Справа № 380/8028/22
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2023-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/8028/22 пров. № А/857/17744/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Іщук Л.П., Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Львівської обласної державної адміністрації на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2022 року (ухвалене головуючим-суддею Кузаном Р.І. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Львові) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної військової (державної) адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Львівської обласної військової державної адміністрації (далі Львівська ОВА, відповідач), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Регіональної Комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи при Департаменті соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації, оформлене протоколом №36 від 13.04.2022, в частині відмови йому у встановленні статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та встановлення третьої групи інвалідності, пов`язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи та зобов`язати Департамент соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації прийняти рішення про встановлення йому такого статусу та встановити третю групу інвалідності постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22.11.2022 позовні вимоги були задоволені частково. Визнано протиправними та скасовано оспорюване рішення в частині відмови у встановленні ОСОБА_1 статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та зобов`язано відповідача прийняти рішення про встановлення ОСОБА_1 статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видати ОСОБА_1 посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» (категорія 1) серії Б. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Львівська ОВА подала апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки до моменту винесення оспорюваного рішення Львівська ОВА не отримувала ні копію позовної заяви, ні копію ухвали з питань заміни неналежної сторони. Вказує, що Львівська ОВА не вчиняла жодних протиправних дій чи бездіяльності стосовно позивача та не порушувала його законні права чи інтереси.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного

З матеріалів справи видно, що 12.06.2007 позивач отримав посвідчення дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи серії № НОМЕР_1 .

Експертним висновком Львівської регіональної міжвідомчої експертної комісії №01, яка на засіданні 26.01.2022 розглянула заяву позивача на предмет встановлення причинного зв`язку хвороби, інвалідності з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС та встановила, що основний діагноз у позивача «Са щитоподібної залози рТ1bN0V0, кл. гр. ІІI». У висновку зазначено, що захворювання пов`язане з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №604221 від 17.02.2022 встановлено позивачеві ІІІ групу інвалідності. У графі 9 «Причина інвалідності» зазначено «Захворювання пов`язане з наслідками Чорнобильської катастрофи».

Позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Новороздільської міської ради із заявою, в якій просив видати йому посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС І категорії, у зв`язку з рішенням експертної комісії та встановленням інвалідності, пов`язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до витягу з протоколу №36 від 13.04.2022 Комісією з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян при Львівській обласній державній адміністрації (Регіональною комісією) позивачу було відмовлено у задоволенні його заяви про визначення статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи та видачі посвідчення у зв`язку з тим, що у дитячому віці йому не було встановлено причинний зв`язок інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Вважаючи протиправним рішення відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач набув право на встановлення йому статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії, а рішенням Регіональної комісії, оформленого протоколом №36 від 13.04.2022, безпідставно відмовлено у визначенні статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи та видачі позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 1. Водночас, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимоги про зобов`язання відповідача встановити третю групу інвалідності, оскільки Регіональна комісія не наділена повноваженнями встановлювати заявникам інвалідність.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, а тому суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки спірним правовідносинам у цій частині та не вбачає підстав для застосування положень частини другої цієї статті.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 46 Конституції України кожному ґарантується право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Нормативно-правовим актом, який визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення є Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ від 28.02.1991 (далі - Закон №796, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст.9 Закону №796, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є : 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи; 3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт; 4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

Згідно п.6 ч.1 ст.11 Закону №796, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які досягли повноліття, з числа зазначених у статті 27 цього Закону, та яким у дитячому віці встановлено причинний зв`язок інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи, за умови проходження переогляду у спеціалізованій медико-соціальній експертній комісії відповідно до частини п`ятої статті 17 цього Закону.

Крім осіб, зазначених у частині першій цієї статті, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать неповнолітні діти, зазначені у статті 27 цього Закону. Після досягнення повноліття (в разі одруження або влаштування на роботу у передбачених чинним законодавством випадках до досягнення повноліття - за їх бажанням відповідно з часу одруження або влаштування на роботу), визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи провадиться на умовах, визначених частиною першою цієї статті, а щодо потерпілих, зазначених у пункті 6 частини першої цієї статті, визначення категорії провадиться відповідно до пункту першого частини першої статті 14 цього Закону (ч.2 ст.11 Закону №796).

За змістом статті 27 Закону №796, до дітей, потерпілих від Чорнобильської катастрофи, належать неповнолітні діти, які : 1) евакуйовані із зони відчуження, у тому числі діти, які на момент евакуації знаходились у стані внутрішньоутробного розвитку; 2) проживали на момент аварії чи прожили або постійно навчалися після аварії не менше одного року у зоні безумовного (обов`язкового) відселення; 3) проживали на момент аварії чи прожили або постійно навчалися після аварії не менше двох років у зоні гарантованого добровільного відселення; 4) проживали на момент аварії чи прожили або постійно навчалися після аварії не менше трьох років у зоні посиленого радіоекологічного контролю; 5) народились після 26 квітня 1986 року від батька, який на час настання вагітності матері мав підстави належати до категорії 1, 2 або 3 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, або народжені матір`ю, яка на час настання вагітності або під час вагітності мала підстави належати до категорії 1, 2 або 3 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи; 6) хворі на рак щитовидної залози незалежно від дозиметричних показників, а також хворі на променеву хворобу; 7) одержали дозу опромінення щитовидної залози внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка перевищує рівні, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Згідно ч.1, 2 ст.12 Закону №796, причинний зв`язок між захворюванням, пов`язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.

Неповнолітнім дітям, зазначеним у статті 27 цього Закону, в разі захворювання причинний зв`язок інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи встановлюється відповідно до частини першої цієї статті.

При цьому, ч.3 ст.12 Закону №796 визначено, що на встановлення причинного зв`язку між погіршенням стану здоров`я і встановленням інвалідності та наслідками Чорнобильської катастрофи мають право особи, яким після досягнення повноліття не буде надано відповідно до частини першої статті 11 цього Закону статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, з числа: зазначених у пункті 2 статті 27 цього Закону; народжених після 26 квітня 1986 року від батька, який на час настання вагітності матері мав підстави належати до 1 або 2 категорії постраждалих, або матір`ю, яка на час настання вагітності або під час вагітності мала підстави належати до 1 або 2 категорії постраждалих; хворих на рак щитовидної залози.

Пунктом 8 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №51 від 20.01.1997 (далі - Порядок №51), який в період до 25.07.2018 регулював правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи встановлено наступне.

Неповнолітнім дітям, які належать до потерпілих від Чорнобильської катастрофи, видаються посвідчення жовтого кольору, серія Д. Після досягнення повноліття (в разі одруження або влаштування на роботу у передбачених чинним законодавством випадках до досягнення повноліття - за їх бажанням, відповідно з часу одруження або влаштування на роботу) особам, зазначеним у ст. 27 Закону №796, категорії встановлюються відповідно до ст.14 зазначеного Закону, а посвідчення видаються згідно з цим Порядком.

Аналогічні положення містяться у п.8 чинного Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №551 від 11.07.2018 (далі Порядок №551).

Системний аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що до потерпілих від Чорнобильської АЕС відносяться особи, які досягли повноліття, з числа зазначених у статті 27 Закону №796, яким спеціалізованою медико-соціальною комісією встановлено причинний зв`язок інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Згідно ч.1 ст.14 Закону №796, для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а саме : інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (ст.10, 11, ч.3 ст.12), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1.

Як видно з матеріалів справи та не заперечують сторони, позивач мав статус дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 12.06.2007.

Відповідно до експертного висновку Львівської регіональної міжвідомчої експертної комісії №26817 від 26.01.2022 захворювання позивача пов`язане з наслідками Чорнобильської катастрофи, позивачу встановлена третя група інвалідності (причина захворювання пов`язане з наслідками Чорнобильської катастрофи).

Вказане підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №604221 від 17.02.2022.

При цьому, у ході розгляду даної справи жодна із сторін не надала суду документальних доказів на підтвердження фактів скасування в досудовому/судовому порядку цього рішення МСЕК, хоча право на оскарження такого передбачено п.25 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03.12.2009.

Більше того, позивачем були надані усі необхідні документи для встановлення йому статусу особи постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, а саме : посвідчення дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, експертний висновок та довідку МСЕК, якою встановлено причинний зв`язок хвороби внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

У зв`язку з цим у суду відсутні підстави не приймати до уваги при розгляд справи вказані документальні докази, а також піддавати сумніву їх достовірність.

Таким чином, судом встановлено, що за змістом зазначених експертного висновку та довідки МСЕК причиною захворювання, яке призвело до інвалідності позивача, є вплив аварії на ЧАЕС, що встановлено медичною комісією, з огляду на що колегія суддів вважає, що позивач набув право на встановлення йому статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

При цьому та обставина, що позивач до досягнення повноліття не проходив медичного обстеження на встановлення не спростовує наявності причинного зв`язку між захворюванням та впливом Чорнобильської катастрофи, з огляду на документальне підтвердження цього факту Львівською регіональною міжвідомчою експертною комісією.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.02.2018 по справі №826/3650/17.

З матеріалів справи видно, що за результатами розгляду заяви позивача оспорюваним рішенням Комісії, відповідач позбавив позивача певного кола прав, свобод та соціальних гарантій, якими він був наділений, у зв`язку з наданням державою певного правового статусу, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині скасування рішення, оформленого протоколом №36 від 13.04.2022 стосовно відмови позивачу у встановлені йому статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

За змістом п.11 Порядку №551, посвідчення видаються уповноваженими органами за поданням райдержадміністрацій за місцем проживання (реєстрації) особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, утворених уповноваженими органами (далі - регіональні комісії).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) (далі - Конвенція) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Враховуючи вимоги Порядку №551, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність зобов`язання відповідача прийняти рішення про встановлення позивачу статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видати йому посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» (категорія 1) серії Б.

Доводи скаржника про необізнаність Львівської ОВА щодо заміни їх на належну сторону у справі спростовуються наявною в матеріалах справи довідкою Львівського окружного адміністративного суду, з якої видно, що ухвала про заміну належної сторони від 24.10.2022 доставлена до електронного кабінету Львівської ОВА 28.10.2022.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Львівської обласної державної адміністрації залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2022 року по справі №380/8028/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді І. М. Обрізко
Л. П. Іщук