Справа № 620/357/23
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2023-03-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/357/23 Суддя першої інстанції: Бородавкіна С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 березня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Бужак Н.П., Кобаля М.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 січня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до 5 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області з охорони об`єктів про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2023 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до 5 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області з охорони об`єктів (далі - Відповідач, 5 ДПРЗ ГУ ДСНС у Чернігівській області з охорони об`єктів), в якому просив:

- визнати протиправними дії Відповідача щодо застосування вересня 2013 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) при нарахуванні Позивачу індексації грошового забезпечення в період з 01.12.2015 по 28.02.2018;

- визнати протиправними дії Відповідача щодо порушення вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, та ненархування індексації грошового забезпечення Позивачу за період з 01.03.2018 по 31.01.2019, виходячи з фіксованої величини 4245,18 грн, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу, а також індексації грошового забезпечення, яка склалась у наслідок перевищення порогу індексації 103 відсотка;

- зобов`язати Відповідача здійснити перерахунок та доплату Позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 в сумі 79 388,52 грн із застосуванням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця);

- зобов`язати Відповідача здійснити Позивачу перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.01.2019, виходячи з фіксованої величини 4 245,18 грн, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу відповідно до вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, та індексації грошового забезпечення, яка склалась унаслідок перевищення порогу індексації 103 відсотка в сумі 46 839,13 грн.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.01.2023 позову заяву повернуто на підставі п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України у зв`язку з неусуненням вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху в частині наведення обґрунтованих причин поважності пропуску строку звернення до суду. Суд підкреслив, із набранням чинності Законом України від 01.07.2022 №2352-ІХ, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки є чинним на час вчинення процесуальної дії, з 19.07.2022 встановлено тримісячний строк звернення до суду у спорах щодо виплати усіх належних працівникові сум при звільненні. Зауважив, що ОСОБА_1 звільнено із служби 31.12.2019, у той час як з цим позовом останній звернувся 09.01.2023, а доказів, які б перешкоджали Позивачу звернутися до Відповідача з вимогою про надання розрахунку щодо складових виплаченої при звільненні суми, матеріали справи не містять.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом не було враховано, що за правилами ст. ст. 116, 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-ІХ тримісячний строк звернення до суду розпочинає свій перебіг з моменту отримання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільнення. Таке повідомлення, за твердженням Апелянта, було отримано Позивачем 27.12.2022, а відтак, на його думку, звернення до суду з цим позовом 05.01.2023 мало місце у межах встановленого строку. Наголошує, що на час звільнення ОСОБА_1 із служби діяла редакція КЗпП України, яка не передбачала строкових обмежень щодо звернення до суду із позовом про стягнення заробітної плати, а відтак з огляду на ст. 58 Конституції України суд був не вправі застосовувати до Позивача норми КЗпП України у редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-ІХ. Окремо зауважує, що суд безпідставно посилався на позицію Верховного Суду у справі №340/1019/19 та у справі №420/358/22, оскільки вона не є релевантною до спірних правовідносин. Натомість суд не врахував позиції Верховного Суду у справах №340/184/19 та №280/9017/20.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2023 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 22.02.2023.

У відзиві на апеляційну скаргу 5 ДПРЗ ГУ ДСНС у Чернігівській області з охорони об`єктів зазначає, що не погоджується з доводами апеляційної скарги та підкреслює, що вперше із заявою про надання відомостей про нараховане грошове забезпечення ОСОБА_1 звернувся ще 13.12.2021 та які отримав 08.01.2022.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.03.2023 продовжено строку розгляду справи та призначено її до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції - скасувати, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції виходив з того, що Позивачем на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху не було надано належних і допустимих доказів поважності причин пропуску тримісячного строку звернення до суду, оскільки з моменту звільнення із служби 31.01.2019 ОСОБА_1 не вчиняв будь-яких дій, спрямованих на з`ясування правильності виплачених при звільненні сум.

Однак з такими висновками судова колегія не може повністю погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.

Приписи п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України визначають, що позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Отже, підставою для повернення позовної заяви відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України є неподання особою в зазначений строк заяви або визнання неповажними підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Матеріали справи свідчать, що ухвалою суду першої інстанції від 12.01.2023 позовну заяву було залишено без руху з підстав пропуску ОСОБА_1 тримісячного строку звернення до суду і неподанням заяви про його поновлення. Судом встановлено Позивачу десятиденний строк для усунення визначених в ухвалі недоліків шляхом. Копію цієї ухвали отримано представником ОСОБА_1 13.01.2023 в електронному кабінеті (а.с. 36).

На виконання вимог ухвали від 12.01.2023 Позивачем до суду першої інстанції було направлено заяву щодо строків звернення до адміністративного суду, в якій зазначено, що, по-перше, на час звільнення Позивача із служби законодавством не було передбачено строкового обмеження для звернення до суду з позовом про стягнення невиплачених сум заробітної плати, по-друге, строк звернення до суду повинен обраховуватися з моменту отримання письмового повідомлення роботодавцем працівника, яке Відповідачем здійснено 27.12.2022.

За наслідками розгляду цієї заяви суд першої інстанції постановив оскаржувану у цій справі ухвалу, зміст якої було викладено вище.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції щодо наявності підстав для повернення позовної заяви з підстав пропуску строку звернення до суду, колегія суддів, з огляду на доводи апеляційної скарги та мотиви відзиву на неї, вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Приписи абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС України визначають, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 2 статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) було визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У постановах Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 620/1892/19 та від 05.02.2020 у справі № 825/565/17 зазначено, що індексація грошового забезпечення є складовою грошового забезпечення військовослужбовців.

Відтак, оскільки індексація є складовою грошового забезпечення, то строки звернення до суду з позовом про її нарахування та виплату на час звільнення ОСОБА_1 із служби у січня 2019 року не застосовувалися.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-ІХ, який набрав чинності 19.07.2022, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України із змінами, внесеними вже згаданим вище Законом, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

При цьому, приписи ч. 1 ст. 116 КЗпП України у редакції, яка була чинною до 19.07.2022, визначали, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, роботодавець повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Отже, як у попередній, так і в чинній редакції у роботодавця існував обов`язок з письмового повідомлення працівника про нараховані суми, належні працівникові при звільненні. Відмінність між згаданими редакціями полягає в тому, що змінився час, коли таке повідомлення має бути здійснене (з «перед виплатою» на «в день виплати»), а також обсяг інформації, яка має бути зазначена у такому повідомленні (обов`язковою стала наявність роз`яснення суми щодо кожного виду виплати). Разом з тим, ні у редакції до 19.07.2022, ні після цієї дати законодавцем не визначено форми такого письмового повідомлення.

Матеріали справи, зокрема, зміст доданих до відзиву на апеляційну скаргу копій заяви ОСОБА_1 від 13.12.2021, листа 5 ДПРЗ ГУ ДСНС у Чернігівській області з охорони об`єктів від 06.01.2022 №704901-5/704902, а також додатків до нього, і фіскального чеку АТ «Укрпошта» від 06.01.2022 №51 свідчать, що письмове повідомлення про нараховані та виплачені як при проходженні служби, так і під час звільнення з неї суми направлено Позивачу 06.01.2022 та, як стверджує Відповідач, отримано останнім ще у січні 2022 року. Викладеним, на переконання судової колегії, спростовується посилання Апелянта на те, що останній до грудня 2022 року не був обізнаний із сумами коштів, які йому належали до виплати.

З урахуванням наведеного доводи апеляційної скарги про те, що про ненарахування та невиплату при звільненні суми індексації грошового забезпечення за січень 2016 року - березень 2018 року та невиплати її у належному розмірі за березень 2018 року - січень 2019 року ОСОБА_1 дізнався лише із змісту відомостей, отриманих 27.12.2022 від 5 ДПРЗ ГУ ДСНС у Чернігівській області з охорони об`єктів, судова колегія вважає необґрунтованими.

У свою чергу, колегія суддів зауважує, що, як було зазначено вище, з 19.07.2022 законодавцем змінено правове регулювання строку звернення з позовом до суду у справах про стягнення належних працівникові сум, зокрема, й заробітної плати, а саме - встановлено тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Як правильно зазначив Апелянт, відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У спірному випадку, на переконання колегії суддів, норми ч. 1 ст. 58 Основного Закону унеможливлюють застосування наслідків пропуску строку звернення до суду у період до 19.10.2022, тобто у межах тримісячного строку з моменту набрання чинності змінами до КЗпП України, внесеними Законом України від 01.07.2022 №2352-ІХ. У зв`язку з цим посилання ОСОБА_1 на те, що до спірних правовідносин, які виникли з 31.01.2019, приписи ст. ст. 116 та 233 КЗпП України у чинній редакції в частині встановлення тримісячного строку звернення до суду взагалі не можуть бути застосовані, суд апеляційної інстанції вважає помилковим.

Разом з тим, судова колегія зауважує, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово, зокрема, у постановах від 12.06.2019 (справа № 487/10128/14-ц), від 26.06.2019 (справа №587/430/16-ц), від 23.10.2019 (справа № 761/6144/15-ц), від 15.06.2021 (справа №904/5726/19), вказувала на дію принципу «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає, зокрема, в тому, що суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи правовідносин між сторонами. Обов`язок суду надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи.

У зв`язку з цим суд апеляційної інстанції підкреслює, що відповідно до п. 1 гл. XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2022 № 1423 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236» дію карантину через COVID-19 продовжено до 30.04.2023.

Отже, хоча на час звільнення ОСОБА_1 із служби карантинні заходи, пов`язані із запобіганням поширення коронавірусної хвороби, ще не були впроваджені, однак на момент звернення до суду із цим позовом, як і на день постановлення Чернігівським окружним адміністративним судом оскаржуваної ухвали в Україні діяв карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, що унеможливлювало застосування до спірних правовідносин строки, встановлені ст. 233 КЗпП України.

Указані висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 19.01.2023 у справі № 460/17052/21, на чому правильно наголосив й Апелянт у клопотанні про доповнення апеляційної скарги.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що в суду першої інстанції були відсутні нормативні передумови для повернення позовної заяви ОСОБА_1 на підставі п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, що відповідно має своїм наслідком скасування оскаржуваної у цій справі ухвали.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання..

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про повернення позовної заяви не було правильно застосовано норми процесуального права, у зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити - ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 123, 169, 242-244, 250, 308, 311, 312, 320, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 січня 2023 року - скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Н.П. Бужак

М.І. Кобаль

Повний текст постанови складено та підписано 08 березня 2023 року.