Справа № 500/3394/22
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2023-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

07 березня 2023 року

м. Київ

справа № 500/3394/22

адміністративне провадження № К/990/6630/23

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської О.Р., (далі - Суд) перевіривши касаційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2023 року у справі №500/3394/22 за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про скасування постанови про стягнення виконавчого збору,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, у якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 13.04.2021 в сумі 2414742,48 грн, прийняту у виконавчому провадженні № 49784356, та постанову про відкриття виконавчого провадження № 65176304 щодо виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 13.04.2021.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2020 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2023 року, позов задоволено:

- визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення виконавчого збору від 13.04.2021, прийняту у виконавчому провадженні №49784356;

- визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 15.04.2021 про відкриття виконавчого провадження № 65176304.

23 лютого 2023 року до Суду надійшла касаційна скарга Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2023 року у справі №500/3394/22.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Проаналізувавши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII.

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Відповідно до частини третьої статті 333 КАС України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження, зокрема, у справах, визначених статтею 287 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Статтею 287 КАС України визначено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

З матеріалів касаційної скарги встановлено, що в цій справі спір виник у правовідносинах з приводу рішень органу державної виконавчої служби.

За такого правового регулювання та обставин справи оскарження рішень судів попередніх інстанцій в касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд такої скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Такими чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у вказаній категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення, ухваленого за наслідком касаційного провадження, судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм.

Оскаржуючи судове рішення, прийняте за правилами статті 287 КАС України, скаржник зазначає, що розгляд цієї справи матиме фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки, приймаючи оскаржуване судове рішення, суд апеляційної інстанції відступив від висновків, викладених у постановах Верховного Суду у подібних правовідносинах з врахуванням часового проміжку застосування норм законодавства. Зокрема, скаржник стверджує, що судами попередніх інстанцій не було враховано висновків Верховного Суду, викладених у постановах: від 28.04.2020 у справі № 520/9144/18, від 17.09.2020 у справі № 640/16620/19, від 26.06.2020 у справі №360/3324/19, від 27.05.2021 у справі № 640/18626/20, від 30.06.2021 у справі № 460/2478/19, від 16.09.2021 у справі № 440/4629/21, від 11.08.2022 у справі № 640/23271/21, від 16 лютого 2023 у справі № 160/1389/22 щодо застосування частини другої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на зазначені обставини, а також те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні послався на правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 14 травня 2020 року у справі № 640/685/19 та від 20 травня 2021 року у справі № 640/32814/20, Суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів скаржника, що ця справа може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Підставою касаційного оскарження у цій справі скаржник зазначає пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Суд зазначає, що в разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких має місце однакове правове регулювання спірних правовідносин.

Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

Так, при встановленні доцільності посилання на постанови Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, як на підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

У такому випадку правовий висновок розглядається "не відірвано" від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно - правових актів.

Суд зауважує, що посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їхнього застосування.

Однак скаржник, посилаючись на постанови Верховного Суду від 28.04.2020 у справі №520/9144/18, від 17.09.2020 у справі №640/16620/19, від 26.06.2020 у справі №360/3324/19, від 27.05.2021 у справі №640/18626/20, від 30.06.2021 у справі №460/2478/19, від 16.09.2021 у справі №440/4629/21, від 11.08.2022 у справі №640/23271/21, від 16 лютого 2023 року у справі №160/1389/22 щодо застосування частини другої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» не обґрунтував, що ці постанови ухвалені у справі за подібними відносинами із цією справою.

З урахуванням викладеного, Суд дійшов висновку, що скаржником не обґрунтовано наявності правових підстав для оскарження судового рішення на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Судом установлено, що доводи касаційної скарги фактично зводяться до тлумачення норм матеріального права з посиланням на постанови Верховного Суду, однак без належного обґрунтування підпунктів частини четвертої статті 328 КАС України, що суперечить вимогам статті 330 КАС України та унеможливлює вирішення Судом питання про відкриття касаційного провадження.

Таким чином, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник не виклав передбачених статтею 328 КАС України підстав, за яких оскаржуване судове рішення може бути переглянуте судом касаційної інстанції.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Ураховуючи те, що скаржником не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судових рішень у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

З огляду на зазначене, клопотання про відстрочення сплати судового збору та зупинення виконання оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції Судом не вирішується.

Керуючись статтями 248, 328, 332, 334, 341, 353 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2023 року у справі №500/3394/22 повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя: О.Р. Радишевська