Справа № 480/971/23
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2023-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 березня 2023 року Справа № 480/971/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Прилипчука О.А.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/971/23
за позовом ОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії та стягнення заробітної плати,-
В С Т А Н О В И В:
До Сумського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якій просить:
1. Визнати протиправною бездіяльність начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області пов`язаної з ненаданням частини щорічної основної оплачуваної відпустки за період з 11.02.2021 р. по 10.02.2022 р. тривалістю 1 календарний день з 31.01.2023 р. з виплатою грошової допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати начальнику Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області ОСОБА_1 .
2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області надати частину щорічної основної оплачуваної відпустки за період з 11.02.2021 р. по 10.02.2022 р. тривалістю 1 календарний день з 31.01.2023 р. з виплатою грошової допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати, начальнику Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області ОСОБА_1 .
3. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь начальника Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області ОСОБА_1 заробітну плату за період відпустки з 11.02.2021 р. по 10.02.2022 р. включно, а саме заробітну плату за 1 календарний день і грошову допомогу в розмірі середньомісячної заробітної плати в сумі 14 270,45 грн.
Також позивач просить:
- відповідно до вимог п. 2 ст. 371 КАС України допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.
- керуючись вимогами ст. 382 КАС України встановити судом строк для подання суб`єктом владних повноважень - відповідачем до суду звіту про виконання судового рішення.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що згідно наказу № 57 від 01 серпня 1994 року призначений на посаду начальника Охтирського міськвідділу Пенсійного фонду за конкурсом, наказом № 31-о від 17 травня 2002 року призначений на посаду начальника управління Пенсійного фонду України в м. Охтирка в порядку переведення, наказом № 1-о від 27 жовтня 2011 року призначений на посаду начальника управління Пенсійного фонду України в м. Охтирці та Охтирському районі (з 27.01.2016 управління перейменоване на Охтирське об`єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області).
04.07.2018 року позивача звільнено з посади начальника Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області у зв`язку з реорганізацією відповідно до пункту 4 частини першої статті 83 та пункту 1 частини першої статті 87 Закону України Про державну службу.
На виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.12.2018 р. по справі №1840/2917/18 наказом Пенсійного фонду України від 22.12.2018 р. №491-о Про поновлення на посаді ОСОБА_1 позивача поновлено на посаді начальника Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області з 05 липня 2018 року.
З 22.12.2018 р. по 17.04.2019 р. включно позивач регулярно приходив на роботу до Південного об`єднаного управління Фонду і перебував на робочому місці з 8-00 до 17-15 год., але керівництво Південного об`єднаного управління Фонду, яке є було правонаступником всіх прав та обов`язків Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України, на протязі вищезазначеного періоду відмовилося проводити облік перебування на роботі позивача в табелі обліку робочого часу і не здійснювало нарахування та виплату заробітної плати за грудень 2018 р. і січень- квітень 2019 р.
На вимогу керівництва Південного об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області, позивач передав свою трудову книжку згідно акту-передачі №1 від 11.01.2019 в кадрову службу Південного об`єднаного управління Фонду, яке було на той час правонаступником всіх прав і обов`язків Охтирського об`єднаного управління Фонду і до якої ними внесено запис про поновлення на посаді начальника Охтирського об`єднаного управління Фонду.
17.01.2019 р. позивач звернувся до Державної служби з питань праці зі скаргою на дії посадових осіб Пенсійного фонду України та Південного об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області, в якій просив службу провести перевірку і зобов`язати Південне об`єднане управління Фонду провести нарахування і виплату заробітної плати за відпрацьований час.
Управління Держпраці у Сумській області своїм листом від 19.02.2019 р. №14-77/17-08/2019/160 надало відповідь, в якій звернуло увагу, що не передавалися табелі обліку використання робочого часу відносно позивача по Охтирському об`єднаному управлінню Фонду до Південного об`єднаного управління Фонду Сумської області, і що відповідно до статті 233 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Тому на вимогу вищезазначеного листа управління Держпраці у Сумській області на адресу Південного об`єднаного управління Фонду позивачем були направлені заяви від 05.03.2019 року, 28.03.2019 року і 26.04.2019 року, якими надано табелі обліку використання робочого часу відносно позивача як начальника управління по Охтирському об`єднаному управлінню Фонду за період з 22.12.2018 р. по 17.04.2019 р. включно для проведення нарахування та виплати заробітної плати за цей період у відповідності до вимог чинного законодавства України.
Станом на 30.04.2019 р. відповіді по вищезгаданих заявах не надходили і заробітна плата не нараховувалася і не виплачувалася.
Тому позивач був вимушений звернутися до суду із позовною заявою про визнання протиправною бездіяльності стягнення заробітної плати.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 03.09.2019 року по справі № 480/1601/19 позовні вимоги щодо нарахування і виплати заробітної плати були задоволені.

Законність даного рішення було підтверджено рішенням Другого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2020 року.

Наказом Пенсійного фонду України від 05.04.2019 року № 135-0 Про звільнення ОСОБА_1 (даний наказ отримано 17.04.2019 року) позивача повторно звільнено з посади у зв`язку з реорганізацією відповідно до п.4 частини першої статті 83 та п. 1 частини першої статті 87 Закону України Про державну службу.

Не погодившись з зазначеним, позивач звернувся до суду із позовною заявою про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 23.07.2019 року по справі № 480/1693/19 позовні вимоги були задоволені.

На виконання зазначеного рішення наказом Пенсійного фонду України від 25.07.2019 року №332-0 Про поновлення на посаді ОСОБА_1 позивача поновлено на посаді начальника Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області з 18.04.2019 року.

24.07.2019 року о 8-00 годині позивач приступив до роботи і протягом періоду з 24.07.2019 року по 30.01.2023 року перебував на робочому місці, але керівництво головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, яке є правонаступником всіх прав та обов`язків Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на протязі вищезазначеного періоду не здійснювало нарахування та виплату заробітної плати.

Позивач неодноразово звертався до Сумського окружного адміністративного суду із позовними заявами про зобов`язання головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області нарахувати та виплатити заробітну плату за період з 24.07.2019 р. по 01.01.2023 р. Рішеннями Сумського окружного адміністративного суду позовні заяви за період з 24.07.2019 р. по 01.12.2022 р. були задоволені, а інші в даний час знаходяться на розгляді в суді.

Позивач неодноразово звертався до начальника головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із письмовими заявами про надання невикористаної частини щорічної основної відпустки за період з 11.02.2021 р. по 10.02.2022 р. з виплатою грошової допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати, а саме заяви від 20.12.2021 р, 21.05.2021 р., 20.08.2021 р, 22.10.2021 р. 23.11.2021 р., 21.11.2022 р., 23.01.2023 р., але на дані письмові заяви не отримав жодної відповіді, ні погодження, ні суми відпускних коштів, що вважає відмовою в наданні відпустки, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 09.02.2023 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач у відзиві на позовну заяву щодо вимоги позивача про надання частини щорічної основної оплачуваної відпустки за період з 11.02.2021 р. по 10.02.2022 р. тривалістю 1 календарний день з 31.01.2023 р. з виплатою грошової допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати, начальнику Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області Маслу М.Д. зазначив, що позивачем не надано до суду належним чином затвердженого графіку черговості надання відпусток. Вказаний графік складається з урахуванням особистого інтересу працівника та можливості його відпочинку, але ОСОБА_1 не ініціював та не пропонував внесення конкретного періоду його відпуски до графіку черговості надання відпусток, тобто наявний аспект пасивності поведінки позивача.

З приводу вимоги ОСОБА_1 про стягнення з головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь начальника Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області ОСОБА_1 заробітної плати за період відпустки з 11.02.2021 р. по 10.02.2022 р. включно, а саме заробітної плати за 1 календарний день і грошової допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати в сумі 14 270,45 грн. відповідач зазначив, що на момент поновлення позивача на посаді начальника Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області Охтирське об`єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області було припинено, а посада начальника Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області була скорочена.

Штатний розпис головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області не містять штатної посади начальник Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області.

Окрім того, у зв`язку з припиненням Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області 29.08.2018, штатний розпис та кошторис видатків на утримання цього управління у грудні 2018 року вже не діяли, а на 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 роки не затверджувались.

Відповідно до штатного розпису головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області посада начальника Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області відсутня отже, позивач не є працівником головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області.

Охтирське об`єднане управління було припинено 29.08.2018, а тому позивач не міг здійснювати відповідних повноважень, функцій та завдань, тобто не виконував тієї роботи, за яку роботодавець виплачує працівнику заробітну плату, а тому підстави для нарахування та, відповідно, виплати заробітної плати за період відпустки з 11.02.2021 р. по 10.02.2022 р. включно, а саме заробітної плати за 1 календарний день і грошової допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати в сумі 14 270,45 грн., відсутні.

Таким чином, позивач не перебуває у трудових відносинах з головним управлінням, а відтак у відповідача не виникає жодних обов`язків з виплати заробітної плати позивачу.

Враховуючи зазначене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 74-76).

Дослідивши матеріали адміністративної справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні відносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , згідно наказу № 57 від 01 серпня 1994 року призначений на посаду начальника Охтирського міськвідділу Пенсійного фонду за конкурсом, наказом № 31-о від 17 травня 2002 року призначений на посаду начальника управління Пенсійного фонду України в м. Охтирка в порядку переведення, наказом № І-о від 27 жовтня 2011 року призначений на посаду начальника управління Пенсійного фонду України в м. Охтирці та Охтирському районі (з 27.01.2016 управління перейменоване на Охтирське об`єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області).

04 липня 2018 року позивач був звільнений з посади начальника Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області у зв`язку з реорганізацією відповідно до пункту 4 частини першої статті 83 та пункту 1 частини першої статті 87 Закону України Про державну службу.

На виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.12.2018 у справі № 1840/2917/18 наказом Пенсійного фонду України від 22.12.2018 № 491-о Про поновлення на посаді ОСОБА_1 . ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області з 05 липня 2018 року (а.с. 16).

На виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.07.2019 у справі № 480/1693/19 наказом Пенсійного фонду України від 25.07.2019 № 332-о Про поновлення на посаді ОСОБА_1 ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області з 18 квітня 2019 року (а.с. 17).

ОСОБА_1 звернувся до начальника головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою від 20.01.2023 про надання невикористаної частини щорічної основної відпустки за період з 11.02.2021 р. по 10.02.2022 р. тривалістю 1 календарний день з 31.01.2023 з виплатою грошової допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати (а.с. 65), а також із заявою від 23.01.2023 про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати (а.с. 66).

Не отримавши відповіді на наведені заяви, звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Згідно ст. 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час.

Статтею 57 Закону України Про державну службу передбачено, що державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати. Надання оплачуваної щорічної відпустки є однією з конституційних гарантій права на відпочинок.

Щорічну основну оплачувану відпустку розуміють, як гарантоване законом число вільних від роботи календарних днів, що надається щорічно всім працівникам, які перебувають у трудових відносинах.

Відповідно до ч.3 ст.2 Закону України Про відпустки право на відпустки забезпечується : гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) та забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків зазначених у ст. 24 цього закону. А саме: у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи; у разі звільнення керівних, педагогічних, наукових, науково-педагогічних працівників, спеціалістів навчальних закладів, які до звільнення пропрацювали не менш як 10 місяців, грошова компенсація виплачується за не використані ними дні щорічних відпусток з розрахунку повної їх тривалості; за бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні; особам віком до вісімнадцяти років заміна всіх видів відпусток грошовою компенсацією не допускається; у разі смерті працівника грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, що не була одержана за життя, виплачується членам сім`ї такого працівника, а у разі їх відсутності - входить до складу спадщини.

Щорічна основна оплачувана відпустка державному службовцю надається з виплатою грошової допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати. Також однією з важливих гарантій, реалізації права на відпустку є її оплата, мета якої - забезпечити працівникові матеріальну можливість повноцінного та ефективного відпочинку.

Порядок надання щорічних відпусток, який визначений нормами статті 10 Закону України "Про відпустки", також передбачає правило, що відпустка надається з прив`язкою до відповідного робочого року, відпрацьованого особою. Частиною дев`ятою вказаної статті також встановлено, що щорічні відпустки за другий та наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідного робочого року.

Статтею 50 Закону України "Про державну службу" від 10,12.2015 № 889-VIII (далі Закон 889) встановлено, що заробітна плата державного службовця складається з: посадового окладу; надбавки за вислугу років; надбавки за ранг державного службовця; виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця; виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків за вакантною посадою державної служби за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою; премії (у разі встановлення).

Питання оплати праці державних службовців регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 року № 15 Питання оплати праці працівників державних органів (із змінами та доповненнями) (далі Постанова 15). Даною Постановою з метою упорядкування умов оплати праці працівників державних органів затверджено схему посадових окладів на посадах державної служби за групами оплати праці з урахуванням юрисдикції державних органів.

02.02.2022 р. була прийнята постанова КМУ № 89 Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 року №15 і від 24.05.2017 року №358, яка набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 01 січня 2022 року.

Як вже зазначалось вище, відповідно до статті 57 Закону №889-VIIІ державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Водночас частиною першою статті 6 Закону України "Про відпустки" передбачено, що щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Про прив`язку такої відпустки до робочого року законодавець веде мову також у частині другій статті 12 цього Закону.

Із комплексного аналізу вказаних норм можна зробити висновок, що підстава виникнення у державного службовця права на отримання грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати пов`язана із настанням факту відпрацьованого робочого року.

У той же час, відпрацьований робочий рік не завжди співпадає у часі з бюджетним (календарним) роком. Тому один відпрацьований робочий рік може припадати на два бюджетні (календарні) роки.

Закон не ототожнює робочий рік з бюджетним роком і не ставить реалізацію права державного службовця на отримання грошової допомоги до щорічної відпустки у залежність від спливу бюджетного року.

При цьому аналіз застосування інституту допомоги до щорічної відпустки повинен проводитися із урахуванням того, елементом системи гарантій якого права особи вона є.

Приписи статей 45 Конституції України, статті 57 Закону №889-VIIІ й субсидіарне застосування положень Кодексу законів про працю України та законодавства про відпустки у їхньому системному взаємозв`язку свідчать про те, що допомога до щорічної допомоги є елементом гарантій державного службовця на відпочинок та належного матеріального забезпечення.

Водночас право особи на відпочинок у формі щорічної основної відпустки є невідчужуваним та імперативно забезпечується відповідними правовими гарантіями обов`язковості надання відпустки або, у виняткових випадках, її грошовою компенсацією у встановленому законодавством порядку.

За загальним правилом, встановленим частиною першою статті 75 Кодексу законів про працю України та частиною першою статті 6 Закону України "Про відпустки", щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Порядок надання щорічних відпусток, який визначений нормами статті 10 Закону України "Про відпустки", також передбачає правило, що відпустка надається з прив`язкою до відповідного робочого року, відпрацьованого особою. Частиною десятою вказаної статті також встановлено, що щорічні відпустки за другий та наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідного робочого року.

З моменту виникнення в особи права на щорічну основну відпустку за відпрацьований робочий рік, з урахуванням положень статті 10 Закону України "Про відпустки", за змістом 57 Закону №889-VIIІ, у неї виникає право отримати таку відпустку, звернувшись до роботодавця, якому кореспондує безумовний обов`язок відповідно надати таку відпустку, що засвідчено нормативним формулюванням "Державним службовцям надається...".

Також тлумачення нормативного припису статті 57 Закону №889-VIIІ указує на обов`язок забезпечити виплату разом із щорічною основною відпусткою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Отже, наявність у державного службовця права на щорічну основну відпустку за відпрацьований рік, незалежно від порядку та строків його реалізації, передбачає обов`язкове надання йому грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати, незалежно від часу звернення із заявою про це.

Крім того, ч.2 ст. 54 Закону №889-VIIІ визначено, що державним службовцям може надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань. Порядок надання та розмір такої допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.08.2016 №500 затверджено Порядок надання державним службовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

П.2-3 наведеної постанови зазначено, що державним службовцям матеріальна допомога може надаватися один раз на рік у розмірі середньомісячної заробітної плати на підставі особистої заяви.

Рішення про надання матеріальної допомоги державним службовцям приймається керівником державної служби у державному органі в межах затвердженого фонду оплати праці.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до начальника головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою від 20.01.2023 про надання невикористаної частини щорічної основної відпустки за період з 11.02.2021 р. по 10.02.2022 р. тривалістю 1 календарний день з 31.01.2023 з виплатою грошової допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати (а. с. 65), а також із заявою від 23.01.2023 про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати (а. с. 66).

Судом встановлено, що відповідачем не було надано жодної відповіді на наведені заяви від 20.01.2023 та 23.01.2023.

Крім того, відповідачем не було вирішено питання щодо задоволення або відмови у задоволенні наведених заяв.

Так, відповідачем до додаткових пояснень від 27.02.2023 долучена відповідь ОСОБА_1 від 24.02.2023 №1800-0901-9/7648, згідно змісту якої судом не можливо встановити на яку заяву позивача відповідачем надалася відповідь та обґрунтування відмови чи задоволення заяв ОСОБА_1 від 20.01.2023 про надання невикористаної частини щорічної основної відпустки за період з 11.02.2021 р. по 10.02.2022 р. тривалістю 1 календарний день з 31.01.2023 з виплатою грошової допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати та від 23.01.2023 про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати.

Враховуючи відсутність належної відповіді на наведені заяви, суд приходить висновку, про передчасність вимог позивача про визнання протиправною бездіяльність начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області пов`язаної з ненаданням частини щорічної основної оплачуваної відпустки за період з 11.02.2021 р. по 10.02.2022 р. тривалістю 1 календарний день з 31.01.2023 р. з виплатою грошової допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати начальнику Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області ОСОБА_1 , зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області надати частину щорічної основної оплачуваної відпустки за період з 11.02.2021 р. по 10.02.2022 р. тривалістю 1 календарний день з 31.01.2023 р. з виплатою грошової допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати, начальнику Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області ОСОБА_1 та стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь начальника Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області ОСОБА_1 заробітну плату за період відпустки з 11.02.2021 р. по 10.02.2022 р. включно, а саме заробітну плату за 1 календарний день і грошову допомогу в розмірі середньомісячної заробітної плати в сумі 14 270,45 грн., а тому зазначені позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки жодної відмови відповідачем не надавалось.

При цьому, суд вважає за необхідне, керуючись статтею 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог, оскільки це є необхідним для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить.

Так, згідно частини першої вказаної норми, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Отже, вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому, вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Вказане підтверджується роз`ясненням поняття "виходу за межі позовних вимог", наведеним у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року "Про судове рішення".

Так, відповідно до пункту 3 цієї, Постанови виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Як вже встановлено судом та зазначалось вище, всупереч нормам чинного законодавства відповідачем не було надано жодної відповіді на наведені заяви від 20.01.2023 та 23.01.2023, зокрема не було вирішено питання щодо задоволення або відмови у задоволенні наведених заяв.

Відтак, така бездіяльність є протиправною.

Таким чином, суд вважає, що відповідача належить зобов`язати вирішити питання щодо надання ОСОБА_1 невикористаної частини щорічної основної відпустки за період з 11.02.2021 р. по 10.02.2022 р. тривалістю 1 календарний день з 31.01.2023 з виплатою грошової допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати та про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати викладених в заявах від 20.01.2023 та від 23.01.2023.

Обираючи спосіб захисту порушених прав суд керується такими мотивами.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Тому, наслідком визнання протиправною бездіяльності відповідача є покладення на нього рішенням суду обов`язку вчинити певні дії, які б відповідали вимогам закону. Такими діями у спірних правовідносинах є зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області вирішити питання щодо надання ОСОБА_1 невикористаної частини щорічної основної відпустки за період з 11.02.2021 р. по 10.02.2022 р. тривалістю 1 календарний день з 31.01.2023 з виплатою грошової допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати та про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати викладених в заявах від 20.01.2023 та від 23.01.2023.

Що стосується заяви позивача про звернення рішення до негайного виконання, суд зазначає, що пунктом 2 частини першої статті 371 КАС України передбачено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 371 КАС України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.

Враховуючи вказані норми, слід звернути увагу на те, що до негайного виконання звертаються рішення суду про присудження виплат - стягнення, а в даному випадку рішення суду стосується спонукання до вчинення дій - зобов`язання вчинити певні дії на користь позивача.

Оскільки наведені норми не допускають звернення до виконання судового рішення про спонукання до вчинення дій, таке клопотання позивача не підлягає задоволенню.

Що стосується клопотання позивача про встановлення судового контролю, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу вказаної норми вбачається, що питання про надання звіту про виконання постанови вирішує суд, який прийняв судове рішення по суті спору не на користь суб`єкта владних повноважень. При цьому це є правом, а не обов`язком суду, який при вирішенні даного питання враховує, в тому числі наявність належних та допустимих доказів, які б свідчили про можливість ухилення відповідача від виконання прийнятого судового рішення.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про імовірність ухилення відповідача від виконання даного судового рішення, позивачем таких доказів не надано, суд не вбачає підстав для застосування положень ст. 382 КАС України.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії та стягнення заробітної плати задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо вирішення питання щодо надання ОСОБА_1 невикористаної частини щорічної основної відпустки за період з 11.02.2021 р. по 10.02.2022 р. тривалістю 1 календарний день з 31.01.2023 з виплатою грошової допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати та про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати викладених в заявах від 20.01.2023 та від 23.01.2023.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м. Суми, вул. Пушкіна, 1, ) вирішити питання щодо надання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) невикористаної частини щорічної основної відпустки за період з 11.02.2021 р. по 10.02.2022 р. тривалістю 1 календарний день з 31.01.2023 з виплатою грошової допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати та про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати викладених в заявах від 20.01.2023 та від 23.01.2023.

В задоволенні інших позовних вимог-відмовити.

В задоволенні клопотання про негайне виконання судового рішення-відмовити.

У задоволенні клопотання про встановлення судового контролю відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А. Прилипчук