Справа № 500/325/23
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2023-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №500/325/23

07 березня 2023 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мартиць О.І. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якій просить:

визнати протиправним та скасувати рішення №79 від 21.12.2022 відділу перерахунків пенсій №2 (м. Горішні Плавні) управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області,

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не переведення ОСОБА_1 на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII від 16.12.1993 з 20.12.2022,

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільської області зарахувати трудовий стаж ОСОБА_1 за періоди з 25.07.1990 по 09.06.2000 та з 24.05.2006 по 08.10.2012 до трудового стажу, що відноситься до стажу державного службовця, що дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" №3723- XII від 16.12.1993,

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільської області перевести ОСОБА_1 на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" №3723- XII від 16.12.1993 з 20.12.2022 та здійснити відповідний перерахунок розміру пенсійних виплат на підставі довідки №02-47/07 від 20.12.2022 про складові заробітної плати для призначення пенсії, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію займає посади державної служби та довідки №02-45/07 від 20.12.2022 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця. (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримує пенсію на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування".

У зв`язку із звільненням із посади державного службовця - завідувача сектору внутрішнього аудиту Тернопільської обласної державної адміністрації у зв`язку з виходом на пенсію відповідно до пункту 7 частини першої статті 83 Закону України "Про державну службу", пункту 3 частини шостої статті 15 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (зі змінами), від 24 лютого 2022 року №68/2022 "Про утворення військових адміністрацій", позивач 20.12.2022 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою №2537 щодо переведення його на інший вид пенсії, а саме на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу" та відповідно провести перерахунок пенсійних виплат.

Листом №1900-0211-8/40121 від 28.12.2022 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повідомило про відмову у переведенні на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу" у зв`язку із недостатністю страхового стажу на посаді державного службовця, який, як вважає відповідач, станом на 01.05.2016 становить лише 07 років 05 місяців та 25 днів.

На звернення позивача від 05.01.2023 щодо розрахунку стажу листом №219-83/Б-02/8-1900/23 від 23.01.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повідомило, що зараховано лише стаж роботи на посадах, віднесених до категорій державних службовців за періоди з 22.06.2000 по 04.04.2005 та з 21.08.2013 по 01.05.2016, тобто лише 07 років 08 місяців 21 день.

Одночасно, відповідачем надано розрахунок стажу та рішення №79 від 21.12.2022 відділу перерахунків пенсій №2 (м. Горішні Плавні) управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, відповідно до якого станом на 01.05.2016 позивач має 07 років 05 місяців 25 днів стажу на посадах, які відносяться до державної служби, що є недостатнім для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу".

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , 25.07.1990 згідно наказу від 25.07.1990 позивач призначений податковим інспектором відділу оподаткування кооперативних і громадських організацій Збаразької державної податкової інспекції (запис №7). В даній установі працював до 09.06.2000 та прийняв присягу державного службовця у відповідності до Закону України "Про державну службу".

Вказаний період з 25.07.1990 по 09.06.2000 на посадах державного службовця становить 9 років 10 місяців 16 днів, який відповідачами незаконно не зараховано.

Окрім того, відповідачами не зараховано також стаж державної служби за період з 24.05.2006 по 08.10.2012 в Державній податковій службі України в Тернопільській області, який становить 6 років 4 місяці 15 днів.

Таким чином не зарахування відповідачами 16 років 03 місяці 01 день періоду роботи позивача на посадах державного службовця в органах податкової служби, який в сукупності із вже зарахованим стажем (понад 7 років) становить понад 20 років, що є достатньо для переведення на пенсію, відповідно до Закону України "Про державну службу", стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 07.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Відповідно до статей 162-164 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено відповідачам 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

20.02.2023 через відділ документального забезпечення суду від відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказує, що 20.12.2022 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, рішенням якого від 21.12.2022 №79 ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку пенсії згідно Закону України "Про державну службу".

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №219-83/Б-02/8-1900/23 від 23.01.2023 позивачу відмовлено у перерахунку пенсії.

З посиланням на норми чинного законодавства зазначає, що до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком згідно Закону України "Про державну службу" враховано періоди роботи позивача з 22.06.2000 по 04.04.2005, з 21.08.2013 по 01.05.2016, не зараховано періоди роботи в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання (інспектор податкової служби ІІ рангу, радник податкової служби ІІ рангу)

27.02.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подало до суду відзив на позов, в якому просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Так, за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 20.12.2022 за принципом екстериторіальності територіальним органом Пенсійного фонду України прийнято рішення №79 від 21.12.2022 про відмову позивачу в переведенні його з пенсії за віком призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про Державну службу" у зв`язку з відсутністю необхідного стажу державної служби, що дає право на даний вид пенсії.

Зазначає, що законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, а саме за наявності в особи станом на 01 травня 2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ, але у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

В той же час за результатами розгляду Управлінням поданих позивачем для призначення пенсії документів встановлено, що станом на 01.05.2016 останній працював в органах держаної служби, натомість на визначену дату відсутні 10 років стажу на посадах віднесених до державної служби (07 років 05 місяців 25 днів).

Незараховані до стажу державної служби займані позивачем посади згідно трудової книжки НОМЕР_1 та вкладишу до трудової книжки НОМЕР_2 не належать до посад, віднесених до категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримує пенсію на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування".

20.12.2022 у зв`язку із звільненням із посади державного службовця позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

До заяви надав наступні документи: паспорт громадянина України, ідентифікаційний номер, трудову книжку, довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця.

На підставі поданої заяви та наданих документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області за принципом екстериторіальності винесено рішення від 21.12.2022 №79 про відмову у переведенні з пенсії за віком, яка призначена за Законом України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування" на пенсію згідно Закону України "Про державну службу" у зв`язку з недостатністю стажу роботи на державній службі станом на 01.05.2016, має 7 років 05 місяців 25 днів, що є менше 10 років які передбачені діючим законодавством.

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області листом №1900-0211-8/40121 від 28.12.2022 повідомило позивача про вказане вище рішення.

В подальшому ОСОБА_1 05.01.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою щодо обчислення стажу державного службовця.

Листом №219-83/Б-02/8-1900/23 від 23.01.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повідомило позивача, що згідно матеріалів пенсійної електронної справи стаж роботи на посадах, віднесених до категорій державних службовців становить 07 років 08 місяців 21 день, який обчислено з врахуванням наступних періодів з 22.06.2000 по 04.04.2005 та з 21.08.2013 по 01.05.2016.

До стажу роботи, який дає право на призначення пенсії згідно Закону №889 не зараховано періоди роботи в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання (інспектор податкової служби ІІ рангу, радник податкової служби ІІ рангу).

Не погоджуючись з такими діями відповідачів позивач звернувся до суду за захистом своїх пенсійних прав з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд застосовує такі правові положення.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право на пенсійне забезпечення державних службовців визначено Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 №899-VІІІ, який набув чинності 01 травня 2016 року.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII - втратив чинність Закон №3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Пунктом 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до статті 37 Закону №3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Згідно з частиною вісімнадцятою статті 37 Закону №3723-XII період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та /або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Статтею 25 Закону України №3723-XII установлюються такі категорії посад державних службовців: перша категорія - посади перших заступників міністрів, керівників центральних органів виконавчої влади, які не є членами Уряду України, їх перших заступників, Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, голів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, керівників Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України, заступників керівників Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України, інші прирівняні до них посади; друга категорія - посади керівників секретаріатів комітетів Верховної Ради України, структурних підрозділів Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України, Секретаріату Кабінету Міністрів України, радників та помічників Президента України, Голови Верховної Ради України, Прем`єр-міністра України, заступників міністрів, заступників інших керівників центральних органів виконавчої влади, першого заступника Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, перших заступників голів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та інші прирівняні до них посади; третя категорія - посади заступників керівників структурних підрозділів, завідувачів секторів, головних спеціалістів, експертів, консультантів Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України і Секретаріату Кабінету Міністрів України, заступників Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, заступників голів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а також голів районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, начальників управлінь, самостійних відділів у складі міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, інші прирівняні до них посади; четверта категорія - посади спеціалістів Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України і Секретаріату Кабінету Міністрів України, заступників начальників управлінь, самостійних відділів (підвідділів) міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, керівників управлінь, відділів, служб обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, інші прирівняні до них посади; п`ята категорія - посади спеціалістів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, заступників голів районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, заступників керівників управлінь, відділів, служб обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, спеціалістів апарату цих адміністрацій, інші прирівняні до них посади; шоста категорія - посади керівників управлінь, відділів, служб районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, спеціалісти управлінь, відділів, служб обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, інші прирівняні до них посади; сьома категорія - посади спеціалістів районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, їх управлінь і відділів, інші прирівняні до них посади.

Віднесення існуючих посад державних службовців, не перелічених у цій статті, а також віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом.

Постановою Кабінету Міністрів України №283 від 03.05.1994 затверджено Порядок обчислення стажу державної служби (діяв до набрання законної сили Законом України №889-VIII), яким визначено посади і ранги, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 вказаного Порядку до стажу державної служби зараховується, зокрема, робота керівних працівників і спеціалістів в апараті державної податкової та контрольно-ревізійної служби.

Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України від 04.12.1990 №509-XII "Про державну податкову службу в Україні" (далі - Закон України №509-XII), а з 12.08.2012 - Податковий кодекс України.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України №509-XII державна податкова служба, якій за змістом частини другої цієї статті підпорядковані державні податкові інспекції в областях, районах, містах і районах у міста, є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує здійснення контролю за дотриманням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів податків, зборів та інших платежів і неподаткових доходів і внесків до державних цільових фондів, встановлених законодавством України.

Посадовою особою органу державної податкової служби, за правилами частини першої статті 15 Закону України №509-XII, може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Міністерством фінансів України. Посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації, після якої таким особам присвоюються спеціальні звання (частини перша, четверта статті 15 цього Закону).

Цією ж нормою установлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондують вимогам статей 5, 12 Закону №3723-ХІІ щодо обмежень пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.

Статтею 6 Закону №509-XII було встановлено, що видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання, які обіймають посади в державних органах для виконання завдань і функцій держави (зокрема, у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, - перебувають на державній службі та є державними службовцями.

Абзацами 1, 2 пункту 344.1 статті 344 Податкового кодексу України передбачено, що пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу". Період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєнні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним законом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22.10.2013 у справі №21-340а13, зокрема, колегія суддів дійшла висновку, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу".

Також зазначена правова позиція узгоджуються з правовою позицією яка викладена в постанові Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №465/7218/16а.

З копій трудової книжки серії НОМЕР_3 від 21.09.1982 та вкладишу до трудової книжки Серії НОМЕР_4 від 21.06.2000, які долучені до матеріалів справи, видно, що позивач у спірні періоди працював в органах державної податкової служби, зокрема:

запис №7 - 25.07.1990 призначений податковим інспектором відділу оподаткування кооперативних і громадських організацій в Збаразькій державній податковій інспекції (наказ №7л від 25.07.1990);

запис №24 - 09.06.2000 звільнений з посади начальника Збаразької міжрайонної державної податкової інспекції у тернопільській області у зв`язку з переходом на іншу роботу, п. 5 ст. 36 КЗпП України (наказ ДПА України від 09.06.2000 №601-0);

запис №35 24.05.2006 - призначений за конкурсом на посаду завідувача сектору контролю за виробництвом та обігом підакцизних товарів регіонального управління Департаменту з питань адміністрування акцизного збору і контролю за виробництвом та обігом підакцизних товарів ДПА України в Тернопільській області (наказ №51-0 від 24.05.2006);

запис №40 - 08.10.2012 звільнений з посади головного державного податкового ревізора - інспектора відділу ліцензування та контролю за обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів регіонального управління Департаменту САТ ДПС України в Тернопільській області (наказ №19-0 від 08.10.2012).

Стаття 1 Закону №3723-ХІІ визначала, що державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Посадовими особами відповідно до цього Закону вважаються керівники та заступники керівників державних органів та їх апарату, інші державні службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій. (частина друга статті 2 Закону №3723-XII).

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 затверджено Порядок обчислення стажу державної служби, який діяв до набрання чинності Законом №889-VІІ. Абзацами першим-третім пункту 2 цього Порядку передбачено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України "Про державну службу", а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів; на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком.

Як видно з розрахунку стажу (форма РС-право) страховий стаж позивача становить 40 років 5 місяців 29 днів. До стажу державної служби позивачу як державному службовцю зараховано періоди з 22.06.2000 по 04.04.2005, з 21.08.2013 по 01.05.2016, що становить 7 років 8 місяці 21 день, не зараховано спірні періоди роботи з 25.07.1990 по 09.06.2000 та з 24.05.2006 по 08.10.2012 в органах державної податкової інспекції (служби), що склало 16 років 3 місяці 1 день.

Враховуючи наведені вище норми законодавства України, суд дійшов висновку, що спірні періоди роботи позивача з 25.07.1990 по 09.06.2000 та з 24.05.2006 по 08.10.2012 в податкових органах підлягає зарахуванню до стажу роботи державної служби.

Таким чином, з огляду на безперервність перебування на службі в органах державної податкової служби на різних посадах станом на 01.05.2016 мав стаж роботи на посадах державної служби не менш як 10 років, на час досягнення пенсійного віку працював на посаді державної служби, має 20 років стажу на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, а відтак є всі підстави для переведення його з пенсії за віком призначеної відповідно до Закону №1058-ІV, на пенсію згідно Закону №3723-XII.

За таких встановлених обставин наявні законні підстави для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 21.12.2022 №79 про відмову ОСОБА_1 у переведенні з пенсії за віком, яка призначена за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" та зобов`язання призначити таку пенсію з дня звернення 20.12.2022, зарахувавши спірні періоди його роботи з 25.07.1990 по 09.06.2000 та з 24.05.2006 по 08.10.2012 до стажу державної служби.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Така правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 16 вересня 2015 року у справі №21-1465а15.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за №1566/11846 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

При цьому суд зауважує, що саме Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області є суб`єктом владних повноважень, що зобов`язаний вчинити дії на виконання рішення суду, оскільки відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 25.11.2005 №22-1 за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу

Як випливає із пункту 4.10 Порядку, після прийняття відповідного рішення електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Оскільки позивач зареєстрований та проживає у межах територіальної юрисдикції Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, то саме цей пенсійний орган зобов`язаний на виконання рішення суду зарахувати позивачу спірний період роботи з 25.07.1990 по 09.06.2000 та з 24.05.2006 по 08.10.2012 в податкових органах до стажу роботи державної служби та перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію по віку відповідно до Закону України "Про державну службу" з дати звернення 20.12.2022.

Щодо позовної вимоги про здійснення відповідного перерахунку розміру пенсійних виплат позивачу на підставі довідки №02-47/07 від 20.12.2022 про складові заробітної плати для призначення пенсії, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію займає посади державної служби та довідки №02-45/07 від 20.12.2022 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця. (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), то суд зазначає, що у оскарженій відмові відповідача відсутні зауваження до вищевказаних довідок, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.

При цьому суд враховує роз`яснення, що викладені у пункті 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, відповідно до якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Цей же принцип знайшов свій вираз у низці рішень Європейського суду з прав людини, у яких ЄСПЛ неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain); рішення у справі "Серявін та інші проти України").

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною другою статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд, враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Звертаючись до суду, позивач сплатив судовий збір у сумі 1073,60 грн, що підтверджується квитанцією №14 від 01.02.2023.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то судові витрати зі сплати судового збору, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів пропорційно задоволених позовних вимог у сумі 536,80 грн.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 21.12.2022 №79 про відмову ОСОБА_1 у переведенні із пенсії, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV на пенсію згідно статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 25.07.1990 по 09.06.2000 та з 24.05.2006 по 08.10.2012 до стажу державної служби та перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII з 25.07.2022.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 268,40 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області в користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 268,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено і підписано 07 березня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 );

відповідачі:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001, ).

Головуючий суддя Мартиць О.І.