Справа № 600/122/23-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2023-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 року м. Чернівці Справа № 600/122/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левицького В.К., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( НОМЕР_1 прикордонний загін) ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправним та скасування рішення.

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить: визнати протиправним та скасувати рішення помічника начальника відділу прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_3 начальника кінологічного відділу капітана Івана Миляника НОМЕР_2 прикордонного загону ( АДРЕСА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 про відмову у перетині державного кордону громадянину України ОСОБА_1 від 03.08.2022.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 03.08.2022 він прибув до міжнародного автомобільного пункту пропуску через державний кордон України "Порубне" для виїзду з України для навчання за кордоном. За результатами розгляду поданих ним документів, відповідачем прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку. Вважаючи, що має право виїзду за кордон, позивач звернувся до суду з даним позовом.

ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_3 ) (далі відповідач) подав до суду відзив, в якому вказував на безпідставність та необґрунтованість заявленого позову. В обґрунтування заперечень відповідач зазначав, що на період дії правового режиму воєнного стану можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина. Відповідач вважає, що приймаючи оскаржуване рішення, він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений законом, оскільки виїзд за межі України здобувачів фахової передвищої та вищої освіти, асистентів-стажистів, аспірантів та докторантів, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти обмежений.

Позивач скористався правом, передбаченим ст. 163 КАС України, та подав до суду відповідь на відзив.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є аспірантом 3-го року денної форми навчання зі спеціальності 121 «Інженерія програмного забезпечення», кафедри програмного забезпечення комп`ютерних систем Чернівецького національного університету імені Юрія Федьковича, що підтверджується довідкою № 388 Чернівецького національного університету імені Юрія Федьковича від 11.07.2022 № 02/16-1101.

Згідно тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_4 /957/22 від 01.08.2022, виданого ІНФОРМАЦІЯ_6 , позивач взятий на військовий облік 21.03.2019 Першим відділом ІНФОРМАЦІЯ_7 . 01.08.2022 позивачу надано відстрочку згідно абз. 3 ч. 2 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» до 01.02.2023.

Із змісту довідки для виїзду за кордон здобувачів фахової передвищої та вищої освіти асистентів-стажистів, аспірантів та докторантів, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти, виданої ІНФОРМАЦІЯ_6 № 2753 від 01.08.2022, позивач відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію має право на відстрочку від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (на строкову службу). Заперечень щодо виїзду позивача з України у встановленому порядку для продовження навчання за кордоном не має. Довідка видана терміном на 6 місяців з дати її видачі.

На підставі протоколу № 13 засідання кафедри програмного забезпечення комп`ютерних систем відділу комп`ютерних технологій навчально-наукового інституту фізико-технічних та комп`ютерних наук Чернівецького національного університету імені Юрія Федьковича від 13.07.2022, наказу Чернівецького національного університету імені Юрія Федьковича від 20.07.2022 № 195-від, направлено ОСОБА_1 аспіранта ІІІ року навчання спеціальності «Інженерія програмного забезпечення», до Вищої школи економіки та менеджменту м. Братислава (Словаччина) з метою наукового стажування в рамках програми академічної мобільності Еразмус+, на період з 24 липня до 16 серпня 2022 року.

Сторонами не заперечувалося, що 03.08.2022 позивач прибув до міжнародного автомобільного пункту пропуску через державний кордон України "Порубне" з метою перетину державного кордону на виїзд з України.

На паспортний контроль позивачем було надано наступні документи: паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_5 виданий 24.04.2018; тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_4 /957/22 від 01.08.2022; довідку ІНФОРМАЦІЯ_6 № 2753 від 01.08.2022; довідку № 388 Чернівецького національного університету імені Юрія Федьковича від 11.07.2022 № 02/16-1101; наказ Чернівецького національного університету імені Юрія Федьковича від 20.07.2022 № 195-від; витяг з протоколу №13 засідання кафедри від 13.07.2022; запрошення до Вищої школи економіки та менеджменту м. Братислава (Словаччина); програми навчання та гарантійний лист від Вищої школи економіки та менеджменту м. Братислава (Словаччина).

За результатами здійснення прикордонного контролю, помічником начальника відділу прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_3 у міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення "Порубне-авто", 03.08.2022 прийнято рішення про відмову в перетині державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку.

Із змісту вказаного рішення видно, що на підставі Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Закону України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022"", Указу Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", а також пунктів 2, 2-6 постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України, громадянина України ОСОБА_1 обмежено у праві виїзду з України за відсутністю підстав на право перетинання Державного кордону під час воєнного стану.

Вважаючи рішення про відмову в перетині державного кордону України протиправним, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Кожен має право на освіту. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам (ст. 53 Конституції України).

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Статтею 64 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону, України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Крім того, відповідно до п. 2 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" військовому командуванню (зокрема, Державні прикордонній службі України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Згідно з п. 3 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023 продовжувався строк дії воєнного стану в Україні.

За змістом ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 № 389-VIII (у редакції на час виникнення спірних відносин) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає наданий відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII (в редакції на час виникнення спірних відносин) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

За змістом ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації. Поряд з цим статтею 23 вказаного Закону передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Так, відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти.

Таким чином, станом на час виникнення спірних у цій справі відносин в Україні діяв воєнний стан та було оголошено загальну мобілізацію, а тому конституційне право громадян України на вільне залишання території України обмежувалось законодавством.

Статтями 20 та 22 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) на військову службу за призовом під час мобілізації приймаються громадяни віком від 18 років та громадяни, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі, тобто до 60 років (для вищого офіцерського складу до 65 років).

За рішенням районної (міської) призовної комісії відповідно до цього Закону за сімейними обставинами, станом здоров`я, для здобуття освіти та продовження професійної діяльності призовникам надається відстрочка від призову на строкову військову службу

Відстрочка від призову на строкову військову службу для здобуття освіти на весь період навчання надається громадянам призовного віку, які навчаються, в т.ч.: в закладах фахової передвищої та/або вищої освіти з денною формою навчання, у тому числі під час здобуття наступного ступеня освіти (ч. 1, 8 ст. 17 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу").

Положеннями ч. 9 ст. 17 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" встановлено, що право на відстрочку від призову на строкову військову службу для здобуття освіти також мають громадяни України, які в рамках міжнародних договорів України навчаються у закладах освіти інших держав.

Як зазначалося вище, позивачу, який є аспірантом 3-го року денної форми навчання, надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі ст. 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію терміном до 01.02.2023, що підтверджується довідкою ІНФОРМАЦІЯ_6 № 2753 від 01.08.2022.

Наведене дає підстави для висновку про те, що позивач згідно положення ч. 9 ст. 17 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" має право на відстрочку від призову на військову службу, та у відповідності до ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не підлягає призову на військову службу під час мобілізації.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 2 Закону України "Про прикордонний контроль" від 05.11.2009 № 1710-VI (в редакції на час виникнення спірних відносин) прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.

Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України "Про прикордонний контроль" пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні.

Частиною 1 ст. 14 Закону України "Про прикордонний контроль" встановлено, що іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах 1, 3 статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв`язання спорів у цій сфері визначає Закон України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" від 21.01.1994 № 3857-XII (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 цього Закону громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

У ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" визначено випадки, у яких право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено:

- він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, до закінчення терміну, встановленого ст. 12 цього Закону;

- стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень;

- він засуджений за вчинення кримінального правопорушення до відбуття покарання або звільнення від покарання;

- він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів;

- він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції до припинення нагляду;

він є керівником юридичної особи або постійного представництва нерезидента (згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру, наданими відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань"), що не виконує встановленого Податковим кодексом України податкового обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань, що призвело до виникнення у такої юридичної особи або постійного представництва нерезидента податкового боргу в сумі, що перевищує 1 мільйон гривень, та якщо такий податковий борг не сплачено протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, - до погашення суми такого податкового боргу, у зв`язку з яким таке обмеження встановлюється.

При цьому у разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (Державну прикордонну службу України).

Отже, вищевказані підстави для тимчасового обмеження громадян у виїзді за межі території України є загальними та застосовуються за відсутності особливих правових режимів, які вводяться в дію указом Президента України та затверджуються Верховною Радою України.

Статтею 11 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" визначено, що військовослужбовці можуть виїжджати з України на загальних підставах.

Відповідно до ст. 8 наведеного Закону рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, посадових і службових осіб з питань виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України можуть бути оскаржені у встановленому законом порядку.

Статтею 3 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" визначено, що правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

Згідно із п. 8 Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 № 1455 (в редакції станом на час виникнення спірних відносин), перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

Пунктами 2 та 12 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 77.01.1995 № 57 (в редакції чинній станом на час виникнення спірних відносин) передбачено, що у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи. У ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон.

Відповідно до п. 2-6 зазначених Правил (у редакції, які діяли до 01.04.2022) у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 21 та 22 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

У той же час, відповідно до п. 2-6 Правил (у редакції від 01.04.2022 і станом на дату спроби перетину позивачем державного кордону 03.08.2022), у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Як зазначалося раніше, згідно абз. 2 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізація" призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти.

Отже, громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, які є здобувачами професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, однак дана категорія осіб, з урахуванням положень п. 2-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, не має права виїжджати за кордон.

Оскільки п. 2-6 Правил в редакції станом на 03.08.2022 (дата прийняття оскаржуваного рішення), так і станом на час розгляду справи в суді, встановлена пряма заборона позивачу, як особі, визначеній абз. 2 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізація" перетинати державний кордон України, суд вважає, що відповідачем правомірно винесено оскаржуване рішення, внаслідок чого позов задоволенню не підлягають.

Посилання позивача на документи, які надавалися ним на паспортний контроль відповідачу, як на підставу виїзду за кордон, судом відхиляються, адже даними документами позивачу не надано безумовне право на виїзд за кордон, натомість відповідно до Порядку перетинання державного кордону громадянами України, як встановлено вище, позивач станом на 03.08.2022 не мав права на перетин державного кордону.

Суд зауважує, що наявність права на відстрочку від призову під час мобілізації не можна ототожнювати з наявністю права на виїзд за межі України, оскільки відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України право на перетин державного кордону для певних категорій військовослужбовців, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, є обмеженим на період дії воєнного стану.

Таким чином, суд дійшов висновку, що наявність у позивача права на відстрочку від призову на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, не є підставою для виїзду за межі України під час воєнного стану, тому рішення відповідача від 03.08.2022, яким позивачу відмовлено у перетині державного кордону на виїзд з України, є правомірним, а підстави для його скасування відсутні.

Суд наголошує, що наявність в позивача права на звільнення від призову на військову службу під час мобілізації не гарантує йому беззаперечного права на перетинання кордону.

Суд також звертає увагу, що відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах листа Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17.03.2022 № 23-6855/0/6-22 "Щодо порядку організації виїзду за кордон на період дії правового режиму воєнного стану", оскільки такий лист не є нормативно-правовим актом та не є обов`язковим до застосування (виконання). Крім того, такий лист прийнятий 17.03.2022, тобто ще до доповнення Правил перетинання державного кордону громадянами України пунктом 2-6 згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 383 від 29.03.2022 та без урахування змін, внесених згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 399 від 01.04.2022.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 3 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб`єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положення ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 90 КАС України).

Позивач під час розгляду справи по суті не довів належними засобами доказування обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, натомість відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів належними засобами доказування правомірність та обґрунтованість прийняття оскаржуваного рішення про відмову в перетині державного кордону України.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та наявні докази, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною 5 ст. 139 КАС України встановлено, що у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки, у задоволенні позову позивачу відмовлено повністю, та за відсутності понесення відповідачем судових витрат, судом розподіл судових витрат не проводиться.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 14, 77, 90, 139, 241 - 246, 250 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( НОМЕР_1 прикордонний загін) ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправним та скасування рішення, - відмовити у повному обсязі.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Найменування сторін:

позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 );

відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_3 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ).

Суддя В.К. Левицький