Справа № 260/2226/20
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2023-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 рокуЛьвівСправа № 260/2226/20 пров. № А/857/16366/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Пліша М.А., Большакової О.О.,

за участі секретаря судового засідання Гранат В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державного вищого навчального закладу "Ужгородський національний університет" на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2022 року(суддя Дору Ю.Ю., м. Ужгород) у справі за адміністративним позовом Державного вищого навчального закладу "Ужгородський національний університет" до Ужгородського міського відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,-

ВСТАНОВИВ:

Державний вищий навчальний заклад "Ужгородський національний університет"(далі - ДВНЗ «УжНУ») у червні 2020 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Ужгородського міського відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Боднар Марини Юріївни ВП №61542175 від 27.05.2020 про накладення штрафу у розмірі 10200 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржувана постанова про накладення штрафу від 27.05.2020 винесена з порушенням норм діючого законодавства України.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим судовим рішення, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом першої інстанції не з`ясовано поважність причин невиконання судового рішення. Вказує, що сам факт невиконання рішення суду у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону України Про виконавче провадження(далі - Закон №1404-VIII).

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що11.04.2019 Ужгородський міськрайонний суд, розглянув цивільну справу № 308/452/19 за позовом ОСОБА_2 до ДВНЗ «УжНУ» про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та ухвалив рішення про задоволення позовних вимог.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 18.09.2019 у справі № 308/452/19 рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11.04.2019 скасовано та ухвалено нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 відмовлено.

05.02.2020 постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду постанову Закарпатського апеляційного суду від 18.09.2019 скасовано, рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.04.2019 залишено в силі.

Ужгородським міськрайонним судом 05.03.2020 було видано виконавчий лист № 308/452/19, який зобов`язує ДВНЗ «УжНУ»: «Поновити ОСОБА_1 на посаді завідувача кафедри історії України Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет».

Відповідно до Постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 61542175 від 13.03.2020 старшим державним виконавцем Боднар М.Ю. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 308/452/19 виданого 05.03.2020.

Як вбачається зі змісту постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №61542175 від 13.03.2020 позивачеві (боржнику) необхідно виконати рішення суду, а саме: "Поновити ОСОБА_1 на посаді завідувача кафедри історії України Державного вищого навчального закладу "Ужгородський національний університет" - протягом 10 робочих днів.

Згідно постанови про накладення штрафу від 06.05.2020 року за невиконання рішення суду про поновлення на роботі накладено на позивача (боржника) штраф на користь держави у розмірі 5100 грн. та повторно зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом десяти робочих днів.

Вважаючи протиправною постанову про накладення штрафу від 06.05.2020 у розмірі 5100,00 грн. за невиконання рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11.04.2019 по справі № 308/452/19 про поновлення на роботі за виконавчим листом №308/452/19, виданим Ужгородським міськрайонним судом 05.03.2020 позивач звернувся до суду.

Надалі, 27.05.2020 старший державний виконавець Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (надалі - державний виконавець) Боднар М.Ю. винесла постанову про накладення штрафу (ВП № 61542175). відповідно до якої, на боржника - ДВНЗ «УжНУ» накладено штраф у розмірі 10200.00грн. за невиконання рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11.04.2019 по справі № 308/452/19 про поновлення на роботі за виконавчим листом № 308/452/19, виданим Ужгородським міськрайонним судом 05.03.2020.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду у адміністративній справі №260/1932/20 за позовом ДВНЗ «УжНУ» до Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача - ОСОБА_3 про визнання неправомірною та скасування постанови про накладення штрафу в сумі 5100 грн. відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Судом, відповідно до КП «Діловодство спеціалізованого суду» встановлено, що дане рішення сторонами не оскаржувалося та 14.09.2022 набуло законної сили.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що оскільки рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду визнано правомірною постанову ВП №61542175 від 06.05.2020 про накладення на позивача штрафу за невиконання судового рішення у розмірі 5 100,00 грн. та відмовлено ДВНЗ «УжНУ» у скасуванні вказаної постанови, то відповідно до статті 78 КАС України, суд прийшов до висновку, що відповідачем правомірно та в межах наданих повноважень, відповідно до вимог статей 63, 75 Закону №1404-VIII, винесено постанову від 27.05.2020 про накладення на позивача штрафу за невиконання судового рішення у розмірі 10200,00 грн. та зобов`язано позивача виконати рішення протягом 10 робочих днів.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом №1404-VIII.

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 19 Закону №1404-VIII передбачено, що боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Пунктом 16 частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII передбачено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 6 статті 26 Закону №1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Статтею 65 Закону №1404-VIII передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону.

Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно частиною 1 статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

Відповідно до частини 2 статті 63 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначається вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини 3 статті 63 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 11 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII.

Згідно статті 75 Закону №1404-VIII вбачається, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії. та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, законодавець визначив порядок дій виконавця, а саме, під час перевірки виконання рішення боржником державним виконавцем буде встановлено, що боржником рішення без поважних причин не виконано виконавець виносить постанову про накладення на боржника штраф, в якій також зазначається вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність.

А у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі, і звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 11 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII.

За рішенням немайнового характеру, у державного виконавця відсутні повноваження щодо винесення постанови про арешт коштів та списання коштів, які містяться на рахунках боржника, оскільки законодавцем встановлено вичерпний перелік дій, передбачених законом, направлених на його своєчасне та повне виконання.

Разом із цим, боржник (позивач) зобов`язаний вживати усіх заходів для виконання судового рішення.

З вищевикладеного вбачається, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин.

У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.03.2020 відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №61542175, якою відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа Ужгородського міськрайонного суду щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача кафедри історії України Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет».

У пункті 2 цієї постанови зазначено, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 13.03.2020 є чинною, в судовому порядку не скасована та не є предметом оскарження у даній справі.

На дату винесення оскаржуваної постанови про накладення штрафу від 27.05.2020 у розмірі 10200, 00 грн., рішення Ужгородського міськрайонного суду в частині: поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача кафедри історії України ДВНЗ «УжНУ» - позивачем не було виконано.

Апелянт вказує на те, що сам факт невиконання рішення суду у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону №1404-VIII.

Апелянт зазначає, що з метою виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі, він листом від 27.03.2020 звертався до відповідача, вказавши про неможливість виконання рішення суду, оскільки в структурі факультету історії та міжнародних відносин ДВНЗ «УжНУ" відсутня кафедра історії України та просив відповідача звернутися до Ужгородського міськрайонного суду із заявою про встановлення способу і порядку виконання рішення суду. Зазначає, що поновлення ОСОБА_1 на неіснуючій посаді не поновить його конституційних прав на працю та не може вважатись належним виконанням рішення суду.

Згідно частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У адміністративній справі Закарпатського окружного адміністративного суду № 260/1932/20 суд вказав, що у наданих відповідачем матеріалах виконавчого провадження №61542175 відсутнє звернення позивача до відповідача із листом від 27.03.2020 року про неможливість виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та необхідність звернення до суду із заявою про встановлення способу і порядку виконання рішення суду.

В подальшому, після винесення постанови про накладення штрафу від 06.05.2020, позивач звертався до відповідача із листом від 14.05.2020 щодо неможливості виконати рішення суду про поновлення на роботі та із заявою до Ужгородського міськрайонного суду від 28.05.2020 про зміну способу та порядку виконання рішення суду що підтверджується матеріалами справи.

Натомість, лист від 14.05.2020 року та заява від 28.05.2020 року не є належними та допустимими доказами на обґрунтування наявності об`єктивних підстав неможливості виконати рішення суду в частині поновлення на роботі, та як наслідок посилання позивача щодо протиправності винесеної постанови про накладення штрафу від 06.05.2020 року за невиконання рішення суду, оскільки такі (лист, заява) були скеровані позивачем до відповідача та до суду уже після винесення оскаржуваної постанови від 06.05.2020 року.

Щодо посилання апелянта на відсутність посади завідувача кафедри історії України, як на підставу неможливості виконати рішення суду про поновлення на роботі, то слід зазначити наступне.

Так, правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 31 липня 2019 року №813/593/17, від 24 вересня 2019 року №826/16191/17.

Як вбачається з матеріалів справи наказом від 29.12.2020 року №662/06-03, на виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11.04.2019 року по справі №308/452/19, зважаючи на неможливість поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача кафедри історії, у зв`язку з ліквідацією такої в структурі ДВНЗ "Ужгородський національний університет" та скороченням у зв`язку з цим штатної одиниці завідувач кафедри історії України - було поновлено ОСОБА_1 на рівнозначній посаді, а саме: на посаді завідувача кафедри туризму.

При цьому слід зазначити, що таке поновлення на роботі ОСОБА_1 відбулося за відсутності будь-якого судового рішення щодо зміни способу і порядку виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11 квітня 2019 року у справі №308/452/19.

З огляду на викладене, суд відхиляє аргументи позивача стосовно неможливості виконати рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі через відсутність посади, з якої такий був звільнений.

Отже, у зв`язку з тим, що позивачем повторно не було виконано рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11 квітня 2019 року по справі №308/452/19 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді, відповідачем правомірно та в межах наданих повноважень, відповідно до вимог статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову від 27.05.2020 про накладення на позивача штрафу за невиконання судового рішення у розмірі 10200,00 грн.

У даній справі позивач оскаржує безпідставність винесення 27 травня 2020 р. старшим державним виконавцем Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Боднар Мариною Юріївною постанови про накладення штрафу (ВП № 61542175). відповідно до якої, на боржника - Державний вищий навчальний заклад «Ужгородський національний університет» накладено штраф у розмірі 10200.00грн. за невиконання рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11 квітня 2019 р. по справі № 308/452/19 про поновлення на роботі за виконавчим листом № 308/452/19, виданим Ужгородським міськрайонним судом 05 березня 2020 р., з підстав, викладених у справі № 260/1932/20 що перебувала на розгляді Закарпатського окружного адміністративного суду та яка набула законної сили.

Так, як рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду визнано правомірною постанову ВП №61542175 від 06.05.2020 про накладення на позивача штрафу за невиконання судового рішення у розмірі 5 100,00 грн. та відмовлено Державному вищому навчальному закладу «Ужгородський національний університет» у скасуванні вказаної постанови, то відповідно до статті 78 КАС України, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що відповідачем правомірно та в межах наданих повноважень, відповідно до вимог статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову від 27.05.2020 про накладення на позивача штрафу за невиконання судового рішення у розмірі 10200,00 грн. та зобов`язано позивача виконати рішення протягом 10 робочих днів.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Міркування і твердження позивача не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного вищого навчального закладу "Ужгородський національний університет" залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2022 року в справі №260/2226/20 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді М. А. Пліш
О. О. Большакова
Повне судове рішення складено 07 березня 2023 року