Справа № 400/5589/21
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2023-03-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 березня 2023 р.м.ОдесаСправа № 400/5589/21
Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.

рішення суду першої інстанції прийнято у

м. Миколаїв, 09 червня 2022 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Бітова А.І., Градовського Ю.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, про визнання дій протиправними, зарахування до стажу роботи, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2022 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (відповідач, ГУ ПФУ в Миколаївській області) з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївської області щодо нездійснення перерахунку нарахованого довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 відповідно до ст. 137, ч. 3 ст.142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VІІІ, скасувавши рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївської області з цих підстав;

- зарахувати до стажу роботи на посаді судді ОСОБА_1 , станом на 08.09.2015 року, на день звільнення з посади судді Апеляційного суду Миколаївської області у відставку 5 років 04 місяці 15 днів, а всього встановити стаж роботи на посаді судді, 30 років 04 місяців 15 днів, про що свідчить розрахунок Апеляційного суду Миколаївської області стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового отримання судді у відставці;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївської області провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 19.02.2020 року у розмірі 70% суддівської винагороди, зазначеної у довідці Миколаївського апеляційного суду від 26.02.2020 року № 8-015/41/2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, та здійснити виплати з урахуванням фактично сплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що станом на день його звільнення з посади судді Апеляційного суду Миколаївської області у відставку, його стаж судді складав 30 років 04 місяців 15 днів. За таких обставин, позивач вважає що йому повинно бути здійснено перерахунок довічного грошового утримання як судді у відставці, виходячи із розміру 70% грошового забезпечення, а не 60%, відповідно до довідки Миколаївського апеляційного суду від 26.02.2020 року № 8-015/41/2020, починаючи з 19.02.2020 року.

Відповідач проти позову заперечував.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 червня 2022 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивачем подано на вказане судове рішення апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що відповідач протиправно відмовив у перерахунку та виплаті щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці у розмірі 70% відповідно до довідки Миколаївського апеляційного суду від 26.02.2020 №8-015/41/2020, починаючи з 19 лютого 2020 року, адже на день звільнення у відставку позивача з посади судді, загальний стаж його роботи на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці складав 30 повних років, а не 25 як зазначає відповідач.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За правилами ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач є суддею у відставці, з 09.09.2015 року перебуває на обліку у ГУ ПФУ та отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII (далі та раніше за текстом Закон України № 1402), розмір якого було обчислено відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI (далі Закон України № 2453).

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.10.2020 року у справі № 400/3305/20 зобов`язано ГУ ПФУ здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 на підставі довідки Миколаївського апеляційного суду від 26.02.2020 року № 8-015/41/2020, починаючи з 19.02.2020 року, з урахуванням раніше виплачених сум щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Рішення набрало законної сили 27.11.2020 року.

На виконання зазначеного вище рішення, ГУ ПФУ в Миколаївській області здійснено позивачу перерахунок довічного грошового утримання як судді у відставці у розмірі 60% суддівської винагороди.

Не погоджуючись зі зменшенням відсоткового розміру довічного грошового утримання, позивач звернувся до суду з даним позовом, наголошуючи на тому, що має право на отримання відсоткового розміру довічного грошового утримання сам - 70%, обчисленого виходячи з 30 річного стажу роботи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з 19.02.2020 року (після ухвалення Конституційним Судом України рішення №2-р/2020) при вирішенні питання розміру щомісячного довічного грошового утримання необхідно керуватися положеннями ст.142 Закону України від 02.06.2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», які визначають, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Відтак, врахувавши положення ч.3 ст.142 ЗУ Про судоустрій і статус суддів та суддівський стаж позивача (повних 25 років), суд першої інстанції вважав, що з 19.02.2020 року щомісячне довічне грошове утримання позивача має розраховуватись, виходячи з 60 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а тому дійшов висновку про відсутність підстав для здійснення перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 70%.

Виходячи з меж апеляційного перегляду, встановлених статтею 308 КАС України, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, вважає його хибним та необґрунтованим, з огляду на наступне.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч.2 ст.2 КАС України вимогам.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено ч.1 ст.126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

30.09.2016 року набув чинності Закон України від 02.06.2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», який регулює питання організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд (надалі Закон №1402-VIII).

Відповідно до частини першої статті 116 Закону № 1402-VIII, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно із вимогами статті 137 Закону № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Як визначено ч.1, ч.3 ст.142 Закону №1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Також, приписами ч.4 ст.142 Закону №1402-VIII встановлено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Разом з цим, згідно п. 34 Перехідних положень Закону № 1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

До набрання чинності Законом № 1402-VIII зазначені правовідносини регулювались Законом від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон №2862-ХІІ).

У відповідності до ч.1 ст.120 Закону № 2453-VI, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Стаття 135 Закону № 2453-VI містила аналогічні положення тим, що закріплені й у статті 137 Закону № 1402-VIII щодо зарахування до стажу роботи на посаді судді.

При цьому, пунктом 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI (в редакції, яка діяла до 28.03.2015 - набрання чинності Законом № 192-VIII, яким Закон № 2453-VI було викладно в новій редакції) передбачалось, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом № 2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом від 15.12.1992 № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі Закон № 2862-ХІІ).

Відповідно до ч.1 ст.43 Закону № 2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Окрім цього, відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Також, на час набрання чинності Законом № 2453-VI (30.10.2010) діяла постанова Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів».

Згідно з пунктом 3-1 вказаної постанови Кабінету Міністрів України до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XI «Про військовий обов`язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Отже, в аспекті спірних правовідносин за змістом ст. 43 Закону № 2862-ХІІ до стажу роботи, що дає право на відставку судді, крім роботи на посадах суддів судів України, зараховується час роботи на посадах прокурорів і слідчих, а також час проходження строкової військової служби.

Це підтверджується також положеннями Закону України від 21.12.2016 №1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя», яким були внесені зміни в Закон № 2453-VI, зокрема, пункт 34 Прикінцевих та перехідних положень доповнено абзацом четвертим такого змісту: «Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

невключення до відповідного стажу роботи на посаді судді, зокрема, періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та роботи на посаді слідчого і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним».

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19 серпня 2021 року у справі №369/2234/17 та від 23 вересня 2021 року у справі № 620/1944/20.

Відповідно до сформованої практики Верховного Суду період проходження строкової військової служби, роботи на посаді слідчого підлягають зарахуванню до стажу роботи на посаді судді.

Зокрема, аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 419/356/17, від 14 травня 2021 року у справі № 592/3354/17, від 23 червня 2022 року у справі № 420/1987/21, від 08 вересня 2022 року у справі №380/10696/21.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач на посаді судді перебував з 09.04.1990 року, та реалізував право на відставку під час дії Закону №2453-VI, маючи при цьому не менше 10 років стажу роботи безпосередньо на посаді судді.

Також, згідно розрахунку Апеляційного суду Миколаївської області стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , до нього включено наступні періоди роботи:

-строкова служба в армії (з 05.05.1975р. по 10.05.1978р.) - 3 роки 00 місяців 06 днів;

-слідчий СВ Доманіського РВ ВС УВС Миколаївської області (з 01.05.1988р. по 08.04.1990р.) - 01 рік 11 місяців 09 днів;

-Народний суддя, голова Доманівського районного народного суду (з 09.04.1990р. по 03.05.2001р.) - 11 років 00 місяців 25 днів;

-Суддя Апеляційного суду Автономної Республіки Крим (до 12.10.2001р. Верховний суд Автономної Республіки Крим) (з 04.05.2001р. по 31.01.2010р.) - 08 років 08 місяців 28 днів;

-суддя Апеляційного суду Миколаївської області (з 01.02.2010р. по 08.09.2015р.) - 05 років 07 місяців 08 днів (а.с. 24).

Зазначені відомості підтверджуються також записами трудової книжки позивача.

Виходячи з викладеного, проаналізувавши наведені норми законодавства, у системному взаємозв`язку із встановленими обставинами цієї справи, судова колегія зазначає, що до загального стажу роботи позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, крім роботи на посаді судді також належить врахувати також час проходження строкової військової служби з 05.05.1975р. по 10.05.1978р. (3 роки 00 місяців 06 днів) та роботу на посаді слідчого СВ Доманівського РВ ВС УВС Миколаївської області з 01.05.1988р. по 08.04.1990р. (01 рік 11 місяців 09 днів).

Отже, загальний стаж роботи позивача (стаж судді), що дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці складає станом на 08.09.2015 року - 30 років 04 місяці 15 днів.

При цьому, при визначенні відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, як вже було зазначено вище, необхідно враховувати розмір, встановлений частиною 3 статті 142 Закону № 1402-VIII, а саме: 50 відсотків зі збільшенням на 2 відсотки за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір.

Підсумовуючи викладене, оскільки стаж роботи позивача на посаді судді, що дає позивачу право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, становить 30 років, при визначенні позивачу розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відсоткове значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, становить 70%, а саме: 50% (20 років роботи на посаді судді) + 10 * 2% (за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років).

З наведеного слідує, що суд першої інстанції вірно зазначив у своєму рішенні, що для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді за правилами частини ч. 4 статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402 у формулі його обрахунку має застосуватись розмір відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, визначений частиною третьою статті 142 цього ж Закону.

При цьому, суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що спірним у цій справі є не питання застосування при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що здійснюється на підставі частини четвертої статті 142 Закону №1402-VIII, відсоткового значення, визначеного статтею 141 Закону №2453-VI, з одночасним застосуванням розміру складових суддівської винагороди, встановлених частиною третьою статті 137 Закону №1402-VIII, а саме питання щодо зменшення відсоткового розміру суддівської винагороди для обчислення пенсії позивача внаслідок неврахування до стажу роботи позивача на посаді судді періодів роботи на посаді слідчого та строкової військової служби, обрахованого виходячи з положень ст. 142 Закону №1402.

Отже, відповідачем протиправно відмовлено позивачу у здійсненні перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Миколаївського апеляційного суду від 26.02.2020р. №8-015/41/2020 починаючи з 19.02.2020р., виходячи із 70% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, визначеної у довідці Миколаївського апеляційного суду від 26.02.2020р. №8-015/41/2020 та виплату з урахуванням уже виплачених сум.

Дата з якої має бути здійснений перерахунок позивачеві його довічного грошового утримання, а також документ про розмір грошового забезпечення визначені в рішенні Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.10.2020р. у справі №400/3305/20.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог.

Отже, доводи апеляційної скарги є такими, що спростовують висновок суду першої інстанції зроблений за результатом розгляду справи по суті.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає, що в силу приписів ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин.

Розгляду та задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

При зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який би міг відновити його становище та захистити порушене, на його думку, право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Проте адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права.

Під ефективним засобом (способом) судового захисту слід розуміти такий, що призводить до бажаних наслідків, дає найбільший ефект для відновлення юридичного становища особи, яке існувало до порушення її прав чи законних інтересів. Тому ефективний спосіб захисту має забезпечити поновлення порушеного права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження».

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 05.04.2005 у справі «Афанасьєв проти України» (заява № 38722/02) засіб захисту повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9).

Згідно ч.1 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина з боку суб`єктів владних повноважень.

Проаналізувавши вказану норму колегія суддів зазначає, що при розгляді справи суд дійсно обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві.

Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Отже, вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому, вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Вказане підтверджується роз`ясненням поняття "виходу за межі позовних вимог", наведеним у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року "Про судове рішення".

Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що ГУ ПФУ в Миколаївській області, за результатами розгляду заяви позивача щодо перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 70% відповідного грошового утримання судді згідно довідки Миколаївського апеляційного суду від 26.02.2020р. №8-015/41/2020 було фактично вказано на відсутність підстав для такого перерахунку з огляду на незарахування до стажу судді, який дає право на відставку та отримання довічного щомісячного грошового утримання певних періодів роботи та строкової військової служби, та зазначено, що відсотковий розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 становить саме 60%. Фактично, позивачу відмовлено у проведенні перерахунку виходячи із 70% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, згідно отриманої позивачем довідки Миколаївського апеляційного суду.

Враховуючи закріплені ст.245 КАС України повноваження суду при вирішенні справи, враховуючи також положення ч.2 ст.9 КАС України, апеляційний суд вважає, що з метою ефективного способу захисту та відновлення порушених протиправними діями відповідача прав позивача, позов належить до задоволення частково шляхом: визнання протиправною відмову пенсійного органу у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 70% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, згідно довідки Миколаївського апеляційного суду №8-015/41/2020 від 26.02.2020р., виходячи зі стажу 30 повних років з урахуванням календарного періоду проходження строкової військової служби в армії з 05.05.1975р. по 10.05.1978 р. та періоду роботи на посаді слідчого СВ Доманівського РВ ВС УВС Миколаївської області з 01.05.1988р. по 08.04.1990р., та зобов`язання відповідача здійснити відповідний перерахунок та виплату перерахованого щомісячного довічного утримання судді у відставці, з урахуванням уже виплачених сум.

Згідно п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України).

Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 241-243, 308, 311, 315-317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 червня 2022 року у справі №400/5589/21 скасувати.

Ухвалити у справі №400/5589/21 нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 70% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, згідно довідки Миколаївського апеляційного суду №8-015/41/2020 від 26.02.2020р., виходячи зі стажу 30 років 04 місяці 15 днів, обрахованого з урахуванням календарного періоду проходження строкової військової служби в армії з 05.05.1975р. по 10.05.1978 р. та періоду роботи на посаді слідчого СВ Доманівського РВ ВС УВС Миколаївської області з 01.05.1988р. по 08.04.1990р. в сукупності з роботою на посаді судді.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області () провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , виходячи з розміру 70% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, згідно довідки Миколаївського апеляційного суду №8-015/41/2020 від 26.02.2020р., виходячи зі стажу 30 років 04 місяці 15 днів, обрахованого з урахуванням календарного періоду проходження строкової військової служби в армії з 05.05.1975р. по 10.05.1978 р. та періоду роботи на посаді слідчого СВ Доманівського РВ ВС УВС Миколаївської області з 01.05.1988р. по 08.04.1990р. в сукупності з роботою на посаді судді.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Бітов А.І. Градовський Ю.М.