Справа № 500/2804/22
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2023-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 500/2804/22 пров. № А/857/16502/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2022 року (прийняте у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Тернополі суддею Дерех Н. В.) у справі № 500/2804/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2022 року ОСОБА_1 (далі також позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області (далі також - ГУ ДПС у Тернопільській області, відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДПС у Тернопільській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5266-54У від 10 лютого 2021 року у сумі 27 388,74 грн;

- зобов`язати ГУ ДПС у Тернопільській області внести інформацію в інформаційну систему органу доходів і зборів про скасування нарахованої недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску в сумі 27 388,74 грн за період з 01.01.2018 по 10.02.2021 та привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів та інтегровану картку платника ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 , з урахуванням скасованої нарахованої недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску в сумі 27 388,74 грн за період з 01.01.2018 по 10.02.2021.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що вимога податкового орану є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки протягом усього часу перебування в трудових відносинах з підприємством при виплаті йому заробітної плати щоразу сплачувався єдиний соціальний внесок до бюджету відповідного рівня. Звернув увагу суду на наявність судового рішення у справі, яке набрало законної сили, яким визнано протиправними і скасовано вимоги ГУ ДПС у Тернопільській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5266-54 від 14.05.2019 та № Ф-5266-54 від 11.02.2020.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2022 року позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Тернопільській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5266-54У від 10 лютого 2021 року.

Зобов`язано Головне управління ДПС у Тернопільській області привести у відповідність інтегровану картку платника податків шляхом виключення нарахованого ОСОБА_1 єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 27 388,74 грн за період з 01.01.2018 по 10.02.2021.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області в користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 992,40 грн.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржило ГУ ДПС у Тернопільській області, яке вважає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, без повного та всебічного з`ясуванням обставин справи. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що згідно з інформацією щодо ОСОБА_1 , яка є в інформаційній системі «Податковий блок. Облік платників податків», а саме: розділ «Реєстраційні дані», позивач зареєстрований за ознакою незалежної професійної діяльності станом на 02.04.2013. Станом на 15.11.2018 платник ЄСВ самостійно сплатив 11 500,00 грн. Відтак, на думку відповідача, недоїмка в розмірі 38 888,74 грн включає суму, що нарахована у 2017 - 2021 р. р., з урахуванням самостійно сплачених сум у розмірі 11 500,00 грн. Наголошує на тому, що оскільки чинним законодавством передбачено обов`язок платниками податків сплачувати ЄСВ незалежно від факту отримання доходу, а в охоплений вимогою оскаржуваний період не було зупинено право на здійснення адвокатської діяльності, то законні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні.

Позивач не скористався процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 10.02.2021 Головне управління ДПС у Тернопільській області винесло вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5266-54 У, сума боргу позивача у відповідності до якої станом на 21.12.2021 становить 27 388,74 грн.

06.04.2012 Тернопільською обласною КДКА позивачу видано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 694 (рішення № 24). Відповідно до інформації щодо ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), яка є в інформаційній системі «Податковий блок. Облік платників податків», а саме: розділ «Реєстраційні дані», позивач зареєстрований як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю станом на 06.04.2012 та взятий на облік Тернопільською ДПІ станом на 02.04.2013 за номером 2533; стан платника податків «о» (платник податків за основним місцем обліку).

Також, як слідує з Єдиного реєстру адвокатів України, право на заняття адвокатською діяльністю зупинено згідно пункту 1 частини першої ст. 31 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" з 06.08.2018 на підставі заяви адвоката від 06.08.2018, та поновлено згідно пункту 1 частини четвертої ст. 31 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" з 16.01.2019 на підставі заяви адвоката від 15.01.2019.

Поряд з цим, як видно з інформаційної системи "Єдиний державний реєстр судових рішень", рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 29.06.2021 у справі № 500/1862/21, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2021, позовні вимоги задоволено повністю.

Визнано протиправними та скасовано вимоги Головного управління ДПС у Тернопільській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5266-54 від 14.05.2019 та № Ф-5266-54 від 11.02.2020.

Таким чином, судове рішення у справі № 500/1862/21 набрало законної сили.

У зазначеній вище справі, судом встановлено, що із довідки № 8 від 05.04.2021 ТзОВ "Агрокомпанія "Дружба" видно, що позивач працює на посаді заступника директора з правових питань із 03.06.2013 і по теперішній час, а також роботодавцем сплачено за позивача єдиний соціальний внесок за 2018, 2019, 2020 роки.

Крім цього, згідно з наказом № 27 від 03.06.2013 ТзОВ "Агрокомпанія "Дружба" позивач прийнятий на посаду юрисконсульт по сумісництву; відповідно до наказу № 72 від 02.05.2018, позивач переведений з сумісництва на основне місце роботи на посаду директора з правових питань; з 26.11.2021 позивач звільнений з роботи за згодою сторін згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Вказана інформація підтверджується записами у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, враховуючи обставини у справі та законодавчі норми, що регулюють спірні правовідносини, з огляду на нараховування та сплату роботодавцем за позивача, як за застраховану особу, єдиного внеску за спірний період, дійшов висновку про відсутність у позивача обов`язку зі сплати єдиного внеску; як наслідок оскаржувана вимога від 10.02.2021 № Ф-5266-54 У про сплату боргу є необґрунтованою, винесеною без урахування усіх обставин, які мають значення для прийняття рішення, з порушенням вимог частини другої статті 2 КАС України, а отже є протиправною та підлягає скасуванню.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

Відповідно до пунктів 2, 6 статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема:

роботодавці підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами;

особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Пунктами 1, 2, 4 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За приписами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI, яка визначає базу нарахування єдиного внеску, єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

- для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Порядок обчислення і сплати єдиного внеску визначає стаття 9 Закону № 2464-VI.

Відповідно до частин другої - четвертої, восьмої, дванадцятої цієї статті обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4,5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відтак, за змістом цих норм, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. Метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

При цьому, відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом № 2464-VI не врегульовано.

Водночас, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (далі - ПК України).

За приписами підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України самозайнята особа - це платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - це участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Згідно з підпунктом 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України працівник - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Відповідно до пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний стати на облік у контролюючих органах в порядку, встановленому законодавством України.

Статтею 63 ПК України регламентовано загальні положення щодо обліку платників податків, за приписами пунктів 63.1, 63.2 якої облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Взяттю на облік або реєстрації у контролюючих органах підлягають всі платники податків. Взяття на облік у контролюючих органах юридичних осіб, їх відокремлених підрозділів, а також самозайнятих осіб здійснюється незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того або іншого податку та збору.

Згідно з пунктом 178.1 статті 178 ПК України (яка регламентує оподаткування доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність) особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов`язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно зі статтею 65 цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 65.2, 65.3 статті 65 ПК України облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр) записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи, а також вчинення інших дій, які передбачені Порядком обліку платників податків, зборів. Для взяття на облік фізичної особи, яка має намір провадити незалежну професійну діяльність, така особа повинна подати заяву та документи особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) або через уповноважену особу до контролюючого органу за місцем постійного проживання.

При цьому, пунктами 6.7 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588, для взяття на облік фізична особа, яка має намір провадити незалежну професійну діяльність, у строк 10 календарних днів після державної реєстрації незалежної професійної діяльності у відповідному уповноваженому органі та отримання свідоцтва про реєстрацію чи іншого документа (дозволу, сертифіката тощо), що підтверджує право фізичної особи на провадження незалежної професійної діяльності, зобов`язана подати особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) або через уповноважену особу до контролюючого органу за місцем свого постійного проживання; заяву за формою № 5-ОПП; копію Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, якщо заявник є адвокатом, який провадить адвокатську діяльність індивідуально.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до частини третьої статті 4, частини першої статті 13 Закону № 5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності). Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

Отже, з наведених вище положень ПК України та Закону № 5076-VI слідує, що фізична особа, яка має намір провадити незалежну професійну діяльність, у тому числі й адвокатську, підлягає взяттю на облік у контролюючому органі. Поряд із цим, особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, вважається самозайнятою лише за умови, що вона не є найманим працівником, що випливає із буквального тлумачення положень пп. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 ПК України.

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 27.05.2020 у справі № 500/576/19, що відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, враховується судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Також Верховний Суд у постановах від 27.11.2019 (справа № 160/3114/19), від 05.12.2019 (справа № 260/358/19) та від 05.03.2020 (справа № 824/509/19-а) досліджував проблематику питання щодо адміністрування Законом Закону № 2464-VI єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа фактично не здійснює, та у своєму рішенні зазначив, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок лише за умови, що така особа не є найманим працівником. Наявність в особи свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує його право як адвоката на здійснення незалежної професійної діяльності, однак не є доказом безпосереднього здійснення адвокатської діяльності та отримання від такої діяльності доходу.

З огляду на те, що в період, за який позивачу нараховано єдиний внесок, він перебував у трудових відносинах, тобто був застрахованою особою, обов`язок зі сплати єдиного внеску за нього покладався на його роботодавця, який фактично і здійснював сплату вказаного єдиного внеску, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність за таких обставин у позивача обов`язку зі сплати єдиного внеску за вказаний період, позаяк мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Доказів отримання позивачем у вказаний період доходів від провадження незалежної професійної діяльності судом апеляційної інстанції не встановлено, докази отримання таких в матеріалах справи відсутні, відповідачем під час розгляду справи не надані.

З наведених підстав, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 10.02.2021 № Ф-5266-54 У є протиправною та підлягає скасуванню.

Решта доводів апеляційної скарги на законність рішення суду першої інстанції не впливають, а тому не потребують додаткового аналізу та спростування.

За таких обставин, колегія суддів дійшла переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2022 року в адміністративній справі № 500/2804/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин