Справа № 160/12030/22
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

09 лютого 2023 року м. Дніпросправа № 160/12030/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),
суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.11.2022 року (головуючий суддя Сліпець Н.Є.)

в адміністративній справі №160/12030/22 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення індексації грошового забезпечення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 09.08.2022 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо застосування грудня 2015 року та січня 2016 року як місяців за якими починається обчислення індексу споживчих цін (базових місяців) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року в сумі 85 927,84 гривень з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 19.12.2021 включно у фіксованому розмірі 4463,15 гривень в місяць відповідно до приписів абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у фіксованому розмірі 4463,15 гривень в місяць за період з 01.03.2018 по 19.12.2021 включно у загальній сумі 203 577,23 гривень відповідно до приписів абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 з урахуванням раніше виплачених сум;

Також просив зобов`язати військову частину НОМЕР_1 подати звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позову вказано, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . При звільнені позивача з військової служби відповідач не виплатив індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 19.12.2021 року та не здійснював нарахування індексації грошового забезпечення. Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною та вказує, що січень 2008 року є місяцем підвищення тарифних ставок (посадових окладів), а тому відповідно до Порядку №1078, січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення військовослужбовців.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.11.2022 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 року по 01.12.2018 року включно.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року індексацію грошового забезпечення, включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року відповідно до вимог Закону України Про індексацію грошових доходів населення, Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01 березня 2018 року по 01 грудня 2018 року індексацію грошового забезпечення, включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - березень 2018 року відповідно до вимог Закону України Про індексацію грошових доходів населення, Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що відповідачем не було здійснено нарахування та виплату індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.12.2015 року по 01.12.2018 року. Зауважив, що обмежене фінансування не впливає на наявність права на нарахування індексації грошового забезпечення. Належним способом захисту порушеного права позивача буде визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення з 01.12.2015 року по 01.12.2018 року та зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 01.12.2018 року.

Щодо вимоги позивача про нарахування належної суми виходячи з базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 року - січень 2008 року, суд першої інстанції зазначив, що за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року індексацію грошового забезпечення, включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 року по 01.12.2018 року індексацію грошового забезпечення, включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) березень 2018 року відповідно до вимог Закону України Про індексацію грошових доходів населення, Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.

Разом з цим зазначив, що відповідачем було здійснено нарахування та виплата позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2018 року по 19.12.2021 року, при цьому відповідачем було правомірно визначено березень 2018 року базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , починаючи з 01.12.2018 року по 19.12.2021 року, а тому відсутні підстави для задоволення вимог стосовно нарахування індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01.12.2018 року по 19.12.2021 року.

Також суд першої інстанції вказав, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача індексації грошового забезпечення у фіксованому розмірі задоволенню не підлягають, оскільки, в ході судового розгляду було встановлено, що відповідачем не було здійснено нарахування індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01.12.2015 року по 01.12.2018 року, а тому вимоги про стягнення суми є передчасними.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач та відповідач подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у зобов`язанні відповідача здійснити нарахування та виплату на користь позивача індексації грошового забезпечення у фіксованому розмірі 4463,15 гривень в місяць за період з 01.03.2018 по 19.12.2021 включно у загальній сумі 203 577,23 гривень відповідно до приписів абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 та прийняти нове судове рішення, яким позов в цій частині задовольнити, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Вказує, що відповідно до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 для правовідносин, пов`язаних з зарахуванням індексації, визначальним є факт підвищення саме грошового доходу, а не лише тарифних ставок (доходів). Зауважує, що відповідач всупереч п.5 Порядку №1078 починаючи з 01.03.2018 року не виплачував на користь позивача щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні позову.

Вказує, що з 1 січня 2016 року відбулося збільшення грошового забезпечення військовослужбовців. У зв`язку з цим Департаментом фінансів Міністерства оборони України були доведені до військових частин (установ, організацій) роз`яснення від 04.01.2016 року №248/3/9/1/2 згідно яких, у зв`язку із внесенням змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення (із змінами), згідно яких індексацію грошового забезпечення військовослужбовців слід не нараховувати до окремого роз`яснення. Враховуючи зазначене, виплата сум індексації грошового забезпечення має здійснюватись у межах виділених коштів установ та організацій, що передбачені на ці цілі. Отже, військова частина з незалежних від неї обставин не може виплатити індексацію грошового забезпечення за рахунок інших коштів. Зауважує, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у 2016-2017 роках у Міноборони не було. Крім того зазначає, що повноваження відносно обрахунку індексації, в тому числі, щодо визначення базового місяця для такого нарахування покладається на відповідача.

Відзиви на апеляційні скарги до суду не надходили, що не перешкоджає розгляду справи по суті спору.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 з 15.04.2011 року по 19.12.2021 року.

Згідно із наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.12.2021 року №266 ОСОБА_1 з 19.12.2021 року виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

28.01.2022 року позивач звернувся до відповідача з заявою про надання:

- довідки про розміри основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 19.12.2021 року;

- довідки про розмір виплати індексації грошового забезпечення з 01.12.2015 по 19.12.2021 року із зазначенням базових місяців;

- копії карток особового рахунку про нараховане та виплачене грошове забезпечення за період з 01.12.2015 по 19.12.2021 року;

- розрахунок належної позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 19.12.2021 року із зазначенням базових місяців для розрахунку індексу споживчих цін та щомісячної фіксованої суми індексації грошового забезпечення.

Відповідь на звернення позивача відповідачем не надавалась.

Позивач вважає, що відповідач протиправно не нарахував та не виплатив йому індексацію грошового забезпечення за період служби з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року з визначенням місяця, в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців січень 2008 року та в період з 01.03.2018 року по 19.12.2021 року.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 року №2011-XII, Закону України Про індексацію грошових доходів населення від 03.07.1991 року №1282-ХІІ.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 року №2011-XII, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Абзацом 2 ч. 4 ст. 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей до складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Отже, вказаною нормою передбачено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що згідно ч.1 ст.2 Закону України Про індексацію грошових доходів населення від 03.07.1991 року №1282-ХІІ, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії, стипендії, оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів. (ст.9 Закону).

Таким чином, індексація грошового забезпечення передбачена відповідним законом.

Статтею 18 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії від 05.10.2000 року № 2017-III визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачу за період з 01.12.2015 року по 01.12.2018 року не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення, що підтверджується письмовими доказами наявними в матеріалах справи.

При цьому, відповідачем даний факт не заперечується, а підтверджується, що зазначено в пояснення наданих до суду першої інстанції від 28.10.2022 року (а.с. 35-36).

Також відповідач зазначає, що в період березня 2018 по листопад 2018 року не було перевищено порогу індексації, тому у позивача не виникло право на індексацію грошового забезпечення.

З цього приводу колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Дійсно, індексація здійснюється не завжди, а лише тоді, коли індекс споживчих цін перевищує поріг індексації.

Зокрема, поріг індексації, починаючи з січня 2016 року, встановлено в розмірі 103%. Індексації підлягає заробітна плата працівників у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Водночас, Державний комітет статистики опублікував індекси цін (індекси інфляції) за грудень 2015 року. Індекс споживчих цін (ІСЦ/індекс інфляції) грудня 2015 року становив 100,7%.
Матеріали справи містять розрахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 по 19.12.2021 року (наданий позивачем до позову).

При цьому, у графі 96 цього розрахунку зазначено, що індекс споживчих цін становить 100,70%.

Отже, поріг індексації в грудні 2015 року не перевищено, тому відсутні підстави для нарахування позивачу індексації грошового забезпечення за грудень 2015 року, та як наслідок відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив обставини у справі, тому припустився помилкових висновків про можливість задоволення позовних вимог в частині нарахування індексації за грудень 2015 року.

Таким чином, в цій частині рішення суду першої інстанції слід скасувати та відмовити в цій частині в задоволені позову.

Щодо індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, з урахуванням базового місяця для розрахунку індексації січень 2008 року, то колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Місяць, в якому відбулося навіть незначне підвищення заробітної плати працівника, вважається новим базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації заробітної плати працівника.

При цьому, відсутні будь-які докази, що грошове забезпечення позивача не зростало з 2008 року.

Водночас, пунктом 1 Постанови КМУ №1013 від 09.12.2015 року передбачено підвищення з 01.12.2015 року посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати) працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери та деяких інших працівників.

Оскільки підвищення посадових окладів відбулося з 01.12.2015 року, то відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині застосування до періоду з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року базового місяця для розрахунку індексації січень 2008 року.

Суд першої інстанції не дослідив в повному обсязі обставин справи та припустився помилкових висновків про можливість застосування до вказаного періоду для нарахування індексації базовий місяць січень 2008 року.

Отже в цій частині рішення також підлягає скасуванню.

При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що в разі перевищення індексу інфляцій розмірі 103% (поріг індексації) особа має право на індексацію грошового забезпечення.

Так в квітні 2016 року індекс інфляційні склав 103,5%. Отже лише в цьому місяці 2016 року підтверджується право позивача на індексацію його грошового забезпечення позивача. Натомість, оскільки протягом інших місяців 2016 року індекс інфляції не перевищив 103%, то відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

Щодо 2017 року, то (згідно таблиці індексів інфляцій) в 2017 році індекс інфляції також не перевищив 103%, отже, у позивача не виникло право на індексацію його грошового забезпечення.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач в грудні 2018 року здійснив індексацію грошового забезпечення позивача в розмірі 71,08грн. (а.с. 38) При цьому індекс інфляції у 2018 році також не перевищив 103% (згідно таблиці індексів інфляцій).

Отже в цій частині позовних вимог також відсутні підстави для задоволення позову.

Оскільки суд першої інстанції не врахував всіх обставин у справі, то припустився помилкових висновків про можливість задоволення позовних вимог в цій частині.

Таким чином в цій частині позовних вимог також відсутні підстави для задоволення позову.

Водночас, щодо періодів 2019, 2020 та 2021 роки, грошове забезпечення позивача проіндексоване, що підтверджується відповідними довідками (а.с. 38, 39)

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутні підстави для задоволення вимог стосовно нарахування індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01.12.2018 року по 19.12.2021 року.

Як наслідок, відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у фіксованому розмірі 4463,15 гривень в місяць за період з 01.03.2018 по 19.12.2021 включно у загальній сумі 203 577,23 гривень.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції вбачає підстави для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про часткове задоволення позову щодо індексації грошового забезпечення позивача за квітень 2016 року.

При цьому дискреційним повноваженнями відповідача є повноваження щодо обрахунку індексації.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції матеріали справи дають підстави для висновку, шо позивачем частково не доведені обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

При цьому, відповідачем частково доведено обставини, на яких ґрунтуються заперечення проти позовних вимог, частково доведено правомірність дій/рішень відповідача як суб`єкта владних повноважень.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову (крім індексації грошового забезпечення позивача за квітень 2016 року).

Апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволених вимог з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову щодо визнання протиправними дій відповідача стосовно не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації його грошового забезпечення за квітень 2016 року та зобов`язання відповідача вчинити ці дії.

З огляду на те, що ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 25.01.2023 року відстрочено відповідачу сплату судового збору в сумі 1488,60 (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім гривень 60 коп.) за подання апеляційної скарги на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.11.2022 року у справі №160/12030/22 до ухвалення судового рішення по суті апеляційної скарги і відкрито апеляційне провадження у справі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в сумі 1488,60 грн. за подання апеляційної скарги на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.11.2022 року у справі №160/12030/22.

Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст. 241-245, 250, 311, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.11.2022 року в частині задоволених вимог скасувати та в цій частині прийняти нову постанову про часткове задоволення позову.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексацію його грошового забезпечення за квітень 2016 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію його грошового забезпечення за квітень 2016 року.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь спеціального фонду Державного бюджету України суму судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1488 (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім гривень) 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 09.02.2023 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова