Справа № 140/5560/22
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2023-03-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/5560/22 пров. № А/857/922/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції - Валюх В.М.,

час ухвалення рішення - 12.12.2022 року,

місце ухвалення рішення - м. Луцьк,

дата складення повного тексту рішення - 20.12.2022,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області (далі також УМВС України у Волинській області, відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у видачі довідки про вислугу років та не зарахування до вислуги років час вимушеного прогулу за період з 06 листопада 2015 року по день звільнення.

- зобов`язати відповідача зарахувати до трудового стажу позивача час вимушеного прогулу з 06 листопада 2015 року до дня звільнення з обов`язковим внесенням відповідних записів до трудової книжки.

- зобов`язати відповідача перерахувати належну позивачу виплату з урахуванням вислуги років, посадового окладу згідно штатного розкладу та підвищення тарифних ставок відповідно актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах включаючи премії та інші виплати, індексацію заробітної плати за період з 06 листопада 2015 року до дня звільнення.

- стягнути з відповідача на користь позивача кошти сплаченого судового збору.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2021 у справі №140/2651/21 визнано протиправним та скасовано наказ УМВС України у Волинській області від 24.02.2021 №3 o/c в частині повторного звільнення позивача та поновлено на посаді інспектора патрульної служби групи патрульної служби Любомльського РВ УМВС України у Волинській області із 25.02.2021.

На виконання вказаної постанови апеляційного суду наказом від 25.02.2021 позивач поновлений на посаді інспектора патрульної служби групи патрульної служби Любомльського РВ УМВС України у Волинській області, цей наказ є чиним, на момент звернення до суду позивач не звільнений з органів внутрішніх справ.

Листом від 25.03.2021 № 1020/202/12/01/3-2021, відповідач у відповідь на заяву з приводу обчислення вислуги років, повідомив, що до вислуги років особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, поновлених за рішеннями судів, зараховується лише період по 06.11.2015, тому вислуга років позивача станом на 06.11.2015 і станом на цей час становить в календарному обчисленні 18 років 08 місяців 06 днів. Тобто, зі змісту вказаного листа вбачається, що відповідач не зарахував до вислуги років період перебування позивача у вимушеному прогулі з моменту звільнення з 06.11.2015 до моменту звернення до суду. Позивач вказує, що наявність підтверджуючих документів про визначення вислуги років перебування позивача на службі, в т. ч. за період вимушеного прогулу, дає підстави звернутися до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області із заявою про нарахування та виплату пенсії, а відсутність довідки про вислугу років, відсутність трудової книжки унеможливлюють вчинення таких дій. Тому безпідставна та необґрунтована відмова відповідача у видачі довідки про встановлення вислуги років є протиправною. 17.05.2022 та 14.06.2022 позивач звертався до відповідача із заявами, у яких просив надати довідку про вислугу років, проте фактично такої довідки надано не було.

Крім того, у листах відповідача не містяться посилання про можливість та обов`язок виплатити кошти за час вимушеного прогулу.

Рішенням рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2022 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправними дії відповідача щодо відмови у зарахуванні до вислуги років позивача періоду вимушеного прогулу з 06 листопада 2015 року по 23 листопада 2021 року; зобов`язано відповідача зарахувати до вислуги років позивача період вимушеного прогулу з 06 листопада 2015 року по 23 листопада 2021 із внесенням відповідних записів до його трудової книжки. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 496 грн. 20 коп.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що незаконність дій відповідача щодо не поновлення його на раніше займаній або запропонованій ідентичній посаді в підрозділах Національної поліції і як наслідок не виплата йому грошового забезпечення за час вимушеного прогулу встановлено рішенням суду. За його позовними заявами та судовими рішеннями про скасування наказів про звільнення та поновлення на роботі на раніше займаній посаді, на думку позивача мали бути підставою для відповідача здійснити нарахування та сплатити йому належну середню заробітну плату за весь період вимушеного прогулу.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що наказом УМВС України у Волинській області від 05.11.2015 №322 о/с «По особовому складу» згідно із пунктами 10, 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі Закон №580-VIII) та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 (далі Положення №114), звільнено з 06.11.2015 у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) за пунктом 63 «з» (через скорочення штатів) прапорщика міліції ОСОБА_1 , інспектора патрульної служби групи патрульної служби Любомльського районного відділу. Вказаний наказ позивач оскаржив у судовому порядку.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.04.2016 у справі №803/3850/15 (№876/730/16) за позовом ОСОБА_1 до УМВС України у Волинській області, Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі ГУ НП у Волинській області), Ліквідаційної комісії при УМВС України у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28.12.2015 у справі №803/3850/15 скасовано та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ по УМВС України у Волинській області за №322о/с від 05.11.2015 про звільнення прапорщика міліції ОСОБА_2 .З інспектора патрульної служби Любомльського районного відділу з 06.11.2015, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Згідно із наказом УМВС України у Волинській області від 30.05.2016 №7 о/с «Про внесення змін до наказів УМВС України в області» було скасовано наказ УМВС України у Волинській області від 05.11.2015 №322 о/с в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ через скорочення штатів, поновлено на посаді інспектора патрульної служби групи патрульної служби Любомльського районного відділу з 06.11.2015 та згідно із пунктами 10, 11 розділу ХІ Закону №580-VIII, відповідно до Положення №114 звільнено у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) за пунктом 63 «з» (через скорочення штатів) прапорщика міліції ОСОБА_1 , інспектора патрульної служби групи патрульної служби Любомльського районного відділу з 06.11.2015.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 01.08.2016 (в апеляційному порядку оскаржена не була) у справі №803/922/16 за позовом ОСОБА_1 до УМВС України у Волинській області, ГУ НП у Волинській області, ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області, Любомльського РВ УМВС України у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ УМВС України у Волинській області від 30.05.2016 №7 о/с «Про внесення змін до наказів УМВС України в області» в частині звільнення прапорщика міліції ОСОБА_1 , інспектора патрульної служби групи патрульної служби Любомльського районного відділу з 06.11.2015, поновлено на посаді інспектора патрульної служби групи патрульної служби Любомльського районного відділу з 06.11.2015, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Згідно з наказом УМВС України у Волинській області від 16.09.2016 №12 о/с «По особовому складу» скасовано наказ УМВС України у Волинській області від 30.05.2016 №7 о/с в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ через скорочення штатів, поновлено позивача на посаді інспектора патрульної служби групи патрульної служби Любомльського районного відділу з 06.11.2015 та згідно із пунктами 10, 11 розділу ХІ Закону №580-VIII, відповідно до Положення №114 звільнено у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) за пунктом 63 «з» (через скорочення штатів) прапорщика міліції ОСОБА_1 , інспектора патрульної служби групи патрульної служби Любомльського районного відділу з 06.11.2015.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06.06.2019 у справі №803/1508/16 (в апеляційному порядку не переглядалося) за позовом ОСОБА_1 до УМВС України у Волинській області, Ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області, ГУ НП у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ УМВС України у Волинській області від 16.09.2016 №12 о/с «По особовому складу» в частині звільнення прапорщика міліції ОСОБА_1 , інспектора патрульної служби групи патрульної служби Любомльського районного відділу з 06.11.2015, поновлено на посаді інспектора патрульної служби групи патрульної служби Любомльського районного відділу з 06.11.2015, стягнуто з УМВС України у Волинській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.11.2015 по 06.06.2019 в сумі 88957,08 грн, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Наказом голови ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області № 1 о/с від 21.06.2019 «По особовому складу» скасовано наказ УМВС України у Волинській області №12 о/с від 16.09.2016 в частині звільнення прапорщика міліції ОСОБА_1 , поновлено на посаді інспектора патрульної служби групи патрульної служби Любомльського районного відділу із 06.11.2015.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 17.12.2019 у справі №140/2988/19 (в апеляційному порядку не переглядалося) за позовом ОСОБА_1 до УМВС України у Волинській області, Ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області, ГУ НП у Волинській області про визнання протиправним наказу, зобов`язання вчинити дії, поновлення на посаді, стягнення коштів позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ УМВС у Волинській області №2 о/с «По особовому складу» від 02.09.2019 в частині звільнення прапорщика міліції ОСОБА_1 , інспектора патрульної служби групи патрульної служби Любомльського районного відділу із 03.09.2019, поновлено на посаді інспектора патрульної служби групи патрульної служби Любомльського РВ УМВС України у Волинській області із 04.09.2019, стягнуто із УМВС України у Волинській області на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу із 04.09.2019 по 17.12.2019 у сумі 6877,58 грн, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Зазначене рішення суду виконане у спосіб прийняття наказу УМВС України у Волинській області від 21.06.2019 №1 о/с, яким: скасовано наказ УМВС в області від 16.09.2016 №12 о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ за пунктом 63 «з» (через скорочення штатів) Положення №114 інспектора патрульної служби групи патрульної служби Любомльського районного відділу прапорщика міліції Строкалюка І.З., поновлено позивача на посаді інспектора патрульної служби групи патрульної служби Любомльського районного відділу.

В подальшому, наказом голови Ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області від 02.09.2019 № 2 о/с «По особовому складу» прапорщика міліції ОСОБА_1 , інспектора патрульної служби групи патрульної служби Любомльського районного відділу звільнено за пунктом 63 «з» (через скорочення штатів) із 03.09.2019, та вказаний наказ також було оскаржено в судовому порядку.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 28.05.2021 у справі №140/2651/21 за позовом ОСОБА_1 до УМВС України у Волинській області, ГУ НП у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та зобов`язання вчинити дії в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28.05.2021 у справі №140/2651/21 скасовано та прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ УМВС України у Волинській області від 24.02.2021 №3 o/c в частині повторного звільнення прапорщика міліції ОСОБА_1 з посади інспектора патрульної служби групи патрульної служби Любомльського районного відділу відповідно до пункту 63 «з» Положення №114 з 24.02.2021, поновлено на посаді інспектора патрульної служби групи патрульної служби Любомльського РВ УМВС України у Волинській області із 25.02.2021, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Наказом УМВС України у Волинській області від 24.11.2021 №7 о/с «По особовому складу», на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2021 у справі №140/2651/21, поновлено прапорщика міліції ОСОБА_1 на посаді інспектора патрульної служби групи патрульної служби Любомльського районного відділу, з 25.02.2021, про що позивача повідомлено листом від 26.11.2021 № 3/3-4836 (вручено позивачу 29.11.2021), яким також запропоновано ОСОБА_1 прибути до ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області для ознайомлення з наказом про поновлення та проведення заходів з попередження про наступне вивільнення через скорочення штатів. З матеріалів справи вбачається, що позивач по цей час не звільнений з УМВС України у Волинській області.

Листом від 25.03.2021 № 1020/102/12/01/3-2021 ліквідаційна комісія УМВС України у Волинській області повідомила позивача, що до вислуги років особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, поновлених за рішеннями судів, зараховується лише період по 06.11.2015, тому вислуга років позивача станом на 06.11.2015 становить в календарному обчисленні 18 років 08 місяців та 06 днів.

17.05.2022 позивач звернувся до голови ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області із заявою про надання довідки про вислугу років станом на 17.05.2022, враховуючи службу в армії, службу в міліції, а також час вимушеного прогулу з 06.11.2015 по цей час, зважаючи, що усі накази УМВС України у Волинській області щодо звільнення в судовому порядку визнані протиправними та скасовані.

Листом від 03.06.2022 №3/3-58/с-лікв ліквідаційна комісія УМВС України повідомила позивача про те, що йому необхідно прибути для проведення заходів з попередження про наступне вивільнення через скорочення штатів та ознайомлення з довідкою про вислугу років.

14.06.2022 позивач звернувся із повторною заявою, у якій повторно просив видати довідку про вислугу років, з урахуванням служби в армії, служби в міліції, а також час вимушеного прогулу, оскільки усі накази УМВС України у Волинській області щодо звільнення в судовому порядку визнані протиправними та скасовані.

Листом від 29.06.2022 №3/3-78-с/лікв ліквідаційна комісія УМВС України повторно повідомила позивача про те, що йому необхідно прибути для проведення заходів з попередження про наступне вивільнення через скорочення штатів та ознайомлення з довідкою про вислугу років.

З матеріалів справи вбачається виникнення між сторонами публічно-правового спору щодо зарахування до вислуги років часу вимушеного прогулу та видачі довідки про вислугу років для її подання до органів ПФУ для призначення пенсії.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що у період вимушеного прогулу особа проходила службу в органах внутрішніх справ, тому відповідний період має зараховуватися до вислуги років, а втрата чинності Законом України «Про міліцію» не впливає на обов`язок відповідача зарахувати позивачу до вислуги років періоду вимушеного прогулу з 06.11.2015 (день першого звільнення позивача зі служби відповідно до наказу УМВС України від 05.11.2015 №322 о/с «По особовому складу») по 23.11.2021 (день, що передує виданню наказу УМВС України від 24.11.2021 №7 о/с «По особовому складу», яким позивача востаннє поновлено на посаді на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2021 у справі № 140/2651/21).

Суд апеляційної інстанції, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII (далі Закон № 2262-XII) особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Пунктом «б» статті 1-2 Закону №2262-XII передбачено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби): особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону №2262-XII пенсія за вислугу років призначається: особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж», «з» статті 1-2цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

Згідно з пунктом «б» частини першої статті 17 Закону №2262-XII особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «з» статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються: служба в органах внутрішніх справ, поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України, Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

За приписами частини четвертої статті 17 Закону №2262-XII при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 17-1 Закону №2262-XII).

Абзацом третім пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» від 17.07.1992 № 393 (далі Постанова № 393) установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» і «з» статті 1-2такого Закону, до вислуги років зараховуються: служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній кримінально-виконавчій службі, податковій міліції на посадах начальницького і рядового складу, в Службі судової охорони на посадах молодшого, середнього і вищого складу, в Національному антикорупційному бюро, Бюро економічної безпеки на посадах начальницького складу з дня призначення на відповідну посаду.

Отже, особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону №2262-XII, до вислуги років для призначення пенсії зараховується служба в органах внутрішніх справ, для призначення пенсії особи, які мають право на пенсійне забезпечення згідно із вказаним Законом, подають заяву та необхідні документи до уповноважених структурних підрозділів, а підрозділи персоналу (кадрового забезпечення) обчислюють вислугу років та за потреби страховий стаж особи, яка набула право на пенсію, оформлюють розрахунок вислуги років для призначення пенсії.

Враховуючи, що відповідно до наведених вище нормативно-правових актів розрахунок вислуги років для призначення пенсії здійснюється після звільнення з органів внутрішніх справ на підставі поданої особою, яка набула право на пенсію відповідно до Закону №2262-ХІІ, до уповноважених структурних підрозділів заяви про призначення пенсії та документів згідно з Порядком №3-1, тому відсутні правові підстави для видачі відповідачем позивачу довідки чи інших документів щодо вислуги років для подання до органів ПФУ для призначення пенсії.

Разом з тим, з листа УМВС України у Волинській області від 25.03.2021 №1020/102/12/01/3-2021 вбачається, що до вислуги років особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, поновлених за рішеннями судів, зараховується лише період по 06.11.2015, тому вислуга років позивача станом на 06.11.2015 становить в календарному обчисленні 18 років 08 місяців та 06 днів.

Тобто, період вимушеного прогулу з 06.11.2015 до вислуги років позивача не зарахований, а у зверненні позивача до відповідача щодо зарахування до вислуги років періоду вимушеного прогулу фактично відмовлено.

Пунктом 24 Положення №114 передбачено, що у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки поновлення на посаді означає, що у період вимушеного прогулу особа проходила службу в органах внутрішніх справ, відтак відповідний період має зараховуватися до вислуги років, адже це є однією з гарантій відновлення порушених незаконним звільненням прав працівника.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача перерахувати належні виплати з урахуванням вислуги років, посадових окладів згідно штатного розкладу та підвищення тарифних ставок відповідно актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), включаючи премії та інші виплати, індексація заробітної плати за період з 06.11.2015 до дня звільнення, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки за цим рішенням підлягає зарахуванню до вислуги років позивача період вимушеного прогулу з 06.11.2015 по 23.11.2021, вислуга років є складовою грошового забезпечення та впливає на її розмір, а отже, позовні вимоги у частині зобов`язання здійснити перерахунок з 21.06.2019 по 03.09.2019, з 12.03.2020 по 24.02.2021 та з 24.11.2021 заявлені передчасно, оскільки лише після проведення зарахування до вислуги років періоду вимушеного прогулу та подання позивачем відповідачу усіх документів, що впливають на розмір грошового забезпечення (зокрема, листків непрацездатності, відомостей щодо перебування за кордоном тощо) в досудовому порядку буде обчислено належне до виплати позивачу грошове забезпечення.

Крім того, питання щодо виплати позивачу грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за періоди з 06.11.2015 по 06.06.2019 та 04.09.2019 по 17.12.2019 вирішено у судовому порядку, а зарахування за цим рішенням суду періоду вимушеного прогулу до вислуги років не має наслідком перерахунку грошового забезпечення, присудженого за вказаними вище рішеннями судів.

У матеріалах справи відсутні докази того, що у період з 21.06.2019 по 03.09.2019, з 12.03.2020 по 24.02.2021, з 24.11.2021 по цей час позивачу здійснювалося нарахування та виплата грошового забезпечення, а тому вимога про здійснення перерахунку виплат заявлена передчасно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та скасуванню не підлягає.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2022 року у справі № 140/5560/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді М. П. Кушнерик
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 08 березня 2023 року.