Справа № 300/5519/22
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2023-03-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" березня 2023 р. справа № 300/5519/22
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Главач І.А., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Івано-Франківської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій,
ОСОБА_1 (надалі, також позивач, ОСОБА_1 ), 28.12.2022 звернулася в суд з адміністративним позовом до Івано-Франківської обласної прокуратури (надалі, також відповідач), в якому просить:
- визнати протиправними та скасувати рішення комісії щодо обчислення періоду проходження служби (стажу роботи) для зарахування щомісячної надбавки за вислугу років Івано-Франківської обласної прокуратури, оформлене протоколом № 7 від 16.11.2022 в частині неврахування до стажу роботи періоду навчання ОСОБА_1 в Коломийському коледжі права і бізнесу за спеціальністю "Правознавство" з 01.09.1995 по 03.07.1998 та періоду роботи на посаді директора Тлумацького районного Центру соціальних служб для молоді з 03.12.1999 по 09.06.2003;
- зобов`язати прийняти рішення, яким до періоду проходження служби (стажу роботи) включити період навчання ОСОБА_1 в Коломийському коледжі права і бізнесу за спеціальністю "Правознавство" з 01.09.1995 до 03.07.1998 (2 роки 10 місяців 2 дні) та весьперіод роботи на посаді директора Тлумацького районного Центру соціальних служб для молоді з 03.12.1999 по 09.06.2003 (3 роки 6 місяців 6 днів).
Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 01.09.1995 по 09.06.2003 навчалася в Коломийському коледжі права і бізнесу за спеціальністю "Правознавство" на денній формі навчання, а з 03.12.1999 по 09.06.2003 працювала директором Тлумацького районного Центру соціальних служб для молоді з присвоєнням 6 категорії 13 рангу державного службовця. В органах прокуратури Івано-Франківської області працює з 10.06.2003 по даний час. Позивач вважає, що їй неправомірно, до стажу роботу, який дає право на виплату надбавки за вислугу років, не включили період навчання в Коломийському коледжі права і бізнесу за спеціальністю "Правознавство" та період роботи на посаді директора Тлумацького районного Центру соціальних служб для молоді. Відтак, рішення комісії щодо обчислення періоду проходження служби (стажу роботи) для зарахування щомісячної надбавки за вислугу років Івано-Франківської обласної прокуратури, згідно якого не зараховано до стажу роботи, який дає право на виплату щомісячної надбавки за вислугу років вищенаведені періоди навчання з 01.09.1995 до 03.07.1998 та роботи з 03.12.1999 по 09.06.2003, оформлене протоколом № 7 від 16.11.2022, є протиправним та підлягає скасуванню.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.01.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку, визначеному статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, також КАС України) (а. с. 31-32).
Відповідач скористався правом подання відзиву на позов № 15-52ВИХ-23 від 11.01.2023 (а. с. 36-41), який надійшов на адресу суду 16.01.2023, де вказав, що доводи позовної заяви не відповідають фактичним обставинам справи, суперечать вимогам діючого законодавства, а тому не можуть бути задоволені з огляду на таке.
В частині вимог щодо зарахування до стажу роботи періоду навчання позивачки в Коломийському коледжі права та бізнесу за спеціальністю "Правознавство" з 01.09.1995 по 03.07.1998 звернув увагу, що згідно з п. п. 6 п. 6 Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1090, до періоду проходження служби, що дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам, слідчим органів прокуратури, зараховується період здобуття освіти (за денною формою навчання) у вищих навчальних закладах на юридичних факультетах. Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 визначено вимоги до кандидатів на посаду прокурора (ст. 27 Закону), яким може бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту, стаж роботи в галузі права не менше двох років та володіє державною мовою. При цьому, згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 27 Закону України "Про прокуратуру", (далі - Закон) для цілей цього Закону вищою юридичною освітою є освіта, здобута в Україні (або на території колишнього СРСР до 1 грудня 1991 року) за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста або магістра, а також вища юридична освіта за відповідним освітньо-кваліфікаційним рівнем, здобута в іноземних державах та визнана в Україні в установленому законом порядку. Позивачка з 01.09.1995 по 03.07.1998 навчалася в Коломийському коледжі права і бізнесу за спеціальністю "Правознавство" із присвоєнням кваліфікації юрист, що підтверджується дипломом молодшого спеціаліста серії НОМЕР_1 від 03.07.1998. Це унеможливлює включення періоду її навчання до періоду проходження служби в органах прокуратури в силу вимог Закону. Крім того, необґрунтованим є посилання ОСОБА_1 на окремі положення Законів України "Про освіту" та "Про вищу освіту", оскільки останні відносяться до законів загальної дії. Закон України "Про прокуратуру" є законом спеціальної дії. осування норм права у випадку колізії» від 26.12.2008 № 758-0-2-408-19 при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом переваг а надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. При наявності розбіжностей загальних і спеціальних (виняткових) норм необхідно керуватися принципом Lex specialis (лат. - спеціальний закон, спеціальна норма), відповідно до якого при розбіжності загального і спеціального закону діє спеціальний закон, а також принципом Lex specialis derogat generali, суть якого зводиться до того, що спеціальний закон скасовує дію загального закону. Спеціальна норма має перевагу над загальною. У разі якщо положення нормативних актів рівної юридичної сили містять різні моделі правового регулювання, перевагу при застосуванні слід надавати тій нормі, яка регулює вужче коло суспільних відносин, тобто є спеціальною. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 31.01.2018 у справі № 820/1119/16. Вимоги щодо наявності вищої освіти діяли й на момент початку трудової діяльності позивачки. Так, у відповідності до вимог ст. 46 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 прокурорами можуть призначатися громадяни України, які мають вищу юридичну освіту, необхідні ділові і моральні якості. При цьому згідно зі ст. 8 діючого на той час Закону України "Про вищу освіту" від 17.01.2002 № 2984-ІІІ молодший спеціаліст відносився до освітньо-кваліфікаційного рівня вищої освіти особи, яка на основі повної загальної середньої освіти здобула неповну вищу освіту, спеціальні уміння та знання, достатні для здійснення виробничих функцій певного рівня професійної діяльності, що передбачені для первинних посад у певному виді економічної діяльності. Системний аналіз законодавства надає можливість диференціювати поняття вищої освіти, яка включає в себе неповну віщу освіту (молодший спеціаліст), але не є аналогом вищої освіти зі здобуттям освітнього рівня спеціаліста (магістра). Підпунктом 4 пункту 2 розділу XV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про вищу освіту" від 01.07.2014 № 1556 передбачено, що після набрання чинності цим Законом диплом про вищу освіту за освітньо-кваліфікаційним рівнем молодшого спеціаліста (початкова вища освіта) прирівнюється до диплома про вищу освіту за освітньо-професійним ступенем молодшого бакалавра. Відповідно до абзацу 3 листа Міністерства освіти і науки України № 1/9-168 від 25.04.2001, молодший спеціаліст - це освітньо-кваліфікаційнии рівень вищої освіти особи, яка на основі повної загальної середньої освіти здобула неповну вищу освіту, спеціальні уміння та знання, достатні для здійснення виробничих функцій певного рівня професійної діяльності, що передбачені для первинних посад у певному виді економічної діяльності. Окрім іншого, вища освіта здійснюється на базі повної загальної середньої освіти (ч. 2 ст. 42 Закону України "Про освіту" № 1060-ХІІ від 23.05.1991. Однак документ, який би підтверджував здобуття ОСОБА_1 повної загальної середньої освіти, в Івано-Франківській обласній прокуратурі відсутній. З урахуванням вищенаведеного комісією при обчисленні стажу роботи ОСОБА_1 взято до уваги норми спеціального закону та не зараховано до стажу роботи, що дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років, період навчання в Коломийському коледжі права і бізнесу за спеціальністю «Правознавство» зі здобуттям кваліфікації юриста.
В частині вимог щодо зарахування до стажу роботи періоду роботи на посаді директора Тлумацького районного Центру соціальних служб для молоді з 03.12.1999 до 09.06.2003 звернув увагу суду на таке. Перевіривши трудову книжку ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , архівний витяг з розпорядження № 619 Тлумацької районної державної адміністрації від 03.12.1999, копію Присяги державного службовця Вівчарук Л.В. від 05.01.2000, та інші документи, які містять дані про періоди проходження служби (стаж роботи) ОСОБА_1 - прокурора окружної прокуратури міста Івано-Франківська Івано-Франківської області, комісія встановила, що у архівному витязі зазначено, що ОСОБА_1 03.12.1999 призначено директором Центру соціальних служб для молоді із присвоєнням 13 рангу державного службовця відповідно до ст. 26 Закону України "Про державну службу" (Закон № 3723-ХІІ від 16.12.1993). 05 січня 2000 року ОСОБА_1 склала Присягу державного службовця, що підтверджується її копією. Відповідно до п. п. 9 п. 6 Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1090, до періоду проходження служби, що дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам, слідчим органів прокуратури, зараховується час роботи на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою. У свою чергу, як встановлено та не заперечується позивачкою, ОСОБА_1 у 2002 році закінчила Прикарпатський університет імені Василя Стефаника й отримала повну вищу освіту за спеціальністю "Правознавство" та здобула кваліфікацію юриста, що підтверджується дипломом спеціаліста серії НОМЕР_3 . У зв`язку із цим позивачці зараховано до стажу роботи, що дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років, період її роботи на посаді директора Центру соціальних служб для молоді Тлумацької районної державної адміністрації з 12.07.2002 (з дня отримання вищої юридичної освіти) по 09.06.2003 (день звільнення).
24.01.2023 на адресу суду надійшла відповідь на відзив (а. с .67-70), в якій ОСОБА_1 вважає викладені твердження відповідача такими, що не відповідають вимогам закону, з огляду на таке.
Відповідно до ст. 43 Закону України "Про освіту" від 23.05.1991 (з відповідними змінами) вищими навчальними закладами були університет, академія, інститут, коледж. Статтею 5 Закону України "Про вищу освіту" від 01.07.2014 року передбачено рівні та ступені вищої освіти: 1) молодший бакалавр; 2) бакалавр; 3) магістр; 4) доктор філософії/доктор мистецтва. Підпунктом 4 пункту 2 розділу XV "Прикінцевих та Перехідних положення" Закону України "Про вищу освіту" передбачено, що після набрання чинності цим Законом, диплом про вищу освіту за освітньо-кваліфікаційним рівнем молодшого спеціаліста (початкова вища освіта) прирівнюється до диплома про вищу освіту за освітньо-професійним ступенем молодшого бакалавра. Таким чином, рівень освіти, одержаний ОСОБА_1 у 1998 році, відноситься до початкового рівня вищої освіти з освітньо-кваліфікаційним рівнем "молодший бакалавр". Тому вважає, що період навчання в Коломийському коледжі права і бізнесу за спеціальністю "Правознавство" із здобуттям кваліфікації юриста відповідає початковому рівню вищої освіти, та відповідно до підпункту 6 пункту 6 Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1090, період здобуття освіти (за денною формою навчання) у вищому навчальному закладі на юридичному факультеті повинен бути врахований комісією до періоду проходження служби, що дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам, слідчим органів прокуратури. Посилання відповідача на положення Закону України "Про прокуратуру" щодо наявності у кандидатів на посаду прокурора вищої юридичної освіти, як підставу для відмови в зарахуванні періоду навчання до вислуги років, вважає є безпідставним, оскільки згідно пункту 6 Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури встановлено, що до періоду проходження служби, що дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років зараховується період здобуття освіти (за денною формою навчання) у вищих навчальних закладах на Ж факультетах. Відповідно до Закону України "Про освіту" від 23.05.1991 (з відповідними змінами) коледж відносився до вищого навчального закладу.
Також зазначила, що відповідно до підпункту 9 пункту 6 Порядку до періоду проходження служби, що дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам, слідчим органів прокуратури, зараховується час роботи на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою. З 03.12.1999 по 09.06.2003 рік я працювала директором Тлумацького районного Центру соціальних служб для молоді з присвоєнням 6 категорії 13 рангу державного службовця. На вказану посаду призначена після здобуття початкової вищої юридичної освіти в Коломийському коледжі права і бізнесу. Статтею 46 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 визначені особливості обрахунку стажу державної служби, зокрема у п.1 ч.2 зазначено, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посаді державної служби відповідно до цього Закону. Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015. Пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством. Оскільки період перебування мене на державній службі з 03.12.1999 по 09.06.2003, то в даному випадку слід керуватися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283. Відповідно до пункту 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України "Про державну службу", а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів; на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування". Статтею 25 Закону України "Про державну службу" встановлена класифікація посад державних службовців та встановлені їх категорії, серед яких "шоста категорія - посади керівників управлінь, відділів, служб районних районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, соціалісти управлінь, відділів, служб обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та інші прирівняні до них посади". В період роботи директором Тлумацького районного Центру соціальних служб для молоді з присвоєнням 6 категорії 13 рангу державного службовця, чинне законодавство у цей період не містило застереження щодо обов`язкової наявності повної вищої юридичної освіти. Відтак, період державної служби на посаді директора Тлумацького районного Центру соціальних служб для молоді з присвоєнням 6 категорії 13 рангу державного службовця, з 03.12.1999 по 09.06.2003, підлягає зарахуванню до періоду проходження служби, що дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам, слідчим органів прокуратури. Посилання відповідача на відсутність повної вищої освіти на момент призначення на посаду директора Центру соціальних служб для молоді Тлумацької районної державної адміністрації, як підставу відмови у зарахуванні повного періоду служби до стажу, вважає суперечить викладеним вимогам законодавства.
Івано-Франківська обласна прокуратура 30.01.2023 надіслала суду свої заперечення. Вважає доводи позивача, викладені у відповіді на відзив, необґрунтованими та вимоги позовної заяви безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню (а. с. 74-77).
01.02.2023 ОСОБА_1 скерувала суду клопотання про долучення належним чином засвідченої копії дубліката свідоцтва про здобуття повної загальної середньої освіти (а. с. 78-79).
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог статті 262 КАС України, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, судом встановлено таке.
ОСОБА_1 з 10.06.2003 працює в органах прокуратури Івано-Франківської області (а. с. 22-23, 43-44).
20.10.2022 позивач звернулася до керівника Івано-Франківської обласної прокуратури із заявою щодо врахування періоду навчання Коломийському коледжі права і бізнесу за спеціальністю "Правознавство" та роботи на посаді директора Тлумацького районного Центру соціальних служб для молоді до стажу роботи, який дає право на виплату надбавки за вислугу років (а. с. 9-11, 61-63).
Рішенням комісії щодо обчислення періоду проходження служби (стажу роботи) для нарахування щомісячної надбавки за вислугу років, оформленого протоклом № 7 від 16.11.2022, встановлено, що до періоду проходження служби (стажу роботи), який дає право ОСОБА_1 на одержання щомісячної надбавки за вислугу років, підлягають включенню періоди роботи: в Тлумацькій районній державній адміністрації на посаді директора Центру соціальних служб для молоді з 12.07.2022 по 09.06.2003 (10 місяців 28 днів), в прокуратурі Івано-Франківської області, Івано-Франківській обласній прокуратурі на прокурорсько-слідчих посадах з 10.06.2003 по даний час (а. с. 14-18).

Івано-Франківська обласна прокуратура листом від 18.11.2022 за № 07-26-22 повідомила, що комісією Івано-Франківської обласної прокуратури з обчислення періоду проходження служби (стажу роботи), що дає право на одержання працівниками органів прокуратури надбавки за вислугу років 16.11.2022 вирішено зарахувати у стаж роботи, що дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років, період роботи на посаді директора Центру соціальних служб для молоді Тлумацької районної державної адміністрації у період з 12.07.2022 по 09.06.2003 та не зараховувати період навчання ОСОБА_1 в Коломийському коледжі права і бізнесу. Таким чином, стаж роботи позивача, який дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років станом на 16.11.2022 становить 20 років 04 місяці 05 днів (а. с. 12-13, 64-65).

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернулася до суду з даною позовною заявою.

При вирішення вказаного спору суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII "Про прокуратуру" (надалі Закон № 1697).

Частиною другою статті 15 Закону № 1697 визначено, що прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі.

Згідно з пунктом п`ятим частини першої статті 16 Закону № 1697 незалежність прокурора забезпечується належним матеріальним, соціальним та пенсійним забезпеченням прокурора.

Соціальне та матеріально-побутове забезпечення прокурора врегульовує розділ ІХ Закону № 1697.

Відповідно до частини 1 статті 81 Закону № 1697 заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з пунктом першим частини другої статті 81 Закону № 1697 заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за вислугу років.

Частиною сьомою статті 81 Закону № 1697 визначено, що прокурорам виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: за наявності стажу роботи понад один рік - 10 відсотків, понад 3 роки - 15 відсотків, понад 5 років - 18 відсотків, понад 10 років - 20 відсотків, понад 15 років - 25 відсотків, понад 20 років - 30 відсотків, понад 25 років - 40 відсотків, понад 30 років - 45 відсотків, понад 35 років - 50 відсотків посадового окладу.

Порядок виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам затверджується Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог абзацу другого частини сьомої статті 81 Закону №1697 Кабінет Міністрів України постановою від 09 грудня 2015 року № 1090 затвердив Порядок виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури, який відповідно до пункту 1 цього Порядку визначає механізм встановлення прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури розміру щомісячної надбавки за вислугу років та обчислення періоду проходження служби (стажу роботи), що дає право на одержання такої надбавки.

Дія цього Порядку поширюється на прокурорів, військовослужбовців, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, слідчих органів прокуратури та інших працівників органів прокуратури (пункт 2 Порядку № 1090).

Надбавка за вислугу років прокурорам виплачується щомісяця залежно від періоду проходження служби в розмірах, зазначених у частині сьомій статті 81 Закону України «Про прокуратуру» (пункт 3 Порядку № 1090).

Відповідно до підпункту 9 пункту 6 Порядку № 1090 до періоду проходження служби, що дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам, слідчим органів прокуратури, зараховується час роботи на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою.

Установлена надбавка за вислугу років виплачується щомісяця пропорційно відпрацьованому часу або часу служби (пункт 13 Порядку № 1090).

Період проходження служби (стаж роботи), що дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років, обчислюється комісіями з установлення періоду проходження служби (стажу роботи), що утворюються в Офісі Генерального прокурора, регіональних прокуратурах, військових прокуратурах регіонів (абзац перший пункту 14 Порядку № 1090).

Період проходження служби (стаж роботи), що дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років, обчислюється на підставі трудової книжки (особової справи) (у разі наявності) або відомостей про проходження служби (трудову діяльність) з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та інших документів, які відповідно до законодавства підтверджують періоди проходження служби (стаж роботи) (абзац перший пункту 15 Порядку № 1090).

Рішення комісії про обчислення періоду проходження служби (стажу роботи), який дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років, оформляється протоколом. Витяги з протоколів засідання комісії друкуються у двох примірниках, які подаються до бухгалтерського та кадрового підрозділів (пункт 16 Порядку № 1090).

Спірні питання, що виникають під час обчислення періоду проходження служби (стажу роботи), який дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років, розглядаються відповідними комісіями прокуратур вищого рівня, Офісу Генерального прокурора або в судовому порядку (пункт 17 Порядку № 1090).

Отже, надбавка за вислугу років є складовою заробітної плати прокурора. Розмір такої надбавки залежить від наявного у прокурора стажу роботи. Разом з тим до стажу роботи, що дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років прокурору, підлягає зарахуванню, зокрема, час його роботи на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою.

Як встановлено судом з матеріалів справи, Комісія з установлення періоду проходження служби (стажу роботи), який дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років Львівської обласної прокуратури не зарахувала позивачу до періоду проходження служби, що дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам, період її роботи з 03.12.1999 по 11.07.2002 на посаді директора Тлумацького районного Центру соціальних служб для молоді з підстави відсутності у позивача у вказаний період роботи вищої юридичної освіти.

Суд погоджується з таким висновком відповідача, оскільки документом, який підтверджує наявність у позивача вищої юридичної освіти, є диплом спеціаліста серії НОМЕР_3 , виданий Прикарпатським університетом імені Василя Стефаника, 12 липня 2002 року, згідно якого отримала кваліфікацію "юрист" (а. с. 19, 53).

Таким чином, у спірний період роботи з 03.12.1999 по 11.07.2002 позивач обіймав посаду державного службовця, не будучи особою з вищою юридичною освітою. Тому в силу вимог підпункту 9 пункту 6 Порядку № 1090 вказаний період роботи не підлягає зарахуванню позивачу до періоду проходження служби, що дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам.

Також помилковим, на думку суду, є посилання позивача на пункт 8 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" та пункт 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №229, якими установлено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством, оскільки предметом спору у цій справі є не питання обчислення стажу державної служби позивача, а питання зарахування періоду роботи (служби) позивача до періоду проходження служби, що дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам, яке регулюється пунктом 6 Порядку № 1090.

Доводи позивача про те, що вимоги обов`язкової наявності вищої освіти у осіб, які займають посади держслужбовців на час початку її роботи на посаді державного службовця в період з 31.07.1995 року по 22.06.2001 року не було, а тому положення нормативно-правових актів в частині вимог, які стосуються наявності у осіб, що обіймають посади державних службовців, вищої освіти не застосовуються суд відхиляє, оскільки норма підпункту 9 пункту 6 Порядку №1090 є чинною, а тому у відповідача відсутні правові підстави для її незастосування чи неврахування у спірних правовідносинах.

Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у постанові від 10.11.2022 справа № 380/13406/21.

З огляду на вищенаведене суд вважає, що відповідач правомірно не зарахував період роботи позивача з 03.12.1993 по 11.07.2002 на директора Центру соціальних служб для молоді Тлумацької районної державної адміністрації з підстави відсутності у вказаний період роботи в неї вищої юридичної освіти. Відтак, підстави для задоволення позову відсутні.

Щодо не зарахування періоду з 01.09.1995 до 03.07.1998 навчання в Коломийському коледжі права і бізнесу за спеціальністю "Правознавство", суд зазначає таке.

Згідно статті 34 Закону України "Про освіту" № 1060-XII зі змінами (надалі Закон № 1060-ХІІ) до вищих навчальних закладів відносився, зокрема, коледж.

У частині першій статті 42 Закону № 1060-XII (у редакції, чинній на час доповнення Закону № 1789-XII статтею 501 зі змінами, внесеними у цю статтю Законом № 2663-ІІІ) встановлено, що вища освіта забезпечує фундаментальну наукову, професійну та практичну підготовку, здобуття громадянами освітньо-кваліфікаційних рівнів відповідно до їх покликань, інтересів і здібностей.

Згідно з частинами першою-третьою статті 43 цього Закону вищими закладами освіти є: технікум (училище), коледж, інститут, консерваторія, академія, університет та інші. Відповідно до статусу вищих закладів освіти встановлено чотири рівні акредитації: перший рівень - технікум, училище, інші прирівняні до них вищі заклади освіти; другий рівень - коледж, інші прирівняні до нього вищі заклади освіти; третій і четвертий рівні (залежно від наслідків акредитації) - інститут, консерваторія, академія, університет. Вищі заклади освіти здійснюють підготовку фахівців за такими освітньо-кваліфікаційними рівнями: молодший спеціаліст - забезпечують технікуми, училища, інші вищі заклади освіти першого рівня акредитації; бакалавр - забезпечують коледжі, інші вищі заклади освіти другого рівня акредитації; спеціаліст, магістр - забезпечують вищі заклади освіти третього і четвертого рівнів акредитації.

За статтею 6 Закону України від 17 січня 2002 року № 2984-ІІІ "Про вищу освіту" до структури вищої освіти входять освітні й освітньо-кваліфікаційні рівні. До освітніх рівнів віднесено неповну вищу освіту, базову вищу освіту та повну вищу освіту, до освітньо-кваліфікаційних рівнів - молодший спеціаліст, бакалавр та спеціаліст, магістр.

Проаналізувавши наведені норми матеріального права, суд дійшов висновку, що навчання в коледжі не зараховується до стажу роботи, що дає право на щомісячну надбавку за вислугу років, хоча такий і був вищим навчальним закладом, проте не є тим закладом, після якого особа могла працювати в органах прокуратури. Навчання в юридичному коледжі не відноситься до такого процесу отримання знань, позаяк цей заклад не забезпечує надання знань та фахової підготовки, що відповідає рівню вищої юридичної освіти.

Слід зазначити, що частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994, серія A, №303-A, пункт 29).

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); безсторонньо (пункт 4); добросовісно (пункт 5); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (пункт 7); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8); своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункт 10).

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що відповідач довів законність оскаржуваного рішення. Натомість доводи позивача є безпідставними та необґрунтованими, а тому позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до встановлених статтею 139 КАС України правил розподілу судових витрат понесені позивачем витрати на сплату судового збору покладаються судом на нього.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

ОСОБА_1 , Івано-Франківській обласній прокуратурі рішення надіслати через підсистему "Електронний суд".

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ "Мої справи".

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 );

відповідач Івано-Франківська обласна прокуратура (, вул. Грюнвальдська, 11, м. Івано-Франківськ, 76015).

Суддя Главач І.А.