Справа № 160/17989/22
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2023-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-
10.11.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ, в якому просить:
В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що у період з 24.02.2022 по 24.06.2022 року йому нараховувалась та виплачувалась додаткова винагорода, відповідно до Постанови КМУ №168. Однак, починаючи з 24.06.2022 року по дату подання позову, без жодних законних на це підстав, додаткова винагорода не нараховується та не виплачується. Неодноразові звернення до керівництва університету не дали результатів. Наголошує, що не погоджується з позицією відповідача щодо невиплати йому додаткової винагороди. Також позивач зазначає, що виконував завдання, які покладені на поліцейських, що входять до складу зведеного загону, а тому є всі наявні підстави про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Ухвалою від 15.11.2022 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
03.03.2023 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, яким заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, так як відповідно до посадових обов`язків основним завданням позивача на підставі Постанови КМУ про затвердження «Положення про державний вищий навчальний заклад» №1074, який перебуває на посаді викладача кафедри тактико-спеціальної підготовки факультету підготовки фахівців для підрозділів превентивної діяльності ДДУВС є провадження освітньої діяльності, а не виконання основних завдань поліції відповідно до ст. 2 Закону «Про Національну поліцію».
Відповідачем було виплачено додаткову винагороду у розмірі 30 000,00 грн поліцейським, які виконували службові обов`язки та заслуговували на таку виплату у період з 28.02.2022 року по 24.06.2022 року. Підставою нарахування та виплати додаткової винагороди в означений період є Наказ МВС України №775 від 28.11.2022 року.
Окрім того, відповідач наголошує, що відсутні підстави і для збільшення додаткової винагороди до 100 000,00 грн, оскільки поліцейські ДДУВС не залучалися до виконання спеціальних завдань, а до функцій у складі зведеного загону відповідно до наказу №171 від 11.03.2022 року входило забезпечення охорони та оборони адміністративних будівель університету, прилеглої території, матеріальних цінностей, попередження правопорушень або подій на території університету.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
ОСОБА_1 працює на посаді старшого викладача кафедри тактико-спеціальної підготовки факультету підготовки фахівців для підрозділів превентивної діяльності Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ, що підтверджується довідкою №435 від 01.07.2022 року, виданою ДДУВС.
Наказом ДДУВС №140 від 24.02.2022 року залучено для посилення пропускного та внутрішньо об`єктового режиму, охорони та оборони будівель, а також внутрішньої і зовнішньої території університету постійний особовий склад університету згідно з додатком №1. ОСОБА_1 , зазначений у вказаному списку.
Відповідач листом №1/Д-9 від 28.09.2022 року повідомив ОСОБА_2 , що Постанова №168 не передбачає можливості виплати додаткової винагороди та не встановлює конкретні її розміри працівникам поліції, які у період військового стану не здійснюють основних повноважень правоохоронних органів відповідно до закону, а також перебувають не на території проведення бойових дій.
02.03.2022 року наказом ДДУВС №159 створено та затверджено на період воєнного стану, склад групи оперативного реагування на правопорушення або події на території університету.
Відповідно до Наказу ДДУВС №171 від 11.03.2022 року створено та затверджено склад структури зведеного загону з числа працівників Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ. Так, п. 34 Додатку до Наказу №171 до структури зведеного загону включений капітан поліції ОСОБА_1 , старший викладач кафедри тактико-спеціальної підготовки факультету підготовки фахівців для підрозділів превентивної діяльності.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року прийнято постанову №168, пунктом 1 якої (в первинній редакції) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Пунктом 5 зазначеної Постанови №168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування (28.02.2022 року ) та застосовується з 24.02.2022 року.
Так, відповідно до постанови КМУ №217 від 07.03.2022 року внесено зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», виключивши в абзаці першому слова (крім військовослужбовців строкової служби)».
Згідно з пунктом 2 постанови КМУ №217 від 07.03.2022 року вказана постанова набрала чинності з дня її опублікування (07.03.2022 року)та застосовується з 24.02.2022 року.
Постановою КМУ №350 від 22.03.2022 року внесено зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», доповнивши абзац перший після слів та поліцейським словами, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми є Підтримка.
Згідно з пунктом 2 постанови КМУ №350 від 22.03.2022 року вона набрала чинності з дня її опублікування (22.03.2022 року) та застосовується з 24.02.2022 року.
Відповідно до постанови КМУ №754 від 01.07.2022 року внесено зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в абзаці першому слова «які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми є Підтримка» замінено словами «які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)»; після слова щомісячно доповнено словами (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць).
Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування (08.07.2022 року) та застосовується з 01.06.2022 року.
У відповідності до постанови КМУ № 793 від 07.07.2022 року внесені наступні зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»:
Згідно з пунктом 2 постанови КМУ №793 від 07.07.2022 вказана постанова набрала чинності з дня її опублікування (19.07.2022 року) та застосовується з 24.02.2022 року.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Згідно із пунктами 2-1, 3 Постанови № 168 (зі змінами, внесеними постановою №793) установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
Надалі, постановою КМУ №1146 від 08.10.2022 року внесені наступні зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та установлено, що на період дії воєнного стану, зокрема, поліцейським, виплачується додаткова винагорода у розмірі до 30 000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Дана постанова набирає чинності з дня опублікування (18.10.2022 року) та застосовується з 01.09.2022 року.
Наведені приписи були чинними у спірний період з 18.10.2022 року по 31.10.2022 року.
Також, суд зазначає, що предметом розгляду справи є невиплата додаткової винагороди з 24.06.2022 року. Суд наголошує, що кінцевий строк у позові не зазначено. Таким чином, вказаний спір вирішується судом за період з 24.06.2022 року по 31.10.2022 року з урахуванням дати подання позову до суду 10.11.2022 року.
Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
У пункті 2 Рішення Конституційного Суду України №1-рп/99 від 09.02.1999 року у справі щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що за загальним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто, до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті (п.3 наведеного Рішення Конституційного Суду України).
Аналізуючи вищенаведені приписи нормативно-правових актів, якими були внесені зміни до постанови КМУ №168 постановами КМУ №217, 350, 754, 793, 1146, враховуючи приписи ст.58 Конституції України та висновки Рішення Конституційного Суду України щодо офіційного тлумачення про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у їх сукупності, можна дійти висновку, що дія нормативно-правового акту в часі починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, до події, факту застосовується той нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце, при цьому, можливість надання зворотної дії в часі приписам такого нормативно-правового акту повинна бути зазначена (вказана) у цьому нормативно-правовому акті.
Відповідно, із наведеного, можна зробити висновок про те, що постанова КМУ №168 у редакції постанов КМУ №217, 350, 754, 793, 1146 набрали чинності та діяли у наступний період, а саме:
- постанова КМУ №793 від 07.07.2022 року набрала чинності з дня її опублікування 19.07.2022 року (п. 2 постанови) та діяла до 17.10.2022 року включно (передбачено виплату поліцейським додаткової винагороди у розмірі до 30 000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць за умови, якщо вони несуть службу в органах, в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні));
- постанова КМУ №1146 від 08.10.2022 року набрала чинності з дня її опублікування 18.10.2022 року (п.2 постанови) та діяла і у спірний період до 31.10.2022 року, у вказані постанові міститься вказівка на її застосування з 01.09.2022 року (тобто, застосовано зворотну дії положень цієї постанови в часі) (передбачено виплату поліцейським додаткової винагороди у розмірі до 30 000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць).
Згідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 року №204-р зі змінам, внесеними розпорядженням Кабінету Міністрів України від 11.03.2022 року №213-р «Про затвердження переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка» до наведено переліку включена у тому числі і Дніпропетровська область.
Тому, бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачеві додаткової винагороди у період з 01.09.2022 року по 31.10.2022 року є протиправною, так як відповідачем у відзиві не було наведено жодних підстав та не надано суду доказів, які б свідчили про правомірність бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачеві додаткової винагороди, встановленої постановою КМУ №168 у період з 01.09.2022 року по 31.10.2022 року з урахуванням встановлених судом обставин та аналізу норм чинного законодавства.
У той же час, позовні вимоги позивача в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачеві додаткової винагороди, встановленої постановою КМУ №168 за період з 24.06.2022 року по 30.06.2022 року, а відповідно, і зобов`язання вчинити дії по її нарахуванню та виплаті за вказаний період задоволенню не підлягають, оскільки судом встановлено, що за вказаний період відповідна додаткова винагорода позивачеві була нарахована та виплачена відповідачем, що підтверджується змістом довідки відповідача від 27.02.2023 року за №88.
Окрім цього, наказом Міністерства внутрішніх справ України №775 від 28.11.2022 року затверджено «Порядок та умови виплати додаткової винагороди поліцейським на період дії воєнного стану», яким вказано розмір, підстави та терміни виплати додаткової винагороди поліцейським, відрядженим до закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських.
Так, відповідно до абз.2 п.8 та пп. 9, 10 п.14 затвердженого Порядку, зокрема установлено, що додаткова винагорода виплачується поліцейським, відрядженим до закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, до 30.06.2022 року та додаткова винагорода не виплачується за умов, якщо поліцейські відряджені до державних органів, установ та організацій, крім тих, які залучаються в установленому порядку до безпосереднього виконання повноважень поліції, а також якщо поліцейські є здобувачами освіти денної форми навчання закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, крім тих, які залучаються в установленому порядку до виконання повноважень поліції.
Стосовно позовної вимоги про донарахування та виплату збільшеної додаткової винагороди до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі, у складі зведеного загону, у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, починаючи з 24.02.2022 року, суд вказує, що така вона не підлягає задоволенню, зважаючи на таке.
Так, враховуючи зміни внесені постановою від 07.07.2022 року №793, тим, хто бере безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Пунктом 3 Порядку №755 чітко вказано виконання яких саме завдань поліцейськими вважається безпосередньою участю в бойових діях та заходах. Пункт 5 затвердженого Порядку містить вичерпний перелік документів, що підтверджують безпосередню участь поліцейських у бойових діях та заходах.
Таким чином, збільшена додаткова винагорода до 100000 грн. виплачується тільки при залученні працівників поліції до спеціальних завдань та за наявності підтверджуючих документів.
Згідно наказу Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ №140 від 24.02.2022 року «Про подальшу організацію функціонування університету в умовах надзвичайного та воєнного стану», введено в дію План оборони ДДУВС від 18.12.2020 та переведено постійний особовий склад на цілодобовий режим несення служби.
Наказом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ від 02.03.2022 року №159 «Про вжиття додаткових заходів щодо надійної охорони та оборони будівель і території університету в умовах надзвичайного та воєнного стану», наказано створити та затвердити, на період воєнного стану, склад групи оперативного реагування на правопорушення або події на території університету. Основним завданням групи оперативного реагування визначено попередження правопорушень або подій на території університету.
Наказом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ від 11.03.2022 року №171 «Про створення зведеного загону Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ», наказано створити та затвердити склад структури зведеного загону з числа працівників Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ. Основним завданням загону визначено оперативне реагування, попередження правопорушень або подій на території університету.
До структури зведеного загону Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ ввійшов і позивач, вказане підтверджується Додатком до Наказу №171
Відповідно до додатку №1 до наказу №140 від 24.02.2022 року, ОСОБА_1 внесено до списку постійного особового складу ДДУВС, який залучається для несення служби по охороні та обороні будівель і території університету, посилення пропускного та внутрішньообєктового режиму.
Таким чином, з аналізу вище зазначених наказів, судом встановлено, що вони прийняті для організації роботи групи оперативного реагування, загону на правопорушення або події на території університету.
Суд наголошує, що у матеріалах справи відсутні докази того, що позивач брав безпосередню участь у бойових діях або забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, матеріали справи не містять.
Перебування позивача у складі загону ДДУВС, основним завданням якого, згідно наказу визначено оперативне реагування, попередження правопорушень або подій на території університету, не є безпосередньою участю у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Одночасно, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійне правничу допомогу.
Відповідач у відзиві на позовну заяву вказав, що він є неприбутковим державним закладом вищої освіти зі специфічними умовами навчання та у кошторисі на 2023 рік немає відповідної статті видатків для оплати витрат на професійну правничу допомогу.
Так, відповідно до ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема: витрати на професійну правничу допомогу; витрати, що пов`язані із прибуттям до суду.
Так, за змістом приписів ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частинами 1 та 2 ст. 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини четвертої цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 6 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Як зазначалося вище, за правилами ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Зміст наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.
Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Судом встановлено, що на підтвердження розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6000,00 грн., останнім надано:
- договір про надання правової допомоги серії АБХДГ №3110-10/2022;
- рахунок №А-3110-10/2022 від 31.10.2022 року на оплату (попередню оплату) виконаних робіт (в тому числі, але не виключно, в присутності) Замовника робіт (наданих послуг), відповідно до якої позивачу надані такі послуги:
1) консультація 1000,00 грн;
2) вивчення отриманих відомостей (наданих документів), розробка стратегії захисту 1000,00 грн;
3) підготовка, складання та подання позовної заяви до Дніпропетровського окружного адміністративного суду 4000,00 грн.
- Акт виконаних робіт №А-3110-10/2022 від 07.11.2022 року.
У матеріалах справи наявна квитанція до прибуткового касового ордеру, відповідно до якої ОСОБА_1 01.11.2022 року сплатив суму у розмірі 6000,00 грн.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.
Верховним Судом в постанові від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Згідно з Постановою Верховного суду від 08.02.2022 року по справі №160/6762/21 вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, що включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи. Зокрема, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
Суд зазначає, що «вивчення отриманих відомостей, розробка стратегії захисту» в силу вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не є окремим видом адвокатської діяльності, а є частиною складення позовної заяви та її подачі до суду, тому суд не вбачає підстав для виділення їх в окремий вид послуг.
Разом із тим, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Такі самі критерії використовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ).
Враховуючи складність справи та виконані адвокатом роботи (надані послуги), час, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціну позову та значення справи для сторони, в тому числі вплив вирішення справи на репутацію сторони та публічний інтерес до справи, суд приходить до висновку, що сума у загальному розмірі 3000,00 грн є співмірною з предметом спору, вчиненими адвокатом діями та наданими послугами у вказаній справі, у зв`язку з чим у суду наявні підстави для стягнення сум судових витрат на правничу допомогу за нормою ст.143 КАС України
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу.
Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною бездіяльність Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168 з 01.09.2022 року по 31.10.2022 року.
Зобов`язати Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ, у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168, провести нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць з 01.09.2022 року по 31.10.2022 року.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового у розмірі 661,60 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко