робіт з капітального ремонту автодорога головна дорога на ЦГОК (від кільця тролейбуса до зуп. Електромонтаж) вартістю 499440 грн.; акт № 06-12-19 за листопад 2019 року з надання робіт з капітального ремонту автодорога головна дорога на ЦГОК (від кільця тролейбуса до зуп. Електромонтаж) вартістю 499800 грн.; акт № 07-12-19 за листопад 2019 року з надання робіт з капітального ремонту автодорога головна дорога на ЦГОК (від кільця тролейбуса до зуп. Електромонтаж) вартістю 478440 грн.; акт № 08-12-19 за листопад 2019 року з надання робіт з капітального ремонту автодорога головна дорога на ЦГОК (від кільця тролейбуса до зуп. Електромонтаж) вартістю 321600 грн.; акт № 09-12-19 за листопад 2019 року з надання робіт з капітального ремонту автодорога головна дорога на ЦГОК (від кільця тролейбуса до зуп. Електромонтаж) вартістю 499680 грн.; акт № 10-11-19 за листопад 2019 року з надання робіт з капітального ремонту автодорога головна дорога на ЦГОК (від кільця тролейбуса до зуп. Електромонтаж) вартістю 499320 грн.; акт № 11-11-19 за листопад 2019 року з надання робіт з капітального ремонту автодорога головна дорога на ЦГОК (від кільця тролейбуса до зуп. Електромонтаж) вартістю 497760 грн.; акт № 12-11-19 за листопад 2019 року з надання робіт з капітального ремонту автодорога головна дорога на ЦГОК (від кільця тролейбуса до зуп. Електромонтаж) вартістю 498360 грн.

Також, відповідачем було подано до суду копії зареєстрованих податкових накладних, сформованих за результатом виконання вказаних господарських операцій.

19.06.2019 року між ТОВ «БАРНАТ» (покупець) та ТОВ «ЛС ТОРГ» (виконавець) було укладено договір № 1906-19, предметом якого є поставка товару щебінь гранітний фр.20-40.

Поставка товару підтверджена видатковими накладними № 97 від 20.06.2019 р., № 98 від 21.06.2019 р., № 99 від 24.06.2019 р., № 100 від 25.06.2019 р., № 101 від 26.06.2019 р.

Поставка товару здійснена на замовлення ТОВ «БАРНАТ», що підтверджено товарно-транспортними накладними № 97/1 від 20.06.2019 р., № 97/2 від 20.06.2019 р., № 97/3 від 20.06.2019 р., № 97/4 від 20.06.2019 р., № 97/5 від 20.06.2019 р., № 97/6 від 20.06.2019 р., № 98/1 від 21.06.2019 р., № 98/2 від 21.06.2019 р., № 98/3 від 21.06.2019 р., № 98/4 від 21.06.2019 р., № 98/5 від 21.06.2019 р., № 98/6 від 21.06.2019 р., № 99/1 від 24.06.2019 р., № 99/2 від 24.06.2019 р., № 99/3 від 24.06.2019 р., № 99/4 від 24.06.2019 р., № 99/5 від 24.06.2019 р., № 99/6 від 24.06.2019 р., № 100/1 від 25.06.2019 р., № 100/2 від 25.06.2019 р., № 100/3 від 25.06.2019 р., № 100/4 від 25.06.2019 р., № 100/5 від 25.06.2019 р., № 100/6 від 25.06.2019 р., № 101/1 від 26.06.2019 р., № 101/2 від 26.06.2019 р., № 101/3 від 26.06.2019 р., № 101/4 від 26.06.2019 р., № 101/5 від 26.06.2019 р., № 101/6 від 26.06.2019 року.

Також, відповідачем було подано до суду копії зареєстрованих податкових накладних, сформованих за результатом виконання вказаних господарських операцій.

Крім того, ТОВ «БАРНАТ», як покупець, мало господарські операції з ТОВ «Геліус Альфа ЛТД» щодо придбання бітуму нафтового дорожнього, що підтверджено видатковими накладними № 21 від 01.04.2019 р. на суму 149850,00 грн. (з ПДВ), № 22 від 02.04.2019 р. на суму 148716,00 грн. (з ПДВ), № 25 від 03.04.2019 р. на суму 149040,00 грн. (з ПДВ), № 27 від 04.04.2019 р. на суму 149364,00 грн. (з ПДВ), № 28 від 05.04.2019 р. на суму 147420,00 грн. (з ПДВ), № 30 від 05.04.2019 р. на суму 149040,00 грн. (з ПДВ).

Також, відповідачем було подано до суду копії зареєстрованих податкових накладних, сформованих за результатом виконання вказаних господарських операцій.

Дослідивши наведені спірні документи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що останні містять всі обов`язкові реквізити, що передбачені ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в розумінні вказаного Закону є первинними та такими, що в повній мірі підтверджують здійснення відповідних господарських операцій з поставки товару, фактичний рух активів та зміни у майновому стані позивача.

Щодо посилань податкового органу на відсутність у контрагентів позивача основних засобів, складських приміщень та іншого, в тому числі орендованого майна, недостатньої кількості трудових ресурсів, невідповідність придбаних та реалізованих товарів, віднесення податковим органом певних контрагентів до ймовірних учасників схем ухилення від оподаткування, не знаходження останніх за місцем реєстрації та, як наслідок, відсутності ділової мети на здійснення господарської операції, то суд апеляційної інстанції зазначає, що якщо контрагент порушив податкове законодавство, не забезпечив належне ведення бухгалтерського обліку, збереження первинних бухгалтерських документів, тощо, то відповідно, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 61 Конституції України, це тягне відповідальність та негативні наслідки, саме щодо цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на формування валових витрат та податкового кредиту, якщо останній має необхідні документальні підтвердження їх розміру.

Так, за умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об`єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення виконавцем послуг правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на валові витрати чи податковий кредит.

Платник податків (покупець товару) не має обов`язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням виконавцем послуг вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів, а надто тих, з якими у позивача відсутні взаємовідносини. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію.

Європейський суд з прав людини, розглянувши справу "Інтерсплав проти України" (рішення від 09.01.2007 року (заява № 803/02), вказав на те, що коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

Таким чином, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема у вигляді позбавлення права на формування платником даних свого податкового обліку, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.

Так само, невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.

Що стосується посилань податкового органу на відомості інформаційних баз даних «Податковий блок», як джерела інформації, який підтверджує факт непридбання контрагентами позивача відповідних товарів та неможливості їх продажу позивачу, то колегія суддів апеляційного суду вважає їх необґрунтованими, оскільки така інформація носить виключно інформативний характер та сформована фактично без дослідження первинних документів податкового обліку, а отже не є належним доказом в розумінні ст.ст. 73-76 КАС України.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 27.11.2019 року по справі № 826/11629/16, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Паперон», яке було контрагентом ТОВ «ЛС ТОРГ» по поставці товарів, поставлених потім позивачу, не є платником ПДВ, а зворотного відповідачем не доведено.

Відносно посилань податкового органу на те, що ТОВ «Геліус Альфа ЛТД» є фігурантом кримінального провадження № 0000194 від 08.04.2020 року, то колегія суддів апеляційного суду зазначає, що наявність зареєстрованого кримінального провадження, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами, тому як відповідно до ч. 6 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як свідчать встановлені обставини справи, вироки та відповідні ухвали відносно позивача та його контрагентів відсутні, а зворотного відповідачем не доведено.

Окрім того, колегія суддів також зауважує, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 27.03.2018 року по справі № 816/809/17, від 06.11.2018 року по справі № 822/551/18, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Отже, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 77 КАС України, не було доведено правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, що свідчить про їх протиправність та необхідність скасування.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.04.2022 року в адміністративній справі №160/2903/22залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко