Справа № 520/10927/22
Суддя: Сагайдак В.В.
Дата ухвалення: 2023-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

07 березня 2023 року Справа № 520/10927/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Сагайдака В.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ековолокно" (, вул. Різдвяна, буд. 33, м. Харків, 61011), до Головного управління ДПС у Київській області, утворене на правах відокремленого підрозділу ДПС України (вул. Святослава Хороброго, буд. 5-А,м. Київ,03151, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України № від 19.08.2022 року за формою «В1»;

- визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України № від 19.08.2022 року за формою «В4»;

- визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України № від 19.08.2022 року за формою «В1»;

- стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОВОЛОКНО» бюджетне відшкодування з податку на додану вартість за грудень 2021 року у розмірі 8 781 852, 00 грн. (вісім мільйонів сімсот вісімдесят одна тисяча вісімсот п`ятдесят дві гривні, нуль копійок), та бюджетне відшкодування з податку на додану вартість за січень 2022 року у розмірі 2 352 815,00 (два мільйони триста п`ятдесят дві тисячі вісімсот п`ятнадцять гривень нуль копійок), а в загальному розмірі 11 134 667,00 (одинадцять мільйонів сто тридцять чотири тисячі шістсот шістдесят сім гривень нуль копійок);

- присудити за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОВОЛОКНО» витрати по сплаті судового збору у розмірі 24810,00 грн.

В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що із висновками акту документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОВОЛОКНО» не погоджується та вважає висновки контролюючого органу незаконними. На підставі викладеного просив задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду прийнято справу до розгляду та відкрито провадження у справі.

Сторони були належним чином повідомлені про відкриття провадження у справі, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Представник позивача у судовому засіданні повністю позов підтримав, вказав на неправомірність дій відповідача та просив задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував, підтримав аргументи викладені у відзиві на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ековолокно», , зареєстровано у встановленому законодавством порядку, як суб`єкт господарювання, за адресою: вул. Різдвяна, буд. 33, м. Харків, Харківська область, 61011, що підтверджується даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Ековолокно» () щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за грудень 2021 року у податковій декларації з податку на додану вартість від 17.01.2022 року № від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету (з урахуванням уточнюючого розрахунку самостійно виявлених платником податків помилок від 27.01.2022 року № ).

За результатами перевірки відповідачем було складено Акт № 3972/10-36-07-05/40112872 від 08.07.2022 року, в якому встановлено, що Позивачем в порушення пп.198.1., 198.3, ст.198 ПК України завищено суму бюджетного відшкодування суми ПДВ за січень 2022 р, на суму 2 352 815,00 грн. Та винесено податкові повідомлення-рішення від 19.08.2022 № 006730705 та №067310705.

Крім того, 08.07.2022 року, проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "ЕКОВОЛОКНО" () щодо дотримання податкового законодавства за січень 2022 року.

За результатами перевірки ГУ ДПС у Київській області було складено Акт № 3971/10-36-07-05/40112872 від 08.07.2021 року, в якому встановлено, що ТОВ «ЕКОВОЛОКНО» в порушення пп.198.1., 198.3 ст.198 ПК України завищено суму бюджетного відшкодування суми ПДВ за грудень 2021 р. на суму 8 781 852,00 грн., та завищено суму від`ємного значення ПДВ за грудень 2021 р. в сумі 3 668 182,00 грн.

31.08.2022 року на підставі Акту № 3972/10-36-07-05/40112872 від 08.07.2022 року позивачем було отримано податкове повідомлення-рішення № від 19.08.2022 р. (форма «В1»), яким Позивачу було нараховано суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на додану вартість» в розмірі 2 588 097,00 (Два мільйони п`ятсот вісімдесят вісім тисяч дев`яносто сім гривень 00 копійок), з яких: - податкове зобов`язання з ПДВ в розмірі - 2 352 815,00 грн.; - штрафні санкції в розмірі - 235 282,00 грн.

Не погоджуючись із таким рішенням контролюючого органу та вважаючи його таким, що порушує права позивача, ТОВ «ЕКОВОЛОКНО» звернувся за захистом порушеного права до Харківського окружного адміністративного суду.

По суті спірних відносин суд зазначає наступне.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, визначення компетенції контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Податковий кодекс України є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

Відповідно до положень пп. 14.1.36 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Так, відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1. статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку (п. 22.1 ст. 22 ПК України).

Положеннями п. 200.1. ст.200 Податкового Кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно вимог п.200.2. ст.200 вказаного Кодексу при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Пунктом 201.10 ст.201 ПК України визначено, що податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З огляду на викладені положення, для отримання права сформувати податковий кредит із сум ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів, послуг чи основних фондів із метою використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, а не саме лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на поточних рахунках платників податку.

У відповідності до пункту 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. №996-XIV (далі - Закон України №996-XIV), господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; фінансова звітність - звітність, що містить інформацію про фінансовий стан та результати діяльності підприємства.

Згідно до ст. 3 Закону України №996-XIV, метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 9 Закону України № 996-XIV визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Тобто, документальному підтвердженню підлягає одна із вищезазначених подій, і якщо дана подія оформлена первинним документом, що містить усі обов`язкові реквізити, визначені ч. 2 ст. 9 Закону України № 996-XIV, то дана обставина є належним доказом реальності господарської операції.

Відповідно до вимог п. 2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704 (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин), первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Верховний Суд неодноразово (зокрема, у постановах від 19.04.2019 у справі №803/236/15-а, від 21.10.2019 у справі №0540/7843/18-а, від 09.10.2020 у справі №826/11085/18) зазначав, що мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податків, які є формою здійснення господарської діяльності, то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податку та лише за таких умов платник має право на врахування в податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій. Зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника на отримання позитивного економічного ефекту, тобто на приріст (збереження) активів платника (їх вартість), а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «ЕКОВОЛОКНО» та ТОВ «ТЕХНОПІДТРИМКА» укладено Договір поставки № 2018/127 від 01.03.2018 року, за яким постачальник (ТОВ «ТЕХНОПІДТРИМКА») зобов`язується передати у власність покупцеві (ТОВ «ЕКОВОЛОКНО») товар, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар (п.1.1. Договору поставки).

Постачальник зобов`язаний передати у власність покупцю товар, визначений у видатковій накладній (п.2.1. Договору поставки).

Передача товару покупцю здійснюється на складі постачальника. Вивезення товару зі складу покупець здійснює за свій рахунок та своїми силами (п.3.1. Договору поставки).

Розрахунки за Договором здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 90 банківських днів з моменту підписання видаткових накладних. Допускається інша форма розрахунків згідно діючого законодавства України (п.4.3. Договору поставки).

Кількість поставленого товару визначається по видатковим накладним (п.3.2. Договору поставки).

Датою поставки є дата передачі товару у розпорядження покупця (дата виписки видаткової накладної) (п.3.3. Договору поставки).

На виконання умов Договору поставки за період грудень 2021 року постачальником було здійснено постачання на підставі наступних видаткових накладних (надалі ВН) та товарно-транспортних накладних (надалі ТТН) відповідні ВН та ТТН надані Позивачем до матеріалів справи.

На виконання чинного податкового законодавства постачальником за період грудень 2021 року за Договором поставки були складені податкові накладні (надалі ПН), які всі відповідно були зареєстровані в ДПС, що також надані Позивачем до матеріалів справи.

На виконання умов Договору поставки за періоди: - січень 2019 р.; - лютий 2019 р.; - травень 2019 р.; - жовтень 2019 р.; - листопад 2019 р.; - грудень 2019 р.; - січень 2020 р.; - лютий 2020 р.; - березень 2020 р.; червень 2020 р.; липень 2020 р.; - серпень 2020 р.; - вересень 2020 р.; - жовтень 2020 р.; листопад 2020 р.; - грудень 2020 р.; - січень 2021 р.; - лютий 2021 р.; - березень 2021 р.; - квітень 2021 р.; - травень 2021 р.; - червень 2021 р.; - липень 2021 р.; - серпень 2021 р.; - вересень 2021 р.; - жовтень 2021 р.; - грудень 2021 року, постачальником було здійснено постачання на підставі видаткових накладних (надалі ВН) та товарно-транспортних накладних (надалі ТТН), відповідні ВН та ТТН надані Позивачем до матеріалів справи.

Отже, проаналізувавши зазначену господарську операцію, суд дійшов висновку про її реальність.

З огляду на те, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується обставина фактичного придбання товарно-матеріальних цінностей позивачем у його контрагентів з метою використання у власній господарській діяльності, суд дійшов висновку про правомірність формування позивачем податкових наслідків таких операцій.

Суд зазначає, що за наявності належних та допустимих доказів фактичного придбання позивачем товару з метою використання його в господарській діяльності окремі недоліки в оформленні первинних документів, при наявності належним чином оформлених видаткових накладних, не може свідчити про штучне формування даних податкового обліку.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 23.08.2019 у справі №804/8955/14. У Постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 201/2832/19 (провадження № 61-І4079св20) Верховний Суд зазначив, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства с добросовісність, тому дії учасників цивільних правовідносин мають їй відповідати.

Судам необхідно враховувати, що саме собою невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Так, відповідно до статті 47 Податкового кодексу України складання податкової звітності покладено на кожного окремого платника податку. При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів.

Також, суд зазначає, що, у відповідності до ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що свідчить про те, що, у разі коли контрагент не виконав свого зобов`язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо неплатника, а не інших осіб, у т.ч. його контрагентів. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на віднесення сплачених ним у ціні товару (послуг) відповідних сум до складу податкового кредиту з ПДВ, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо цього та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Таку ж правову позицію підтримано Верховним Судом у постановах, зокрема, від 24 січня 2018 року у справі №824/942/13, від 14 березня 2018 року у справі №803/1198/16.

Разом з тим, податкова інформація не є самостійною та достатньою підставою для висновку про нездійснення господарських операцій платників податків та про порушення саме позивачем податкового законодавства.

В той же час, відсутність за податковою інформацією у контрагента позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні фонди та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, наведеним в постановах від 06.02.2018 року у справі № 804/4940/14, від 11 вересня 2018 року у справі №804/4787/16.

Отже, суд не може покласти в основу судового рішення документи та обґрунтування контролюючого органу щодо обставин нереальності господарських операцій, оскільки такі ґрунтуються виключно на припущеннях і у своїй сукупності не можуть беззаперечно підтверджувати такі обставини.

Процес аналізу інформаційних баз даних ДФС України та ЄРПН є формальним рівнем податкового контролю, на стадії якого податковий орган фактично порівнює задекларовані контрагентами кореспондуючі суми податкових зобов`язань й податкового кредиту з метою оперативного виявлення платників, що підлягають документальній перевірці.

Зазначений етап контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання і аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника, адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджується податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов`язаних з нарахуванням і сплатою податку.

У свою чергу, програмне забезпечення (інформаційні бази контролюючого органу) до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку платника податків не відноситься.

Аналогічний правовий висновок містяться в постанові Верховного суду від 27 травня 2021 року у справі № 808/3513/16.

Разом з тим, матеріали справи не містять аналізу конкретних обставин здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, а також жодних доказів, які свідчили б про безтоварність таких операцій.

Таким чином, не можуть бути єдиним та безумовним свідченням правомірності висновків податкового органу результати автоматизованого співставлення податкових зобов`язань і податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПС України.

Окрім того, суд наголошує, що згідно положень ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Схожість договорів поставки зумовлена тим, що розробником даних договорів, та ініціатором пропозиції стосовно їх укладення з контрагентами виступав саме позивач. Вказана обставина обумовлюється положеннями ст. 19 Господарського кодексу України, виходячи зі змісту якої суб`єкти господарювання мають право без обмежень самостійно здійснювати господарську діяльність, що не суперечить законодавству.

Суд наголошує, що ані відповідачем по справі, ані будь-якими іншими третіми заінтересованими особами договори, за якими здійснювалася поставка, у встановленому законом порядку недійсними не визнавалися.

Щодо посилань контролюючого органу на зустрічну звірку, суд наголошує, що відповідно до п.73.5 ст.73 Податкового кодексу України (надалі за текстом - ПК України), з метою отримання податкової інформації контролюючі органи мають право проводити зустрічні звірки даних суб`єктів господарювання щодо платника податків.

Зустрічною звіркою вважається співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб`єкта господарювання, що здійснюється контролюючими органами з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з`ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

Зустрічні звірки не є перевірками і проводяться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи вищенаведене, спірні податкові повідомлення-рішення є такими, що не ґрунтуються на приписах закону, та підлягають скасуванню.

Щодо вимоги позивача, стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОВОЛОКНО» бюджетне відшкодування з податку на додану вартість за грудень 2021 року у розмірі 8 781 852, 00 грн., та бюджетне відшкодування з податку на додану вартість за січень 2022 року у розмірі 2 352 815,00, а в загальному розмірі 11 134 667,00, суд зазначає наступне.

Матеріали справи не містять доказів існування у відповідача наміру допускати порушення у процедурі проведення можливого майбутнього бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

До того ж матеріали справи не містять доказів наявності порушеного права позивача.

За таких обставин суд не знаходить підстав для задоволення позову в цій частині, адже вимоги заявлені на майбутнє, стосуються правовідносин, котрі ще не відбулись та відносно яких відсутні докази обрання владним суб`єктом наперед певного варіанту правової поведінки.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Ековолокно" (, вул. Різдвяна, буд. 33,м. Харків,61011), до Головного управління ДПС у Київській області, утворене на правах відокремленого підрозділу ДПС України (вул. Святослава Хороброго, буд. 5-А,м. Київ,03151, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень частково задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України № від 19.08.2022 року за формою «В1».

Визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України № від 19.08.2022 року за формою «В4».

Визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України № від 19.08.2022 року за формою «В1».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОВОЛОКНО» (, вул. Різдвяна, буд. 33,м. Харків,61011) витрати по сплаті судового збору у розмірі 12405 грн. (дванадцять тисяч чотириста п`ять гривень).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07 березня 2023 року.

Суддя Сагайдак В.В.