Справа № 804/4175/15
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2023-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 березня 2023 року Справа № 804/4175/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_6 про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,-
19 березня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_7, в якій, з урахуванням уточненого позову від 20 липня 2015 року, просить:
визнати відмову ІНФОРМАЦІЯ_7 від 13.03.2015 в наданні мені, ОСОБА_1 , відстрочки від призову на строкову військову службу неправомірною;
зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_7 надати мені, ОСОБА_1 , відстрочку від призову на строкову військову службу до 01 лютого 2016 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 01 березня 2015 року він нарочно отримав повістку про явку до ІНФОРМАЦІЯ_7 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_7) на 03 березня 2015 рік о 08:30 год. з метою призову на строкову військову службу.
04 березня 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання відстрочки від військової служби на підставі п. 1 ст. 17 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Листом ІНФОРМАЦІЯ_7 №4/1146 від 13 березня 2015 року йому відмовлено в наданні відстрочки від призову на строкову військову службу та повідомлено, що надані позивачем документи не є підставою для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, у зв`язку з чим звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду за захистом своїх прав.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 березня 2015 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано час протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі № 804/4175/15 та призначено справу до розгляду на 22 вересня 2015 року о 11:30 год.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2015 року зупинено провадження у справі №804/4175/15 до оголошення мобілізації.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 січня 2023 року поновлено провадження у справі №804/4175/15 за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_7 про визнання дій неправомірними та вирішено подальший її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Зазначену ухвалу було направлено позивачу на адресу, що зазначена у адміністративному позові ( АДРЕСА_1 ), однак на адресу суду 08 лютого 2023 року повернувся конверт з відміткою відділення Укрпошти «Адресат відсутній за вказаною адресою».
Під час розгляду справи судом допущено процесуальне правонаступництво та замінено відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_7 на ІНФОРМАЦІЯ_6 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4).
Відповідно до частини 1 статті 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції до внесення змін Законом № 116-VIII від 15.01.2015) на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 25 - річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу (далі - громадяни призовного віку).
Відповідно до статті 17 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» відстрочка від призову на строкову військову службу надається призовникам за рішенням районної (міської) призовної комісії відповідно до цього Закону за сімейними обставинами, станом здоров`я, для здобуття освіти та продовження професійної діяльності.
Представник відповідача зазначив, що на момент подачі адміністративного позову до суду (14.07.2015) позивачу - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) виповнилося повних 26 років, відтак позивач вже не перебував на обліку призовників, а був переведений на облік військовозобов`язаних.
Враховуючи вищевикладене, представник відповідача вважає, що до позивача не могли бути застосовані норми статті 17 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», оскільки останній досяг віку перебування та обліку призовників і перебував на момент написання заяви на обліку військовозобов`язаних.
Протягом строку, визначеного в ухвалі про поновлення провадження, позивач відповіді на відзив не надав, із заявами та клопотаннями на адресу суду не звертався.
Відповідно до ч.4 ст.159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 - позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
01 березня 2015 року позивач нарочно отримав повістку про явку до ІНФОРМАЦІЯ_7 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_7) на 03 березня 2015 рік о 08:30 год. з метою призову на строкову військову службу.
04 березня 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання відстрочки від військової служби на підставі п. 1 ст. 17 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», в якій зазначив, що відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , батько позивача - ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
У зв`язку з відсутністю працездатних членів сім`ї на його утриманні знаходиться непрацездатна матір - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка згідно висновку Нікопольської міжрайонної МСЕК № 1 серія 10 ААГ № 018925 є інвалідом II групи за загальним захворюванням в строк до 01 лютого 2016 року.
Крім того, позивач зазначив, що є батьком малолітньої дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який також знаходиться на його утриманні.
За результатами розгляду вищевказаної заяви позивача, листом ІНФОРМАЦІЯ_7 №4/1146 від 13 березня 2015 року останньому було відмовлено у наданні відстрочки від призову на строкову військову службу та повідомлено, що надані позивачем документи не є підставою для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, у зв`язку з чим звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду за захистом своїх прав.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII в редакції від 08.02.2015, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин).
Частинами 1, 2 статті 1 Закону Закону №2232-XII, в редакції від 08.02.2015 р., визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Згідно із частиною 1 статті 2 Закону №2232-XII, в редакції, від 08.02.2015, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до статті 4 Закону №2232-XII, в редакції від 08.02.2015 р., Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Порядок комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань військовослужбовцями встановлюється цим Законом та прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.
Для доукомплектування Збройних Сил України та інших військових формувань військовослужбовцями на особливий період, а в разі прийняття у випадках та в порядку, визначених законом, відповідного рішення Президента України - і в мирний час проводиться планомірна військова підготовка і забезпечується перебування в запасі та військовому резерві необхідної кількості військовонавчених громадян.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у своєму позові ОСОБА_1 оскаржує дії ІНФОРМАЦІЯ_7 щодо ненадання йому відстрочки від призову на строкову військову службу, викладену в листі ІНФОРМАЦІЯ_7 №4/1146 від 13 березня 2015 року.
На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем надано копію свідоцтва про смерть батька - ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 від 22 серпня 2014 року, копію довідки Нікопольської міжрайонної МСЕК № 1 серія 10 ААГ № 018925, яка підтверджує, що його мати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є інвалідом II групи за загальним захворюванням в строк до 01 лютого 2016 року, копію виписки №1584 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного хворого), яка підтверджує стаціонарне лікування ОСОБА_3 у хірургічному відділенні КП НГБ №1 ДОЗ, копію свідоцтва про народження сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , серії НОМЕР_3 від 17 січня 2012 року.
Суд зазначає, що частиною 9 статті 1 Закону №2232-XII, в редакції від 08.02.2015 р., встановлено, що до військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:
допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць;
призовники - особи, приписані до призовних дільниць;
військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;
військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;
резервісти - особи, які в добровільному порядку проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.
Відповідно до частини 1 статті 15 Закону №2232-XII, в редакції від 08.02.2015 р., на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу (далі - громадяни призовного віку).
Приписами частини 1, 2 статті 17 Закону №2232-XII, в редакції від 08.02.2015 р., передбачено, що відстрочка від призову на строкову військову службу надається призовникам за рішенням районної (міської) призовної комісії відповідно до цього Закону за сімейними обставинами, станом здоров`я, для здобуття освіти та продовження професійної діяльності.
Відстрочка від призову на строкову військову службу за сімейними обставинами за їх бажанням надається призовникам, які зокрема мають непрацездатних батька і матір чи одинокого непрацездатного батька (одиноку непрацездатну матір) або непрацездатних осіб, під опікою, піклуванням чи на утриманні яких перебував призовник, або осіб, над якими призовник здійснює опіку чи піклування, якщо вони не мають інших працездатних осіб - громадян України, зобов`язаних відповідно до законодавства їх утримувати. Непрацездатність зазначених осіб визначається в порядку, встановленому законодавством.
Також, враховуючи, що позивача було призвано на військову службу в період мобілізації, на спірні відносини, що виникли між сторонами, розповсюджуються норми Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон №3543-XII).
Згідно положень ст.23 вищевказаного Закону №3543-XII передбачені умови відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які зокрема зайняті постійним доглядом за особами, що його потребують, відповідно до законодавства України, в разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
Проаналізувавши вищевказані норми та обставини справи, суд приходить до висновку, що позивачем були надані належні письмові докази на підтвердження його права на відстрочку від призову на строкову військову службу.
При цьому, суд критично оцінює посилання відповідача у відзиві на положення Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції до внесення змін Законом № 116-VIII від 15.01.2015) та твердження, що ОСОБА_1 досяг віку перебування та обліку призовників і перебував на момент написання заяви на обліку військовозобов`язаних та до нього не могли бути застосовані норми статті 17 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», оскільки на момент виникнення спірних правовідносин вже набрав законної сили Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» від 15 січня 2015 року №116-VIII, яким зокрема у частині першій статті 15 Закону №2232-XII слова «в мирний час» виключено, а цифри і слово «25-річного» замінено цифрами і словом «27-річного».
Таким чином, з урахуванням досліджених судом фактичних даних та аналізу норм законодавства, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що відповідач необґрунтовано та безпідставно листом №4/1146 від 13 березня 2015 року відмовив позивачу у наданні відстрочки від призову на строкову військову службу.
Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача суд враховує наступне.
Адміністративний суд, перевіряючи правомірність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Під дискреційним повноваженням розуміють такі повноваження, які надають певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.
Відповідно до пункту четвертого частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. При цьому, згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
З даного питання Верховний Суд дотримується таких правових позицій: У разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення. Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду… Зобов`язання судовим рішенням суб`єкта владних повноважень до вчинення конкретних дій (прийняття конкретних рішень) можливе, за загальним правилом, лише за умови почергового встановлення судом двох обставин: позивач на момент звернення до відповідного суб`єкта владних повноважень забезпечив виконання всіх без винятку вимог закону для отримання конкретного рішення; зобов`язання суб`єкта владних повноважень розглянути повторно звернення позивача з урахуванням висновків суду є недоцільним (об`єктивно встановлено безальтернативність рішення суб`єкта владних повноважень, яке може бути прийняте за встановлених судом обставин у конкретній справі)…
Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції. (постанови Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі №120/3657/20-а, та від 10 вересня 2021 року у справі №120/192/20-а).
З урахуванням того, що при вирішенні питання щодо надання ОСОБА_1 відстрочки від призову на строкову військову службу відповідачем судом встановлено неповне з`ясування усіх обставин, а також враховуючи значний перебіг часу з моменту виникнення спірних правовідносин до прийняття рішення судом, суд вважає, що в даному випадку належним та достатнім способом захисту прав позивача буде зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_6 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо надання відстрочки від призову на строкову військову службу.
У зв`язку з цим суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
З приводу розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до ч.1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
А отже, суд приходить до висновку про стягнення на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_6 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4) судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 36,54 грн. (тридцять шість гривень п`ятдесят чотири копійки).
Керуючись ст.ст.241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_6 про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_7 від 13.03.2015 щодо ненадання ОСОБА_1 відстрочки від призову на строкову військову службу.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_6 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про надання відстрочки від призову на строкову військову службу з урахуванням висновків, наведених у рішенні суду.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_6 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 36,54 грн. (тридцять шість гривень п`ятдесят чотири копійки).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.М. Олійник