Справа № 300/106/23
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2023-03-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" березня 2023 р. справа № 300/106/23

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Гомельчука С.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), в інтересах якої діє представник Олійник Ярослав Михайлович, до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094) про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивачка), в інтересах якої діє представник Олійник Ярослав Михайлович , звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач 2) про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій.

Позовні вимоги мотивовані наявністю у позивачки необхідного стажу для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058) зі зниженням пенсійного віку згідно зі статтею 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796). Позивачка зверталась до відповідача 1 із заявою про призначення пенсії, однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 26.05.2022 за №61 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії. Позивачка не погоджується зі спірним рішенням та вважає, що нею було надано всі необхідні документи, які підтверджують її проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю до 01.01.1993 не менше 4 років та свідчать про наявність права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796.

З урахуванням викладеного, позивачка просить суд:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 26.05.2022 за №61 про відмову у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити та виплачувати з 08.05.2022 пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.02.2023 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку, визначеному статтею 263 КАС України.

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області скористалось правом на подання відзиву, який надійшов на адресу суду 22.02.2023 за № 0900-0902-8/7165, в якому зазначило, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Вказало, що відповідно до наданої позивачкою довідки №135 від 04.05.2022 можливо зарахувати періоди проживання у зоні гарантованого добровільного відселення з 08.05.1967 по 01.09.1982, з 15.02.1989 по 31.12.1992, з 01.01.1993 по 28.12.2022. Однак, позивачка з 26.04.1986 та по 31.07.1986 не проживала у зоні гарантованого добровільного відселення і станом на 01.01.1993 не проживала необхідних 4 роки у зазначеній зоні, а тому права на призначення пенсії за віком з 08.05.2022 із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у ОСОБА_1 не має. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

07.02.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області отримало копію ухвали суду про відкриття провадження у цій адміністративній справі, що засвідчується довідкою про доставку електронного листа до його електронного кабінету. Враховуючи наявність у відповідача 2 Електронного кабінету, суд вважає, що направлення копії ухвали на офіційну електронну адресу Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області здійснено відповідно до вимог чинного законодавства. Роз`ясненням Державної судової адміністрації України, що викладене у листі за № 15-103/22 від 05.01.2022 «Про початок перебігу процесуальних строків в Електронному суді», визначено, що перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ «Мої справи». У силу вимог пунктів 1, 2 частини 6 статті 251 КАС України днем вручення судового рішення є, зокрема день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.

Заяв чи клопотань відповідач 2 суду не подав, правом на подання відзиву на позов у строк, визначений частиною 5 статті 162, частиною 1 статті 261 Кодексу адміністративного судочинства України та встановленого ухвалою суду від 07.02.2023, не скористався. Також Головним управлінням Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області не повідомлено суд про поважність причин ненадання такого відзиву.

28.02.2023 на адресу суду від представника позивачки надійшла відповідь на відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області. У вказаній відповіді представник позивачки просить не брати до уваги відзив відповідача 1, оскільки доводи, викладені у ньому щодо відсутності у ОСОБА_1 права на призначення пенсії за віком з 08.05.2022 із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є необгрунтованими.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України, справу за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, встановив таке.

ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 .

27.12.1993 Івано-Франківською обласною державною адміністрацією було видано позивачці посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорії 4) серії НОМЕР_3 .

19.04.2021 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Однак, після опрацювання системою поданої заяви, згідно із принципом екстериторіальності, органом, що призначає пенсію, визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області від 26.05.2022 за №61 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". У вказаному рішенні зазначено, що відповідно до наданої позивачкою довідки №135 від 04.05.2022 можливо зарахувати періоди проживання у зоні гарантованого добровільного відселення з 08.05.1967 по 01.09.1982, з 15.02.1989 по 31.12.1992, з 01.01.1993 по 28.12.2022. Також вказано, що при визначенні права на пенсію потрібно дотримуватись таких умов: проживати на забрудненій території у період з 26.04.1986 по 31.07.1986 незалежно від тривалості цього періоду та станом на 01.01.1993 проживати 4 роки. Однак, ОСОБА_1 не проживала необхідних 4 роки у зоні гарантованого добровільного відселення, а тому права на призначення пенсії за віком з 08.05.2022 із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не має.

У подальшому, листом Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 19.05.2022 за № 0900-0215-8/17687 повідомлено позивачку про наявність рішення від 26.05.2022 за №61 про відмову у призначенні пенсії.

Вважаючи протиправними вищевказане рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області та з проханням призначити з 08.05.2022 пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", позивачка звернулась до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 1 статті 26 Закону № 1058 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон № 796) або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Статттею 55 Закону № 796 визначено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

- особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років - вік зменшується на 2 роки та додатково на 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Згідно з приміткою до цієї норми початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії (26 квітня) по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені Законом "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII (далі - Закон №796-XII).

Відповідно до статті 9 Закону № 796 особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є:

1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;

2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи-громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Статтею 11 Закону № 796-XII передбачено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 14 Закону № 796-XII категорія 4 особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, встановлюється особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Відповідно до статті 55 Закону № 796-XII особам, які постійно проживали або працювали у зоні посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, пенсії надаються зі зменшенням пенсійного віку на 2 роки, та додатково на 1 рік за кожні 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Із аналізу наведених правових норм вбачається, що право на пільгове зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та працювали або проживали визначену кількість років, а саме станом на 01.01.1993 не менше 4 роки у зоні посиленого радіоекологічного контролю. Окрім того, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з 26.04.1986 та по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Водночас законодавець встановив перелік документів, що подаються до органу пенсійного фонду для призначення пенсії особі, яка є потерпілою від Чорнобильської катастрофи.

Згідно зі статтею 65 Закону № 796-XII документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Згідно із частинами 3, 4 статті 15 Закону № 796-XII підставами для визначення статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування. Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51 (далі - Порядок), встановлено, що особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

Згідно з пунктом 6 Порядку - посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи видаються особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка.

З аналізу наведених норм права слідує, що документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та статус особи, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю 4 категорії та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796, є відповідне посвідчення.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 21.11.2019 у справі № 572/47/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 85804084), від 15.01.2021 у справі № 520/7846/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 94171730).

Таким чином, саме посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1991, надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796, у тому числі, на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку.

Однак, при призначенні пенсії за вікомз і зниженням пенсійного віку згідно зі статтею 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" повинна бути дотримана вимога щодо наявності факту постійного проживання або постійної роботи у зазначених зонах з 26.04.1986 та по 31.07.1986 незалежно від часу такого проживання або роботи в цей період.

Як було вказано раніше, 27.12.1993 Івано-Франківською обласною державною адміністрацією було видано позивачці посвідчення громадянки, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1993 (категорії 4) серії НОМЕР_3 .

Суд наголошує на тому, що матеріали справи не містять доказів визнання недійсним цього посвідчення, як на момент звернення позивачки із заявою про призначення пенсії, так і на момент розгляду цієї справи.

Також рішенням відповідача 2 визначено, що за наслідком розгляду довідки №135 від 04.05.2022 можливо зарахувати ОСОБА_1 періоди проживання у зоні гарантованого добровільного відселення з 08.05.1967 по 01.09.1982, з 15.02.1989 по 31.12.1992, з 01.01.1993 по 28.12.2022.

Крім того, позивачкою надано до суду довідку Виконавчого комітету Снятинської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області від 14.02.2023 №87. У вказаній довідці зазначено, що ОСОБА_1 проживала на території зони посиленого радіоекологічного контролю з 08.05.1967 по 01.09.1982 та з 15.02.1989 по 31.12.2014 та довідку Виконавчого комітету Снятинської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області від 15.11.2022 №340 із відомостями, що в господарстві в селі Русів у період з листопада 1988 по березень 1989 склад сім`ї становив 3 особи, з яких ОСОБА_1 прибула 15.02.1989.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів Української СРС від 23.07.1993 № 106 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" село Русів, Снятинського району, Івано-Франківської області віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Отже, подані позивачкою документи не викликають сумнівів щодо її проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю і зокрема дотримання позивачкою однієї з вимог необхідної для призначення пенсії за віком, а саме - факту постійного проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю, станом на 1 січня 1993 не менше чотирьох років.

Проте, як вже було зазначено судом, згідно з приміткою до статті 55 Закону № 796 початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії (26 квітня) по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Проте, позивачкою не надано як пенсійному органу так і суду документів, які б засвідчували її постійне проживання (роботу) у зонах, визначених статтею 55 Закону №796 з моменту аварії на Чорнобильській АЕС по 31 липня 1986 року, що позбавляє ОСОБА_1 права на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796.

Згідно з частинами 1-3 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

З огляду на вищевикладене, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд доходить висновку, що в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Враховуючи відмову у задоволенні позову, відсутні підстави для розподілу судових витрат згідно зі статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивачка: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

представник позивачки: Олійник Ярослав Михайлович (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 );

відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018);

відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094).

Суддя Гомельчук С.В.