Справа № 640/10671/22
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2023-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Черпіцької Л.Т., суддів: Глущенко Я.Б., Пилипенко О.Є., за участю секретаря: Висоцького А.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від "20" вересня 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати відмову Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у видачі ОСОБА_1 довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру суддівської винагороди судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, - протиправною;

- зобов`язати Вищий спеціалізований суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ видати ОСОБА_1 передбачену Розділом II Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління ПФУ від 25.01.2008 року № 3-1 (в редакції постанови правління ПФУ № 6-1 від 07.06.2019 року), довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру суддівської винагороди судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду на підставі положень статей 135, 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року №1402-VIII.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що відмова відповідача (лист від 04 липня 2022 року) у видачі запитуваної довідки, з тих підстав, що частиною третьою статті 135 Закону №1402-VIIІ не визначено базовий розмір посадових окладів суддів ліквідованих вищих спеціалізованих судів (як судів касаційної інстанції), суперечить нормам Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від "20" вересня 2022 р. позов задоволено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має право на отримання нової довідки про суддівську винагороду для обчислення і перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року, оскільки саме з цієї дати втратили чинність обмеження, встановлені пунктом 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII. Також суд першої інстанції зазначив, що оскільки ОСОБА_1 вийшов у відставку з посади судді та не проходив кваліфікаційне оцінювання суддів і отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, яке має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя, то відмова Вищого адміністративного суду України у видачі позивачу довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання суду у відставці, виходячи з розміру суддівської винагороди судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, є протиправною.

Відповідач, не погоджуючись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та недотримання норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що оскільки ВССУ не припинено, ліквідаційна процедура триває, судді ВССУ перебувають у штаті цього суду, їх не було переведено або призначено на посади суддів судів, створених на підставі Закону № 1402 та Конституції України, то їх гарантії, зокрема щодо отримання суддівської винагороди, а також щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, визначаються відповідно до положень Закону № 2453, як це передбачено пунктом 7 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402. У зв`язку з чим, відсутні правові підстави для видачі позивачу довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру суддівської винагороди судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду на підставі положень статей 135, 142 Закону № 1402.

Крім того, скаржник зазначив, що суд першої інстанції не взяв до уваги постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справах № 826/13355/17, № 826/14879/17, № 826/12993/17, № 826/13405/17, якими відмовлено в задоволенні позовів суддів Вищого адміністративного суду України до Вищого адміністративного суду України про зобов`язання нарахувати і виплатити суддівську винагороду відповідно до статті 135 Закону № 1402.

Додатково скаржник звернув увагу на безпідставне посилання суду першої інстанції на правовий висновок Верховного Суду у справі № 620/1116/20, оскільки правовідносини у зазначеній справі за предметним, суб`єктним складом та нормативно-правовим регулюванням спірних правовідносин не є подібними до правовідносин у справі, що розглядається, а тому не можуть та не повинні враховуватися судом при розгляді.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що Постановою Верховної Ради України від 5 липня 2016 року №1434-VIII на підставі заяви про відставку ОСОБА_1 звільнено з посади судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

28 червня 2022 року позивач звернувся до відповідача із заявою в якій просив надати йому довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру суддівської винагороди судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Листом від 04 липня 2022 року № 59/0/4-22 відповідач відмовив позивачу у наданні вказаної довідки посилаючись на те, що частиною третьою статті 135 Закону №1402-VIIІ базовий розмір посадових окладів суддів ліквідованих вищих спеціалізованих судів (як судів касаційної інстанції) не визначений, оскільки діяльність таких судів цим законом не передбачена, пункт 7 розділу XII Закону визнаний неконституційним лише в частині Верховного Суду України.

Не погоджуючись з вказаною відмовою у видачі довідки, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Проблемним правовим питанням у цій справі є наявність у позивача права на отримання від відповідача - Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ довідки про суддівську винагороду, розраховану відповідно до статті 135 Закону №1402-VIII, для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з огляду на положення пункту 7 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII та ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 20 лютого 2020 року у справі № 2-р/2020, яким визнано неконституційним, зокрема, пункт 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 64 Конституції України гарантовано, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

За приписами статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Згідно з частиною 1 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402 (далі - Закон №1402-VIІІ), який набув чинності 30 вересня 2016 року, суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

За положеннями частини 4 статті 142 Закону №1402-VIІІ та частини 3 статті 141 Закону №2453-VI (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» в редакції від 12 лютого 2015 року №192-VIІІ) (далі - Закон №2453-VI, яка підлягає застосуванню згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №4-рп/2016) у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до пункту 25 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402- VIII право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80% суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2% грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90% суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Отже, норми частини 4 статті 142, пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIІІ безпосередньо пов`язують розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розміром суддівської винагороди, яку отримує суддя, що працює на відповідній посаді.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» від 16 жовтня 2019 року №193-IX, який набрав чинності 07 листопада 2019 року, виключено пункти 22, 23 Прикінцевих та Перехідних положень Закону №1402-VIII, якими було передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом. До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами).

Досліджуючи поняття «щомісячне довічне грошове утримання судді», Конституційний Суд України у мотивувальній частині Рішення від 14 грудня 2011 року №18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний Суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції щодо гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у своїх Рішеннях, а саме: від 24.06.1999 № 6-рп/99, від 20.03.2002 № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 01.12.2004 № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11.10.2005 № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18.06.2007 № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 22.05.2008 № 10-рп/2008, а також у рішенні від 18.02.2020 №2-р/2020.

При цьому, рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року №2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону №1402-VIII зі змінами.

У вказаному рішенні (пункти 15-17) зазначено, що згідно з положеннями пункту 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України).

Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 № 10-рп/2013).

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне забезпечення або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци п`ятий, шостий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013).

Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесяти п`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом № 1402-VIII.

Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

Згідно з частиною першою статті 91 Закону України від 13.07.2017 № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 Закон №1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Верховний Суд у постановах від 06 березня 2019 року у справі № 638/12586/16-а та від 11 грудня 2020 року у справі №200/3958/19-а висловив позицію, відповідно до якої правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Водночас, набрання чинності рішенням Конституційного Суду України, яким визнаються неконституційними відповідні норми законодавства, тягне за собою виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів правовідносин, до яких застосовуються (застосовувалися) положення законодавства, яке згодом було визнано неконституційним. Отже, такі правовідносини безпосередньо пов`язуються з дією закону. Тобто, якщо це один день (втрата чинності повністю чи в окремій частині закону за рішенням Конституційного Суду України з дня його ухвалення), то цей строк закінчується о 24 години 00 хвилини цього дня; відповідно, з 00 годин 00 хвилин наступного дня, з дати ухвалення відповідного рішення Конституційного Суду України, до правовідносин, що регулюється таким законодавством, застосовується норма, що відповідає Конституції України, вступила у силу і діє.

Отже, саме з 19 лютого 2020 року, наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону №1402-VIII.

Порядок реалізації права, передбаченого зазначеною нормою, визначений Порядком подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року № 3-1 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Порядку заява про перерахунок щомісячного довічного утримання та довідка про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (додаток 2) (далі - довідка про суддівську винагороду) або довідка про винагороду судді Конституційного Суду України для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді Конституційного Суду України у відставці (додаток 3) (далі - довідка про винагороду судді КСУ) подається до органів, що призначають щомісячне довічне утримання.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Порядку до заяви про перерахунок щомісячного довічного утримання додається довідка про суддівську винагороду (довідка про винагороду судді КСУ) працюючого судді за відповідною посадою станом на дату, з якої відбулось підвищення розміру суддівської винагороди.

Форма довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці визначена у додатку 2 до Порядку.

Тож, для реалізації права на перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання позивачу необхідно отримати довідку про суддівську винагороду та надати її до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Вирішуючи питання про те, яка з посад судді є відповідною тій посаді, з якої позивача звільнено у відставку, колегія суддів враховує таке.

Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» було викладено у новій редакції, зокрема, ст. 125 Конституції України, яка визначає принципи побудови судоустрій в Україні.

Нові організаційні основи судоустрою були також викладені у главі 1 розділу ІІ Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, які не передбачають у системі судоустрою України Вищого адміністративного суду України.

Положеннями п.п. 6, 7, 8 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII передбачено, що Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України діють у межах їх повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом у складі, визначеному цим Законом.

З дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку. До припинення діяльності статус, структура, повноваження, порядок роботи, права, обов`язки, гарантії суддів цих судів визначаються Законом України «Про судоустрій і статус суддів» (положення п. 7 розділу XII щодо слів «та ліквідуються» в частині Верховного Суду України визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020).

День початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, визначається рішенням його Пленуму, що публікується на веб-порталі судової влади та в газеті «Голос України».

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду від 30 листопада 2017 року № 2 «Про визначення дня початку роботи Верховного Суду» днем початку роботи Верховного Суду визначено 15 грудня 2017 року.

Отже, з 15 грудня 2017 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ припинив виконувати повноваження, визначені процесуальним законом та перебуває у стані ліквідації.

Колегія суддів враховує, що питання соціального захисту суддів у відставці, які обіймали посади в судах, що ліквідуються, як не передбачені в системі судоустрою України, не були врегульовані прикінцевими та перехідними положенням Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII.

Зокрема, вказаним Законом не визначено, які з посад суддів у новій системі судоустрою України є відповідними посадам суддів, які до виходу у відставку працювали у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Разом з тим, вказана обставина не може бути перешкодою для реалізації позивачем свого права на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання відповідно до ч. 4 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII та визнання його у відсотковому співвідношенні до рівня суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Вирішуючи питання щодо визначення розміру суддівської винагороди, який належить зазначати у довідці про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, суд першої інстанції правильно врахував, що ліквідаційну процедуру Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не завершено, однак судді, які продовжують перебувати у штаті вказаного суду, з 15 грудня 2017 року не здійснюють правосуддя. Відповідно, посади таких суддів не можуть вважатися відповідними тій посаді, з якої позивач був звільнений у відставку.

Як раніше зазначалося, Конституційний Суд України у рішенні від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 наголосив на тому, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує саме діючий суддя.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до п. 7 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII до припинення діяльності Вищого адміністративного суду України статус, структура, повноваження, порядок роботи, права, обов`язки, гарантії суддів цього суду визначається Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI.

Надаючи правову оцінку, зазначеному доводу колегія суддів зазначає, що припинення діяльності Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та розповсюдження на суддів, які перебувають у штаті цього суду, гарантій, визначених Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI у часі безпосередньо пов`язані з днем початку роботи Верховного Суду. Спеціалізовані суди припинили свою діяльність, як судові органи, з дня початку роботи Верховного Суду - 15 грудня 2017 року, їх виключено з системи судоустрою України та позбавлено можливості здійснювати правосуддя.

Зазначені обставини вказують на те, що посада судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ після 15 грудня 2017 року - судді, який не виконує функцій та повноважень зі здійснення правосуддя, не є відповідною тій посаді, яку обіймав позивач до виходу 5 липня 2016 року у відставку.

Колегія суддів наголошує, що у межах цієї справи не вирішується питання про те, чи зберігаються за суддями, які продовжують перебувати у штаті Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, статус, права та гарантії суддів, визначені Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI.

Неможливість використання посадового окладу працюючого судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в якості базового показника для підготовки довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці пов`язана саме з тим, що посада такого судді на цей час є не відповідною тій посаді, з якої позивача було звільнено у відставку.

Судді, які продовжують перебувати у трудових відносинах із юридичною особою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, не здійснюють правосуддя на професійній основі, тому розмір їх грошового утримання не може впливати на визначення розміру довічного грошового утримання судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у відставці.

За змістом доводів апеляційної скарги, суддям, які продовжують перебувати у штаті Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, суддівська винагорода нараховується та виплачується відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI.

Водночас положеннями ч. 1 ст. 135, ч.ч. 3, 4 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII судді у відставці гарантовано виплату щомісячного довічного грошового утримання, розмір якого залежить від суддівської винагороди, обчисленої відповідно саме до цього Закону.

Так, згідно з ч. 1 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

На час виникнення спірних правовідносин розділ XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII вже не містить положень, які б передбачали нарахування і виплату суддівської винагороди судді, який займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі, на підставі інших нормативно-правових актів, у тому числі й Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI.

За таких обставин, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо необхідності видачі позивачу довідки про розмір суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання із застосуванням базового посадового окладу судді, який продовжує перебувати в штаті Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Окрім цього, для правильного вирішення цього спору належить з`ясувати, який з передбачених ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII судів України є відповідним Вищому спеціалізованому суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у період його діяльності до 15 грудня 2017 року.

При вирішенні цього питання суд першої інстанції проаналізував положення Конституції України щодо правосуддя, главу 4 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI, главу 5 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, норми Кодексу адміністративного судочинства України щодо касаційного оскарження судових рішень, а також висновки Конституційного Суду України, викладені у рішеннях від 11 березня 2010 року № 8-рп/2010 та від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 і прийшов до висновку про те, що фактично Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду виконує ті ж функції суду касаційної інстанції, які виконував Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ до припинення його діяльності. Відповідним судом, до якого передано всі без виключення функції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, як суду касаційної інстанції, є Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду.

У зв`язку з цим, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що розмір довічного грошового утримання судді у відставці Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ має бути співмірним із суддівською винагородою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Колегія суддів в цілому погоджуючись із доводами відповідача про те, що Верховий Суд відповідно до ч. 3 ст. 125 Конституції України є найвищим судом у системі судоустрою України, в той час як касаційні вищі спеціалізовані суди, у тому числі Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вказаного статусу не мали.

Разом з тим, зазначена різниця у правовому статусі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та Верховного Суду, у складі якого діє Касаційний цивільний суд, не спростовує висновків суду першої інстанції про те, що обсяг процесуальних повноважень судді Вищого спеціалізованого суду України до 15 грудня 2017 року є найбільш наближеним до функцій щодо здійснення правосуддя, покладених на суддів Касаційного цивільний суду у складі Верховного Суду, у порівнянні з іншими судами, що утворюють систему судоустрою України згідно зі ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII.

Отже, оскільки вся інформація щодо роботи позивача на посаді судді перебуває у відповідача, то довідку про суддівську винагороду до завершення процедури ліквідації ВССУ повинен видати відповідач, зазначивши при цьому в цій довідці розмір суддівської винагороди позивача, яку отримує суддя, який на момент видачі довідки працює на відповідній посаді, тобто розмір суддівської винагороди судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має право на отримання нової довідки про суддівську винагороду для обчислення і перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року, оскільки саме з цієї дати втратили чинність обмеження, встановлені пунктом 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII.

Тож, оскільки ОСОБА_1 вийшов у відставку з посади судді та не проходив кваліфікаційне оцінювання суддів і отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, яке має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя, то відмова Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у видачі позивачу довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання суду у відставці, виходячи з розміру суддівської винагороди судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, є протиправною.

Відповідно, наявні підстави для зобов`язання відповідача видати ОСОБА_1 передбачену Розділом II Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління ПФУ від 25.01.2008 року № 3-1 (в редакції постанови правління ПФУ № 6-1 від 07.06.2019 року), довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру суддівської винагороди судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду на підставі положень статей 135, 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року №1402-VIII.

Водночас, не підлягають врахуванню при розгляді цієї справи висновки у постановах КАС у складі Верховного Суду у справах № 826/13355/17, № 826/14879/17, № 826/12993/17, № 826/13405/17, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, як на такі, що прийняті у спорах, що виникли з подібних правовідносин. Позивачами у цих справах були діючі судді Вищого адміністративного суду України, а не судді у відставках, а вимоги стосувалися виплати суддівської винагороди згідно з нормами Закону України №1402-VIII після проходження ними кваліфікаційного оцінювання, але до зайняття відповідних посад у Касаційному адміністративному суді Верховного Суду. Для обґрунтування заявлених вимог Позивачі посилалися на п. 22 та п. 23 Закону України № 1402-VІІІ. Тобто, ані за суб`єктним складом, ані за фактичними обставинами, ані за правовими вимогами ці справи не є подібними до справи, що розглядається, а відтак висновки що у них викладені жодним чином не спростовують права Позивача на отримання довідки про суддівську винагороду працюючого судді за посадою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду станом на 19 лютого 2020.

У свою чергу, правомірність та обґрунтованість звернень суддів щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року підтвердив Верховний Суд у зразковій справі №620/1116/20. У рішенні Верховного Суду від 16.06.2020 зазначено, що саме з 19.02.2020, наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону № 1402-VІІІ. Такий перерахунок обумовлений відновленням раніше порушених прав позивача з дати ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020.

Отже, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Крім того, аналізуючи всі доводи учасників справи, апеляційний суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно з ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 250, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ залишити без задоволення, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від "20" вересня 2022 р. - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 07 березня 2023 року.

Головуючий суддя Судді:Л.Т. Черпіцька Я.Б. Глущенко О.Є. Пилипенко