Справа № 420/10909/22
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2023-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/10909/22

Категорія:105000000 Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.

Час і місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту:01.12.2022

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на ухвалу суду про повернення позивачеві адміністративного позову, справа розглянута згідно ч.2 ст. 312 КАС України, без повідомлення учасників справи,

розглянувши у письмовому провадженні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2022 року у справі за позовом (скаргою) ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, головного державного виконавця Рекашової Алли Миколаївни, про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, головного державного виконавця Рекашової А.М., про:

- скасування постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 13 липня 2022 року щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 119 153,45 доларів США, 2 889 006,07 грн. по Постанові ВП №26349652 від 16 червня 2020 року головним державним виконавцем ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Рекашовой А.М.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2022 року залишено без руху позовну заяву (скаргу) ОСОБА_1 з підстав відсутності доказів сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, не надання копій позовної заяви (скарги), а також доданих до неї документів відповідно до кількості учасників справи, та без визначення правового статусу учасників справи, надавши позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення зазначених недоліків.

На виконання вимог ухвали суду від 17 жовтня 2022 року до суду від ОСОБА_1 надійшла уточнена скарга (позовна заява) в двох екземплярах, з уточненим складом учасників справи. Докази сплати судового збору до уточненої позовної заяви не додано.

Поряд з цим, в уточненій позовній заяві позивач вказала, що відповідно до роз`яснень, що містяться у п.14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" від 07 лютого 2014 року №6, ураховуючи, що виконання судових рішень є завершальною і невід`ємною частиною (стадією) судового провадження у конкретній справі, в якій провадження за скаргою не відкривається, а за подання позовної заяви сплачено відповідний судовий збір, ні розд.VІІ ЦПК, ні законом "Про судовий збір" (ч.1 ст. 3) не передбачено необхідності сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, за подання скарги судовий збір не сплачується.

Перелік позовних заяв (заяв, скарг, дій), за подання яких до суду або за вчинення яких судом установлено ставки судового збору, міститься у пп.1, 4 ч.2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" і за своїм змістом є вичерпним. Отже, позивач впевнений у тому, що справляння судового збору з інших позовних заяв (заяв, скарг), що подаються до суду, не зазначених у ч.2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 року №3674-VI (далі Закон №3674-VI), не передбачено.

31 жовтня 2022 року до суду від ОСОБА_1 надійшла уточнена скарга на дії державного виконавця, у прохальній частині якої позивач просить суд:

- скасувати постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 13 липня 2022 року щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 119 153,45 доларів США, 2 889 006,07 грн. по постанові ВП №62349652 від 16 червня 2020 року головним державним виконавцем ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Рекашовою А.М.

Докази сплати судового збору позивачем до суду надано не було та позивач у уточненій скарзі повторно посилається на Пленуми Верховного Суду України 2014 року, як підстави для несплати ним судового збору за подання до адміністративного суду позовної заяви майнового характеру.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2022 року продовжено ОСОБА_1 термін для усунення недоліків адміністративного позову та встановлено 10-денний термін для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання позивача на відсутність обов`язку сплачувати судовий збір за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, оскільки подання скарги до адміністративного суду не передбачено КАС України, в той час, як обов`язок сторони сплатити судовий збір за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру визначений як КАС України, так і Законом України "Про виконавче провадження".

23 листопада 2022 року до суду від ОСОБА_1 надійшла уточнена скарга на дії державного виконавця, у прохальній частині якої позивач просить суд:

- визнати протиправними дії головного державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Рекашової А.М.;

- скасувати постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 13 липня 2022 року щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 119 153,45 доларів США, 2 889 006,07 грн. по постанові ВП №62349652 від 16 червня 2020 року головним державним виконавцем ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Рекашовою А.М.

Докази сплати судового збору позивачем повторно до суду надано не було та позивач у уточненій скарзі повторно посилається на Пленуми Верховного Суду України 2014 року, а також на постанову Верховного Суду України №589/6044/2013, як підстави для несплати ним судового збору за подання до адміністративного суду позовної заяви майнового характеру.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2022 року позовну заяву (скаргу) ОСОБА_1 до ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, головного державного виконавця Рекашової Алли Миколаївни про скасування постанови, на підставі п.1 ч.4 ст. 169 КАС України повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права,

Доводи апеляційної скарги:

- при стягненні виконавчого збору, без реального стягнення суми боргу створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду;

- перелік позовних заяв (заяв, скарг, дій), за подання яких до суду або за вчинення яких судом установлено ставки судового збору, міститься у пп.1, 4 ч.2 ст. 4 Закону №3674-VI і за своїм змістом є вичерпним. Отже, справляння судового збору з інших позовних заяв (заяв, скарг), що подаються до суду, не зазначених у ч.2 ст.4 вказаного Закону, не передбачено, наприклад за подання скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки станом на 31 жовтня 2022 року до суду не надійшло жодного документу на виконання ухвали суду від 18 жовтня 2022 року про залишення позовної заяви без руху, недоліки позову не усунуті, вказаний позов підлягає поверненню позивачу, що не позбавляє останнього права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77, ч.5 ст.160, ст.ст. 161, 169 КАС України.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 44 КАС України, передбачено обов`язок осіб, які беруть участь у справі (учасників справи), добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, щодо сплати судового збору.

Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасника справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом.

Такими процесуальними обов`язками учасників справи визначено, крім іншого, виконання встановлених законом вимог щодо оформлення апеляційної скарги, зокрема, надання документу про сплату судового збору, у тому числі, на підставі ухвали суду про залишення скарги без руху.

Таким чином, позивач, маючи намір добросовісної реалізації належного їй права на розгляд позовної заяви, повинен забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону і суду, зокрема, щодо надання документа про сплату судового збору, для чого, як особа, зацікавлена у її поданні, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством, або надати клопотання та відповідні документи, що звільняють її від сплати судового збору.

Із змісту ст. 132 КАС України вбачається, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За змістом ст. 1 Закону №3674-VI судовий збір збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Як визначено ч.1 ст. 3 Закону №3674-VI судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

У контексті вищенаведених законодавчих норм Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 28 листопада 2013 року №12-рп/2013 зазначив, що гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя, від 14 травня 1981 року № (81) 7: "У тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати" (підпункт 12 пункту D).

Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого ст. 55 Конституції України.

При цьому, суд апеляційної інстанції при прийнятті таких висновків враховує положення п.1 ч.2 ст. 129 Конституції України, згідно із яким, однією із основних засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Колегія суддів також звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), за якою вимога сплатити судовий збір не порушує право заявників на доступ до правосуддя, оскільки судовий збір є певним законним обмежувальним заходом, який є формою регулювання доступу до суду, а також попередження подання необґрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів. Таке обмеження не може розглядатись як таке, що саме по собі суперечить п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована згідно із Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР та набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, який гарантує кожному право на розгляд його справи судом.

Відповідно до практики ЄСПЛ п.1 ст. 6 Конвенції не вимагає від держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Разом з тим, там де такі суди існують, гарантії, що містяться у ст. 6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до цих судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх "цивільних прав та обов`язків" (Рішення ЄСПЛ у справі "Гоффман проти Німеччини" ("Hoffmann v.Germany") від 11 жовтня 2001 року, пункт 65; Рішення ЄСПЛ у справі "Кудла проти Польщі" ("Cudla v.Poland") від 26 жовтня 2000 року).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що необхідною умовою розгляду судом позовної заяви є сплата особою, яка звертається з цією заявою, судового збору у визначеному законом розмірі.

Згідно з ч.1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також, якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, спеціальною нормою Закону чітко визначено, що до суду подається у такому спорі позовна заява, а не скарга, як на те посилається позивач в апеляційній скарзі.

З огляду на викладене, колегія суддів наголошує, що в межах спірних правовідносин, в розумінні КАС України, ОСОБА_1 звернулась до суду не зі скаргою на дії державного виконавця, а з адміністративним позовом, що за своєю правовою природою є різними поняттями, та, відповідно, регулюються різними нормами законодавства.

Відповідно до ч.3 ст. 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною 2 ст. 4 Закону №3674-VI визначено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру фізичною особою-підприємцем розмір ставки судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру фізичною особою-підприємцем розмір ставки судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина 2 ст. 3 Закону №3674-VI визначає перелік заяв, клопотань, позовних заяв судовий збір за подання яких не справляється. До переліку справ по яких не справляється судовий збір, визначених ст. 3 Закону не входить подання позовної заяви про скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу.

Аналогічна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у справі №915/955/15 від 29 травня 2018 року.

Разом з тим, ОСОБА_1 не належить до пільгової категорії осіб, які звільнені від сплати судового збору, а відтак за подання до суду позовної заяви у цій справі судовий збір має справляється на загальних підставах.

За таких обставин, установивши відсутність у матеріалах справи доказів сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про невідповідність позову вимогам статей 160, 161 КАС України та правомірно прийняв судове рішення про повернення позовної заяви.

Разом з тим, колегія суддів вважає необґрунтованим посилання апелянта на п.14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" від 07 лютого 2014 року №6, оскільки висновки викладені в даній постанові стосуються розгляду справ за правилами ЦПК України, разом з тим, ОСОБА_1 звернувся із даною скаргою на дії державного виконавця до Одеського окружного адміністративного суду, розгляд якої за правилами КАС України передбачено виключно у позовному провадженні, зі сплатою судового збору.

Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.308, 311, 312, п.1 ч.1 ст. 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 березня 2023 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.